				|

		52013PC0022

			Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI prin care Franța este autorizată să aplice rate reduse de impozitare pentru benzina și motorina utilizate drept carburanți în temeiul articolului 19 din Directiva 2003/96/CE /* COM/2013/022 final - 2013/0018 (NLE) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Impozitarea produselor energetice și a
electricității în UE este reglementată de Directiva 2003/96/CE a
Consiliului[1]
(denumită în continuare „directiva privind impozitarea energiei” sau
„directiva”).
În conformitate cu articolul 19 alineatul (1)
din directivă, pe lângă dispozițiile prevăzute în special
la articolele 5, 15 și 17, Consiliul, hotărând în unanimitate la
propunerea Comisiei, poate autoriza orice stat membru să introducă
alte scutiri sau reduceri ale ratei de impozitare din motive de politică
specifice.
Obiectivul prezentei propuneri este de a
permite Franței să continue să aplice, în anumite limite
definite, rate diferențiate de impozitare pentru benzină
fără plumb și motorină, cu excepția motorinei utilizate
în scopuri comerciale. Această diferențiere are scopul de a reflecta
descentralizarea anumitor competențe specifice exercitate anterior de
administrația publică centrală.
Cererea
și contextul general al acesteia
Decizia de punere în aplicare 2011/38/UE a
Consiliului[2]
(denumită în continuare „Decizia 2011/38/UE”), care i-a succedat Deciziei
2005/767/CE a Consiliului[3]
(denumită în continuare „Decizia 2005/767/CE”), a autorizat Franța
să aplice, până la 31 decembrie 2012, rate reduse de impozitare pentru
benzină fără plumb și motorină la nivel regional, în
scopul unei reforme administrative implicând descentralizarea anumitor
competențe specifice exercitate anterior de administrația
publică centrală.
Pe baza deciziei respective, Franța
aplică în momentul de față un sistem care permite regiunilor
administrative franceze aplicarea unor rate reduse de impozitare pentru
benzină fără plumb și motorină, cu excepția
motorinei utilizate în scopuri comerciale. Este vorba despre Taxe Intérieure
sur les Produits Pétroliers – taxa națională asupra produselor
petroliere (TIPP), care reprezintă o acciză.
Prin scrisoarea din data de 10 februarie 2012,
în temeiul articolului 19 din directivă, autoritățile franceze
au solicitat reînnoirea acestui sistem în condiții identice, însă
pentru o perioadă de șase ani, de la 1 ianuarie 2013 până la 31
decembrie 2018. Autoritățile franceze au furnizat informații
și clarificări suplimentare la 24 mai 2012 și 5 octombrie 2012.
Funcționarea
măsurii
Codul vamal francez stabilește rate de
impozitare maxime unice pentru benzină fără plumb și
motorină.
Regiunile sunt autorizate să reducă
aceste rate cu o valoare care, ca și înainte, nu poate depăși
35,4 EUR per 1 000 de litri de benzină fără plumb,
incluzând combustibilul E10, și 23,0 EUR per 1 000 de litri de
motorină pentru întreaga durată a derogării. Aceste valori
corespund veniturilor maxime per 1 000 de litri care revin direct
regiunilor. În fiecare an, consiliile regionale hotărăsc valoarea reducerii
prin vot, demonstrând autonomia decizională a regiunilor și oferind
un stimulent pentru îmbunătățirea calității
administrației lor care nu poate fi obținut printr-un transfer din
bugetul național la bugetele locale.
Rata de impozitare după reduceri nu poate
fi niciodată mai mică decât nivelul minim din UE stabilit în
Directiva 2003/96/CE și nicio reducere nu se aplică motorinei
utilizate în scopuri comerciale.
Măsuri
privind controlul și circulația produselor vizate
Administrația publică centrală
și-ar păstra răspunderea pentru perceperea și controlul
accizelor pe motorină și benzină fără plumb,
indiferent de reducerile adoptate de către regiuni.
Produsele ar circula în regim de accize
plătite, iar combustibilii ar fi impozitați atunci când sunt
eliberați pentru consum la rata accizei în vigoare în regiunea în care
sunt livrați.
Pentru a răspunde riscului specific de
fraudă identificat (deturnarea livrărilor pentru a beneficia de
diferențele de impozitare dintre două regiuni), supravegherea
lanțului logistic ar fi asigurată prin identificarea prealabilă
a destinatarilor de către furnizori și notificarea acestor
informații către administrația vamală. Analiza riscurilor
arată că destinatarii ar trebui să fie împărțiți
în trei categorii: utilizatori finali cu capacitatea de stocare în vrac,
stații de distribuție și distribuitori de combustibil cu accize
plătite. În cazul circulației naționale a combustibilului cu
accize plătite, autoritățile vamale ar putea verifica originea
produsului și regiunea sa de destinație. În cazul traseelor atipice
sau al duratelor de transport inexplicabil de lungi, autoritățile
vamale ar putea investiga dacă transporturile au fost deturnate de la
destinația regională declarată inițial.
Argumentele
prezentate de Franța privind impactul asupra pieței interne și
aspecte referitoare la ajutoarele de stat
Autoritățile franceze sunt de
părere că măsura nu va afecta buna funcționare a
pieței interne, în special datorită faptului că domeniul de
aplicare al măsurii se limitează la combustibilii utilizați în
scopuri necomerciale. Mai mult, variațiile, dintre diferitele rețele
de distribuție, ale prețului de vânzare cu amănuntul pentru
combustibilul utilizat în scopuri necomerciale sunt mai mari decât valoarea
variațiilor care pot rezulta din această măsură. Conform
autorităților franceze, în timpul aplicării măsurii nu s-au
primit plângeri referitoare la posibile efecte de denaturare ale acesteia.
În ceea ce privește excluderea motorinei
utilizate în scopuri comerciale din domeniul de aplicare al măsurii,
transportatorii rutieri francezi sau cei din restul UE care îndeplinesc
condițiile pentru rambursarea parțială a accizelor pe motorina
utilizată în scopuri comerciale ar fi supuși aceleiași rate a
accizei, indiferent de regiunea în care au cumpărat combustibilul.
Dispozițiile prevăzute ar menține actuala procedură de
rambursare, neutralizând în întregime efectele reducerilor de rate
hotărâte de către regiuni prin reduceri echivalente ale valorii
rambursării pentru motorina utilizată în scopuri comerciale. Prin
urmare, dispozițiile nu ar denatura concurența din sectorul
transporturilor și nu ar afecta comerțul din UE. Conform
autorităților franceze, ele nu ar reprezenta un ajutor de stat,
deoarece societățile de transport rutier ar fi supuse aceleiași
rate a accizei pe motorina utilizată în scopuri comerciale, indiferent de
regiunea în care au cumpărat-o.
Argumentele
prezentate de Franța privind perioada de aplicare a măsurii
Cu privire la durata dispozițiilor,
Franța subliniază că, pentru a permite aplicarea pentru o
anumită durată de timp a politicilor urmate de regiuni, derogarea ar
trebui să fie reînnoită pentru o perioadă de șase ani.
Perioada de trei ani prevăzută în Decizia 2011/38/UE s-a dovedit a fi
deosebit de scurtă și a fost justificată numai prin natura
neobișnuită a măsurii și preocupările statelor membre
care se temeau că ar putea denatura concurența. Inițial,
măsura în cauză era menită să însoțească
tranziția către descentralizare în Franța. În acest context, o
perioadă de aplicare de trei ani este deosebit de scurtă și nu
este adecvată pentru obiectivul urmărit, deoarece un astfel de termen
nu oferă claritate regiunilor. Întrucât niciuna dintre presupusele
dificultăți legate de măsură nu s-a materializat,
autoritățile franceze solicită, în consecință, o
perioadă de aplicare de șase ani pentru reînnoirea acestei
derogări.
Evaluarea
măsurii în temeiul articolului 19 din Directiva 2003/96/CE
Motive de politică specifice
Articolul 19 alineatul (1) primul paragraf din
directivă are următorul conținut:
Pe lângă dispozițiile prevăzute
în articolele anterioare, în special articolele 5, 15 și 17, Consiliul,
hotărând în unanimitate la propunerea Comisiei, poate autoriza orice stat
membru să introducă alte scutiri sau reduceri din motive de politică
specifice.
Conform Deciziei 2011/38/UE, măsura
națională în cauză îndeplinește această
cerință. Din decizie rezultă că ratele diferențiate la
nivel regional, ca parte a unei politici mai ample de descentralizare,
vizează obiectivul specific de politică de creștere a
eficacității administrative. S-a considerat că posibilitatea
diferențierii regionale oferă regiunilor un stimulent suplimentar
pentru îmbunătățirea calității administrației
lor, într-un mod transparent. Aceeași decizie prevede ca reducerile
să fie legate de condițiile socio-economice din regiunile în care
sunt aplicate.
În acest sens, informațiile furnizate de
Franța au confirmat că poate într-adevăr să se
stabilească o legătură între aplicarea unei rate regionale
situate sub rata națională și condițiile socio-economice
ale regiunilor în cauză.
În timpul perioadei de aplicare a Deciziei
2011/38/UE (2010, 2011 și 2012), regiunile care au aplicat o
diferențiere fiscală în jos au fost în număr de două
(Poitou-Charentes și Corse), cinci (Île-de-France, Poitou-Charentes,
Rhône-Alpes, Provence-Alpes-Côte d'Azur și Corse), respectiv trei
(Poitou-Charentes, Rhône-Alpes și Corse).
Majoritatea regiunilor care au aplicat o
ajustare în jos au înregistrat un PIB pe cap de locuitor sub media
națională. În plus, una dintre regiuni a înregistrat o rată a
șomajului mai ridicată în comparație cu media
națională.
Prin urmare, se poate trage concluzia că
posibilitatea de a scădea rata națională pare să fi oferit
autorităților regionale posibilitatea de a utiliza taxa în cauză
într-un mod adaptat circumstanțelor socio-economice care predomină pe
teritoriul lor.
Coerența cu celelalte politici și
obiective ale Uniunii
În conformitate cu articolul 19 alineatul (1)
al treilea paragraf din directivă, fiecare cerere se examinează
luându-se în considerare, inter alia, funcționarea corectă a
pieței interne, nevoia de a asigura o concurență loială
și respectarea politicilor comunitare în domeniul
sănătății, mediului, energiei și transporturilor.
Această analiză a fost deja
realizată cu ocazia cererilor precedente prezentate de Franța, care
au condus la adoptarea Deciziei 2005/767/CE și a Deciziei 2011/38/UE.
După cum se precizează în aceste decizii, s-a constatat că
mecanismul general al măsurii nu creează obstacole în calea
comerțului intra-UE. În același timp, a fost fixat un număr de
condiții pentru a garanta că aplicarea derogării nu va conduce
la nicio problemă legată de funcționarea pieței interne
și nu va compromite realizarea obiectivelor de politică ale UE, în
special în domeniul energiei, al schimbărilor climatice și al
mediului.
Prin urmare, pentru o posibilă reînnoire
a sistemului, cerută de Franța, Comisia trebuie să analizeze
dacă, în lumina condițiilor prevăzute la articolul 1 alineatele
(2) și (3) din decizia precedentă, în timpul aplicării sale s-au
respectat obiectivele și politicile stabilite la articolul 19 alineatul
(1) al treilea paragraf din directivă, astfel încât același lucru
să poată fi prognozat, în principiu, pentru perioada care începe la 1
ianuarie 2013.
În acest context trebuie, de asemenea, să
se verifice dacă contextul strategic al UE a suferit o schimbare
semnificativă de la adoptarea Deciziei 2011/38/UE sau riscă să
sufere în viitor o schimbare care să prezinte importanță pentru
evaluare.
Piața internă și
concurența loială
Riscul de denaturare a concurenței a fost
considerat slab, întrucât Decizia 2005/767/CE și Decizia 2011/38/UE
prevăd valori maxime scăzute pentru reduceri. Prin urmare,
diferențierea ratelor de impozitare dintre regiuni rămâne redusă
și s-ar putea chiar să nu depășească diferențele
de preț dintre rețelele de distribuție. În plus, motorina
utilizată în scopuri comerciale este exclusă de la aplicarea
măsurii.
În ceea ce privește limitele de
diferențiere, s-a stabilit o limită strictă, mai precis ca
reducerile să nu fie mai mari de 35,4 EUR per 1 000 de litri de
benzină fără plumb și de 23,0 EUR per 1 000 de
litri de motorină. Franța a respectat această condiție.
Experiența dobândită în aplicarea
derogării nu pare să ridice semne de întrebare cu privire la analiza
realizată în 2005 și 2011. Nu a fost adusă la
cunoștința Comisiei nicio plângere referitoare la posibile efecte de
denaturare ale măsurii asupra comerțului intra-UE.
Nu a fost semnalat niciun obstacol în calea
bunei funcționări a pieței interne, în special în ceea ce
privește circulația produselor în cauză ca produse supuse
accizelor.
În privința aspectului legat de ajutorul
de stat, în primul rând trebuie reiterat faptul că motorina utilizată
în scopuri comerciale este exclusă din domeniul de aplicare al
măsurii. Pe de altă parte, însă, în cazul în care alți
utilizatori comerciali care nu intră sub incidența articolului 7
alineatul (3) din directiva privind impozitarea energiei ar beneficia de rate
reduse sau în cazul în care ar fi afectată concurența la nivelul
producătorilor de produse petroliere, măsura ar putea constitui
ajutor de stat în conformitate cu articolul 107 alineatul (1) din TFUE. Cu
condiția ca ratele reduse să se situeze peste nivelul minim din UE,
în cazul în care măsura ar constitui ajutor de stat, ar fi
reglementată de articolul 25 din Regulamentul (CE) nr. 800/2008[4] („Regulamentul general de
exceptare pe categorii de ajutoare”) și, astfel, ar fi considerată
compatibilă cu piața internă. Totuși, dat fiind faptul
că perioada de valabilitate a Regulamentului general de exceptare pe
categorii de ajutoare se încheie la 31 decembrie 2013, orice ajutor inerent
măsurii ar trebui să fie notificat Comisiei în temeiul normelor
privind ajutoarele de stat, în cazul în care Comisia nu va fi adoptat un nou
regulament comparabil cu Regulamentul general de exceptare pe categorii de
ajutoare sau în cazul în care un astfel de nou regulament nu ar conține o
normă echivalentă cu actualul articol 25.
Politicile Uniunii în domeniul energiei, al
schimbărilor climatice și al mediului
Taxele aplicate produselor energetice duc la
scăderea cererii pentru aceste produse și, ca atare, contribuie
totodată la reducerea emisiilor aferente consumului acestora. Prin urmare,
Comisia trebuie să analizeze dacă reducerea ratelor aplicate în
anumite regiuni nu conduce la o creștere a consumului de combustibil
(și în consecință a emisiilor aferente), care ar fi
contrară obiectivelor menționate anterior.
În Decizia 2011/38/CE se menționa faptul
că introducerea posibilității de ajustare în jos a ratelor este
însoțită de o creștere a ratei naționale de
referință din Franța. În document se concluziona că este
puțin probabil ca efectul general al noului sistem să fie diminuarea
stimulentelor în domeniul eficienței combustibililor, deoarece aplicarea
derogării nu le permite regiunilor să aplice o rată mai
mică decât rata națională în vigoare înainte de introducerea
sistemului. În Decizia 2011/38/CE se mai preciza că nu există decât
un risc scăzut ca variațiile regionale să conducă la
diferențe între prețurile cu amănuntul care să antreneze
deturnări ale traficului, deoarece aceste diferențe sunt reduse,
fiind în același timp depășite de diferențele
prețurilor cu amănuntul practicate de rețelele de
distribuție. Prin urmare, se estima că măsura nu este, în
principiu, contrară politicii UE în domeniul energiei, al
schimbărilor climatice și al mediului.
Niciun element nou nu a ajuns în atenția
Comisiei cu privire la aceste aspecte, iar evaluarea menționată
rămâne valabilă.
Perioada de
aplicare a măsurii și evoluția cadrului UE privind impozitarea
energiei
Propunerea Comisiei din 13 aprilie 2011 de
revizuire a directivei privind impozitarea energiei[5] prevede o derogare
permanentă care ar permite Franței să aplice, în anumite limite,
rate diferențiate de impozitare la nivelul regiunilor franceze. În
consecință, Comisia este de părere că perioada de aplicare
a noii decizii a Consiliului ar trebui să fie limitată la trei ani
și, în orice caz, să expire la data la care devin aplicabile normele
modificate.
Independent de cele de mai sus, trebuie
să se reamintească faptul că, în conformitate cu propunerea
menționată anterior, impozitarea energiei va fi defalcată în
două componente. Acest sistem va fi diferit de cel prevăzut de
Directiva 2003/96/CE în forma sa actuală, pe care se bazează
autorizarea acordată prin decizia de față. Este important ca
astfel de evoluții generale viitoare ale cadrului juridic existent să
nu fie subminate. În consecință, este necesar de asemenea să se
prevadă că, în cazul în care Consiliul, hotărând în temeiul
articolului 113 din tratat, introduce modificări ale sistemului general de
impozitare a produselor energetice cu care prezenta autorizare nu ar mai fi
compatibilă, decizia de față va expira la data la care devin
aplicabile normele modificate.
2.           REZULTATELE
CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII
IMPACTULUI
Consultarea
părților interesate
Prezenta propunere se bazează pe o cerere
înaintată de Franța și se referă doar la acest stat membru.
Obținerea
și utilizarea expertizei
Nu a fost necesar să se recurgă la
expertiză externă.
Evaluarea
impactului
Prezenta propunere se referă la o
autorizație pentru un singur stat membru, la cererea acestuia.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE
PROPUNERII
Propunerea vizează autorizarea
Franței pentru a deroga de la prevederile generale ale Directivei
2003/96/CE a Consiliului și a aplica, în anumite limite definite, rate
diferențiate de impozitare pentru motorină și benzină
fără plumb.
Temei
juridic
Articolul 19 din Directiva 2003/96/CE a
Consiliului.
Principiul
subsidiarității
Domeniul impozitării indirecte
reglementat de articolul 113 din TFUE nu ține de competența
exclusivă a Uniunii în sensul articolului 3 din TFUE.
Cu toate acestea, exercitarea de către
statele membre a competențelor concurente care le revin în acest domeniu
este încadrată în mod strict și limitată de dreptul UE în
vigoare. În conformitate cu articolul 19 din Directiva 2003/96/CE, numai
Consiliul este abilitat să autorizeze un stat membru să
introducă scutiri sau reduceri suplimentare, în sensul respectivei
dispoziții. Statele membre nu se pot substitui Consiliului.
Prin urmare, propunerea respectă
principiul subsidiarității.
Principiul
proporționalității
Propunerea respectă principiul
proporționalității. Reducerea taxei nu depășește
ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului vizat.
Alegerea
instrumentelor
Instrumentul propus: decizie a Consiliului.
Articolul 19 din Directiva 2003/96/CE nu
prevede decât acest tip de măsură.
4.           IMPLICAȚIILE BUGETARE
Măsura nu impune nicio sarcină
financiară și administrativă pentru UE. Prin urmare, propunerea
nu are implicații asupra bugetului UE.
2013/0018 (NLE)
Propunere de
DECIZIE A CONSILIULUI
prin care Franța este autorizată
să aplice rate reduse de impozitare pentru benzina și motorina
utilizate drept carburanți în temeiul articolului 19 din Directiva
2003/96/CE
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Directiva 2003/96/CE a
Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului
comunitar de impozitare a produselor energetice și a
electricității[6],
în special articolul 19 alineatul (1),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
întrucât:
(1)       Decizia de punere în aplicare
2011/38/UE a Consiliului (denumită în continuare „Decizia 2011/38/UE”)
autorizează Franța să aplice pentru o perioadă de trei ani
rate diferențiate de impozitare pentru motorină și benzină
fără plumb, în scopul unei reforme administrative implicând
descentralizarea anumitor competențe specifice exercitate anterior de
administrația publică centrală. Decizia 2011/38/UE expiră
la data de 31 decembrie 2012.
(2)       Prin scrisoarea din 10
februarie 2012, Franța a solicitat autorizarea de a continua să
aplice rate diferențiate de impozitare, în aceleași condiții,
pentru o perioadă suplimentară de șase ani de la 31 decembrie
2012.
(3)       Decizia 2011/38/CE a fost
adoptată pe baza faptului că măsura solicitată de
Franța îndeplinea cerințele stabilite la articolul 19 din Directiva
2003/96/CE, care autorizează scutiri sau reduceri fiscale, dar nu și
creșteri fiscale, din motive de politică specifice. Mai concret, s-a
considerat că măsura nu va împiedica buna funcționare a
pieței interne. De asemenea, s-a considerat că măsura era
conformă cu politicile comunitare în domeniu.
(4)       Măsura
națională face parte dintr-o politică concepută pentru a
spori eficacitatea administrativă prin îmbunătățirea
calității și reducerea costului serviciilor publice, precum
și dintr-o politică a subsidiarității. Ea oferă
regiunilor un stimulent suplimentar pentru îmbunătățirea calității
administrației lor, într-un mod transparent. În această
privință, Decizia 2011/38/UE prevede ca reducerile să fie legate
de circumstanțele socio-economice din regiunile în care sunt aplicate. În
consecință, o serie de regiuni având fie un PIB sub medie, fie un
nivel al șomajului mai ridicat decât media au aplicat rate mai
scăzute. În general, măsura națională se bazează pe
motive de politică specifice.
(5)       Având în vedere limitele
stricte stabilite pentru reducerea ratelor la nivel regional și excluderea
motorinei utilizate în scopuri comerciale de la aplicarea măsurii, riscul
apariției unor denaturări ale concurenței pe piața
internă este foarte scăzut. Pe lângă aceasta, până în
prezent aplicarea măsurii a indicat o tendință netă a
regiunilor de a aplica rata maximă autorizată, fapt care reduce
și mai mult orice posibilă denaturare a concurenței.
(6)       Nu a fost semnalat niciun
obstacol în calea bunei funcționări a pieței interne, în special
în ceea ce privește circulația produselor în cauză ca produse supuse
accizelor.
(7)       Atunci când a fost
solicitată inițial, măsura națională fusese
precedată de o majorare a impozitării egală cu marja pentru
reducerile regionale. În acest context și având în vedere condițiile
autorizării, precum și experiența acumulată, în
această etapă măsura națională nu pare să fie
contrară politicilor UE în domeniul energiei și al schimbărilor
climatice.
(8)       Conform articolului 19
alineatul (2) din Directiva 2003/96/CE, fiecare autorizare acordată în
temeiul articolului respectiv trebuie să fie strict limitată în timp.
În plus, propunerea Comisiei de Directivă a Consiliului de modificare a
Directivei 2003/96/CE privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a
produselor energetice și a electricității[7] prevede o dispoziție permanentă
care permite Franței să aplice, în anumite limite, rate
diferențiate de impozitare la nivelul regiunilor franceze. Prin urmare,
este necesar să se limiteze perioada de aplicare a prezentei decizii la
trei ani și să se prevadă că, în orice caz, prezenta
decizie expiră atunci când dispoziția permanentă
menționată anterior devine aplicabilă. În afară de aceasta,
pentru a nu compromite evoluția generală viitoare a cadrului juridic
existent, este important de asemenea să se prevadă că, în cazul
în care Consiliul introduce modificări ale sistemului general de
impozitare a produselor energetice cu care prezenta autorizare nu ar mai fi
compatibilă, decizia de față va expira la data la care devin
aplicabile normele privind sistemul modificat.
(9)       Trebuie să se garanteze
faptul că Franța poate aplica reducerea specifică care face
obiectul prezentei decizii fără întrerupere în raport cu
situația existentă înainte de 1 ianuarie 2013, în virtutea
Deciziei 2011/38/UE. În consecință, este necesară acordarea
autorizației solicitate începând cu data de 1 ianuarie 2013.
(10)     Prezenta decizie nu aduce
atingere aplicării normelor Uniunii privind ajutoarele de stat,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
1.           Franța este
autorizată să aplice rate reduse de impozitare pentru benzina
fără plumb și motorina utilizate drept carburanți. Motorina
utilizată în scopuri comerciale în sensul articolului 7 alineatul (2) din
Directiva 2003/96/CE nu se califică pentru niciuna dintre aceste reduceri.
2.           Regiunile administrative pot
fi autorizate să aplice reduceri diferențiate, dar numai dacă se
respectă următoarele condiții:
(a)          reducerile nu
depășesc 35,4 EUR per 1 000 de litri de benzină
fără plumb sau 23,0 EUR per 1 000 de litri de motorină;
(b)          reducerile nu
depășesc diferența dintre nivelul de impozitare a motorinei
utilizate în scopuri necomerciale și cel al motorinei utilizate în scopuri
comerciale;
(c)          reducerile depind de
condițiile socio-economice reale ale regiunilor în care se aplică;
(d)          aplicarea reducerilor
regionale nu are ca efect acordarea unui avantaj în materie de
concurență pentru o anumită regiune în cadrul comerțului
din interiorul Uniunii.
3.           Ratele reduse trebuie să
respecte cerințele Directivei 2003/96/CE și, în special, nivelurile
minime stabilite la articolul 7.
Articolul 2
Prezenta decizie se aplică de la 1
ianuarie 2013 și expiră la 31 decembrie 2015.
Cu toate acestea, prezenta decizie expiră
la data la care devine aplicabilă una dintre următoarele
modificări la Directiva 2003/96/CE:
- sistemul general de impozitare a produselor
energetice este modificat într-un mod cu care prezenta autorizare nu este
compatibilă;
- Franța este autorizată să
aplice rate diferențiate de impozitare la nivelul regiunilor franceze.
Articolul 3
Prezenta decizie se adresează Republicii
Franceze.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Preşedintele
[1]               Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003
privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice
și a electricității (JO L 283, 31.10.2003, p. 51).
[2]               JO L 19, 22.1.2011, p. 13.
[3]               JO L 290, 4.11.2005, p. 25.
[4]               Regulamentul (CE) nr. 800/2008 al Comisiei din 6 august
2008 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața
comună în aplicarea articolelor 87 și 88 din tratat, JO L 214, 9.8.2008,
p. 3.
[5]               COM(2011)169
[6]               JO L 283, 31.10.2003, p. 51.
[7]               COM(2011)169 din 13 aprilie 2011.


Anunţ juridic important

|

52009PC0703

Propunere de decizie a Consiliului privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană şi Statele Unite ale Americii privind prelucrarea şi transferul datelor de mesagerie financiară din Uniunea Europeană către Statele Unite ale Americii în cadrul Programului de urmărire a finanţărilor în scopuri teroriste  /* COM/2009/0703 final - NLE 2009/0190 */

	[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |Bruxelles, 17.12.2009COM(2009)703 final2009/0190 (NLE)Propunere deDECIZIE A CONSILIULUIprivind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Statele Unite ale Americii privind prelucrarea și transferul datelor de mesagerie financiară din Uniunea Europeană către Statele Unite ale Americii în cadrul Programului de urmărire a finanțărilor în scopuri teroriste  EXPUNERE DE MOTIVE-  Consiliul Justiție și Afaceri Interne din 30 noiembrie 2009 a autorizat Președinția Consiliului Uniunii Europene să semneze un acord interimar între Uniunea Europeană și Statele Unite ale Americii privind prelucrarea și transferul datelor de mesagerie financiară din UE către SUA în cadrul Programului de urmărire a finanțărilor în scopuri teroriste (TFTP). Acordul a fost semnat de către părți la 30 noiembrie 2009 și se va aplica cu titlu provizoriu de la 1 februarie 2010. Acordul are o durată maximă de 9 luni și va fi înlocuit în timp util de un acord pe termen mai lung.-  Scopul acordului din 30 noiembrie 2009 a fost de a asigura continuarea TFTP care există de la sfârșitul anului 2001 și în temeiul căruia Departamentul de Trezorerie al SUA a adresat citații administrative sucursalei din SUA a Societății pentru Telecomunicații Financiare Interbancare Mondiale (SWIFT) pentru transferul către Departamentul de Trezorerie de seturi limitate de date de mesagerie financiară care tranzitează rețeaua de mesagerie financiară a SWIFT. Era necesar ca UE și Statele Unite ale Americii să încheie acordul din 30 noiembrie 2009, întrucât noua arhitectură a sistemelor SWIFT, care a devenit operațională la 1 ianuarie 2010, risca să reducă în mod substanțial beneficiile TFTP, mai ales în detrimentul Uniunii Europene.****-  La începutul anului 2007, Președinția Consiliului Uniunii Europene și Comisia Europeană au început discuții cu Departamentul de Trezorerie al SUA cu privire la prelucrarea de către acesta din urmă a datelor cu caracter personal provenite din UE accesate în temeiul TFTP. Ca o consecință directă a acestor discuții, Departamentul de Trezorerie și-a asumat o serie de angajamente unilaterale față de Uniunea Europeană, în iunie 2007 („declarațiile privind TFTP”)[1]. Declarațiile privind TFTP limitează în mod expres prelucrarea de către Departamentul de Trezorerie a datelor cu caracter personal provenite din UE accesate în temeiul TFTP. Limitările includ, de exemplu, faptul că datele vor fi prelucrate exclusiv în scopul combaterii terorismului, că datele pot fi accesate numai dacă există o legătură prealabilă cu terorismul (și anume, neexploatarea datelor) și obligația de a șterge datele după o anumită perioadă. În plus, declarațiile privind TFTP prevăd posibilitatea desemnării de către Comisie a „unui înalt responsabil european” care va verifica respectarea de către Departamentul de Trezorerie al SUA a angajamentelor asumate și va prezenta un raport Comisiei cu privire la aceasta.-  În martie 2008, Comisia a anunțat desemnarea judecătorului Jean-Louis Bruguière în calitate de „înalt responsabil european” în materie de TFTP, al cărui rol ar consta în a verifica dacă TFTP este pus în aplicare conform declarațiilor. Judecătorul Bruguière și-a încheiat primul raport în decembrie 2008. Raportul, care a fost prezentat Consiliului Justiție și Afaceri Interne în februarie 2009 și Comisiei pentru Libertăți Civile a Parlamentului European în februarie și septembrie 2009, constată că Departamentul de Trezorerie al SUA respectă angajamentele asumate în declarațiile TFTP. Raportul concluzionează că TFTP s-a dovedit a fi foarte util în anchetele privind terorismul desfășurate de autoritățile statelor membre și că acestea din urmă au fost principalele beneficiare ale informațiilor obținute prin intermediul TFTP[2]. În prezent, nu există niciun echivalent al TFTP în Uniunea Europeană.****-  Acordul vizează prevenirea și combaterea terorismului, respectându-se în același timp drepturile fundamentale și, în special, protecția datelor cu caracter personal. Acordul dintre Uniunea Europeană și Statele Unite ale Americii privind prelucrarea și transferul datelor de mesagerie financiară din Uniunea Europeană către Statele Unite în cadrul Programului de urmărire a finanțărilor în scopuri teroriste din 30 noiembrie 2009 vizează asigurarea respectării depline a drepturilor fundamentale consacrate la articolul 6 din Tratatul privind Uniunea Europeană și a principiilor proporționalității și necesității privind dreptul la respectarea vieții private și de familie și privind protecția datelor cu caracter personal, astfel cum se prevede la articolele 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale ale Uniunii Europene.-  Articolul 218 alineatul (6) litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene prevede că în cazul acordurilor care se referă la domenii care fac obiectul procedurii legislative ordinare, Consiliul adoptă o decizie de încheiere a acordului după obținerea aprobării Parlamentului European.****-  Prin urmare, Comisia recomandă Consiliului, după obținerea aprobării Parlamentului European, să adopte o decizie de încheiere a Acordului dintre Uniunea Europeană și Statele Unite ale Americii privind prelucrarea și transferul datelor de mesagerie financiară din Uniunea Europeană către Statele Unite ale Americii în cadrul Programului de urmărire a finanțărilor în scopuri teroriste. 2009/0190 (NLE)Propunere deDECIZIE A CONSILIULUIprivind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Statele Unite ale Americii privind prelucrarea și transferul datelor de mesagerie financiară din Uniunea Europeană către Statele Unite ale Americii în cadrul Programului de urmărire a finanțărilor în scopuri teroristeCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul privind Uniunea Europeană,având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 82 alineatul (1) litera (d) și articolul 87 alineatul (2) litera (a), coroborate cu articolul 218 alineatul (6) litera (a),având în vedere propunerea Comisiei,având în vedere aprobarea Parlamentului European[3],întrucât:1.  La 27 iulie 2009, Consiliul a autorizat Președinția Consiliului, asistată de Comisie, să înceapă negocieri privind încheierea unui acord între Uniunea Europeană și Statele Unite ale Americii privind prelucrarea și transferul datelor de mesagerie financiară din Uniunea Europeană către Statele Unite ale Americii în cadrul Programului de urmărire a finanțărilor în scopuri teroriste.2.  În conformitate cu Decizia 2009/XXX a Consiliului din 30 noiembrie 2009[4], Acordul dintre Uniunea Europeană și Statele Unite ale Americii privind prelucrarea și transferul datelor de mesagerie financiară din Uniunea Europeană către Statele Unite ale Americii în cadrul Programului de urmărire a finanțărilor în scopuri teroriste a fost semnat la …., sub rezerva încheierii sale la o dată ulterioară.3.  În conformitate cu articolul 15 alineatul (2) din acord, dispozițiile acestuia se aplică provizoriu de la 1 februarie 2010 până la intrarea sa în vigoare.4.  Până în prezent, acordul nu a fost încheiat. Odată cu intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, la 1 decembrie 2009, procedurile de urmat în acest sens de Uniunea Europeană sunt reglementate de articolul 218 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.5.  Acordul ar trebui încheiat.6.  [În conformitate cu articolul 3 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Regatul Unit și Irlanda participă la adoptarea prezentei decizii.]7.  În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acordului și nu face obiectul aplicării acestuia,DECIDE:Articolul 1Se încheie Acordul dintre Uniunea Europeană și Statele Unite ale Americii privind prelucrarea și transferul datelor de mesagerie financiară din Uniunea Europeană către Statele Unite ale Americii în cadrul Programului de urmărire a finanțărilor în scopuri teroriste.Textul acordului încheiat se atașează la prezenta decizie.Articolul 2Președintele Consiliului desemnează persoana împuternicită să efectueze, în numele Uniunii Europene, schimbul de instrumente de aprobare prevăzute la articolul 15 din acord, pentru a exprima consimțământul Uniunii Europene de a-și asuma obligații în temeiul acordului.Articolul 3Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării sale. Aceasta se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene .Data intrării în vigoare a acordului se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene .Adoptată la Bruxelles,Pentru ConsiliuJacques BARROT Membru al Comisiei [1] Primirea declarațiilor privind TFTP a fost confirmată de Uniunea Europeană prin scrisoarea din 29 iunie 2007. Declarațiile privind TFTP și scrisoarea UE de confirmare a primirii acestora au fost publicate în Jurnalul Oficial JO C 166/18 din 20.7.2007 și JO C 166/26 din 20.7.2007.[2] Raportul „înaltului responsabil european” din decembrie 2008 conține diferite exemple de cazuri în care informațiile obținute prin intermediul TFTP au fost comunicate serviciilor statelor membre în cadrul anchetării, prevenirii și urmării în justiție a actelor de terorism în Uniunea Europeană. În raport se afirmă, de asemenea, că, din 2002, autoritățile din Statele Unite ale Americii au transmis statelor membre aproximativ 1 400 de informații esențiale obținute prin intermediul TFTP.[3] JO C , , p. .[4] JO L , , p. .


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 27.7.2017
            COM(2017) 392 final
            2017/0171(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Antigua și Barbuda de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Antigua și Barbuda privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               Regulamentul (UE) nr. 610/2013 din 26 iunie 2013
                  1
                (denumit în continuare „modificarea Codului frontierelor Schengen”) a modificat Convenția de punere în aplicare a acordului Schengen (CAAS)
                  2
               , Regulamentul (CE) nr. 562/2006
                  3
                [Codul frontierelor Schengen (SBC)] și Regulamentul (CE) nr. 810/2009
                  4
                (Codul de vize) și – printre altele – a redefinit conceptul de scurtă ședere pentru resortisanții țărilor terțe în spațiul Schengen. Începând din 18 octombrie 2013, durata maximă de ședere autorizată pentru resortisanții țărilor terțe – indiferent dacă trebuie să dețină viză sau dacă sunt scutiți de aceasta – care intenționează să călătorească în spațiul Schengen pentru o ședere de scurtă durată este definită ca fiind o perioadă de „90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile”. Spre deosebire de definiția în vigoare până la 18 octombrie 2013 („trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni, calculată de la data primei intrări”), noul concept este mai precis, dat fiind că stabilește durata în zile, iar nu în luni. În plus, sintagma „de la data primei intrări”, care a dat naștere la numeroase incertitudini și întrebări, a fost eliminată din definiție.

               Modificarea Codului frontierelor Schengen a introdus toate modificările necesare ale acquis-ului UE în materie de vize și frontiere, acestea vizând CAAS, Codul frontierelor Schengen, Codul de vize și Regulamentul (CE) nr. 539/2001
                  5
               . Cu toate acestea, conceptul de scurtă ședere este consacrat și în acordurile internaționale încheiate de Uniunea Europeană. Acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiate cu Antigua și Barbuda
                  6
               , Bahamas
                  7
               , Barbados
                  8
               , Brazilia
                  9
               , Mauritius
                  10
               , Saint Kitts și Nevis
                  11
                și Seychelles
                  12
                se referă în continuare, atunci când definesc durata șederii fără viză, la vechea definiție („trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni, calculată de la data primei intrări”
                  13
               ).

               La 16 iulie 2014, Comisia a adoptat o recomandare de decizie a Consiliului de autorizare a deschiderii negocierilor pentru modificarea acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere încheiat între Uniunea Europeană și țările menționate mai sus
                  14
               , care a fost adoptată de Consiliu la 9 octombrie 2014
                  15
               . Obiectivul era acela de a pune în aplicare, în raport cu aceste șapte țări, noua definiție a conceptului de scurtă ședere, astfel cum a fost prevăzută de modificarea Codului frontierelor Schengen. În plus, exprimarea în zile, în loc de luni, din definiția dată în acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză conceptului de scurtă ședere este mai simplu de verificat și de calculat prin mijloace electronice/informatice, fiind, prin urmare, mai potrivită pentru sistemele centralizate de gestionare a frontierelor, cum ar fi sistemul de intrare/ieșire (EES)
                  16
                propus.

               În urma autorizării de către Consiliu, Comisia a demarat negocierile pentru modificarea acordurilor privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiate cu șapte țări (Antigua și Barbuda, Bahamas, Barbados, Brazilia, Mauritius, Saint Kitts și Nevis și Seychelles).

               Negocierile cu Antigua și Barbuda s-au încheiat cu succes prin parafarea acordului de modificare la 28 octombrie 2016. Ambele părți au convenit să adopte noua definiție a conceptului de scurtă ședere în întregul acord privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiat între UE și Antigua și Barbuda. În plus, acordul implică modificarea unor detalii tehnice (a se vedea mai jos), dar nicio modificare nu este semnificativă din punctul de vedere al călătorului.

                  Situația specifică a Regatului Unit și a Irlandei este reflectată în preambulul la acord.

               2.TEMEIUL JURIDIC, SUBSIDIARITATEA ȘI PROPORȚIONALITATEA

               •Temeiul juridic

               Acordul trebuie să fie adoptat de către ambele părți contractante în conformitate cu procedurile fiecăreia. În ceea ce privește Uniunea, sunt necesare decizii ale Consiliului privind semnarea și încheierea acordului.

               Prezenta propunere se înaintează Consiliului în vederea autorizării încheierii acordului de modificare a acordului încheiat între Comunitatea Europeană și Antigua și Barbuda privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere.

               Acordul asigură coerența juridică, precum și armonizarea între statele membre, prin aderarea la noua definiție a conceptului de scurtă ședere, astfel cum este prevăzută de modificarea Codului frontierelor Schengen, care oferă o interpretare clară a acestui concept.

               Temeiul juridic al prezentei propuneri este articolul 77 alineatul (2) litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), coroborat cu articolul 218.

               Uniunea nu are competența de a aduce modificări la acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză care ar impune obligații celor patru țări asociate la punerea în aplicare a acquis-ului Schengen, inclusiv a politicii comune a vizelor. Pentru a asigura o abordare și punere în aplicare armonizate ale dispozițiilor privind durata de ședere autorizată în spațiul Schengen, o declarație comună este inclusă în acord, afirmând că este de dorit ca Antigua și Barbuda, pe de o parte, și Islanda, Liechtenstein, Norvegia și Elveția, pe de altă parte, să își modifice în mod corespunzător acordurile bilaterale existente privind exonerarea de obligația de a deține viză.

               Propunerea anexată constituie instrumentul juridic pentru încheierea acordului. Consiliul va hotărî cu majoritate calificată, după semnarea acordului, în numele Uniunii, de către o persoană desemnată de președinția Consiliului și după obținerea aprobării Parlamentului European, în conformitate cu articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf litera (a) din TFUE.

               •Subsidiaritatea (pentru competența neexclusivă)

               În cazul în care una dintre părțile contractante la un acord internațional este Uniunea Europeană, atunci nicio modificare a unui astfel de acord nu poate fi pusă în aplicare în mod legal de statele membre însele. Acordul cu Antigua și Barbuda privind exonerarea de obligația de a deține viză a fost încheiat de către Uniunea Europeană. Prin urmare, este necesară o acțiune la nivelul Uniunii.

               În plus, încheierea de acorduri de către statele membre privind exonerarea de obligația de a deține viză ar afecta acquis-ul Uniunii în domeniul vizelor [articolul 3 alineatul (2) din TFUE].

               •Proporționalitatea

               Prezenta propunere nu depășește ceea ce este necesar pentru a atinge obiectivul urmărit, și anume modificarea acordului existent privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiat între Antigua și Barbuda și Uniune.

               3.IMPLICAȚIILE BUGETARE

               Propunerea nu generează costuri suplimentare pentru bugetul UE.

               4. REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR PĂRȚILOR INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

               •Consultările părților interesate

               La 9 octombrie 2014, Consiliul a adoptat directive de negociere care autorizau Comisia să deschidă negocierile cu Antigua și Barbuda în vederea modificării acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiat între cele două părți. Statele membre au fost informate în legătură cu stadiul negocierilor în cadrul unor reuniuni ale Grupului de lucru pentru vize.

               5.ALTE ELEMENTE

               •Rezultatul negocierilor

                  Comisia consideră că obiectivele stabilite de Consiliu în cadrul directivelor sale de negociere au fost îndeplinite și că proiectul de acord este acceptabil pentru Uniune.

                  Textul final al acordului poate fi rezumat după cum urmează:

                  a. Durata șederii

                  Acordul stabilește scutirea de viză a cetățenilor Uniunii Europene și a celor din Antigua și Barbuda atunci când călătoresc pe teritoriul celeilalte părți contractante pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile (în loc de perioada maximă de trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni, calculată de la data primei intrări). Noua definiție se utilizează în întregul acord dintre Uniunea Europeană și Antigua și Barbuda privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere.

                  b. Dispoziție finală – suspendarea acordului [articolul 8 alineatul (4)]

               Acordul modifică articolul 8 alineatul (4) ultima teză după cum urmează: „Partea contractantă care a suspendat aplicarea prezentului acord informează de îndată cealaltă parte contractantă, în momentul în care motivele suspendării nu mai există, și revocă suspendarea.” Prin adăugarea formulării „și revocă suspendarea” la textul actual, acordul modificat clarifică faptul că o suspendare a exonerării de obligația de a deține viză trebuie să fie revocată dacă motivele care au dus la suspendare nu mai există. Cu privire la acest aspect, modificarea aliniază formularea acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiat cu Antigua și Barbuda cu cea a tuturor celorlalte acorduri privind exonerarea de obligația de a deține viză semnate de Uniune în 2015 și 2016. La 14 iunie 2016, Grupul de lucru pentru vize a fost consultat cu privire la această modificare și niciun stat membru nu a formulat obiecții.

                  c. Înlocuirea „Comunității” cu „Uniunea”

                  De la intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, la 1 decembrie 2009, Uniunea Europeană are o personalitate juridică consolidată. Cu toate acestea, denumirea de „Comunitate Europeană” este în continuare consacrată în acordurile internaționale care au intrat în vigoare înaintea Tratatului de la Lisabona, cum este cazul Acordului dintre Comunitatea Europeană și Antigua și Barbuda privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere. Prin urmare, acordul de modificare înlocuiește termenul de „Comunitate” cu cel de „Uniune” în întregul acord de exonerare de obligația de a deține viză.

                  d. Declarații comune

                  La acord sunt anexate două declarații comune:

                  - una cu privire la interpretarea perioadei de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile

                  - și una privind Islanda, Norvegia, Elveția și Liechtenstein.

                  e. Intrarea în vigoare

                  Acordul va intra în vigoare în prima zi a celei de a șasea luni următoare datei la care ultima parte contractantă notifică celeilalte părți contractante că procedurile de ratificare au fost finalizate. Pentru a asigura securitatea juridică și pentru a permite călătorilor să înțeleagă și să respecte legislația, este necesară o perioadă de tranziție suficient de lungă. După ce ratificarea acordului a fost finalizată, termenul de șase luni va permite călătorilor să își încheie șederile de scurtă durată care sunt încă în întregime calculate în conformitate cu vechea definiție înainte de intrarea în vigoare a noii definiții a conceptului de scurtă ședere și a perioadei de referință retroactive de 180 de zile.

                  Acordul de modificare nu aduce atingere niciunei alte dispoziții a acordului în vigoare încheiat între Comunitatea Europeană și Antigua și Barbuda privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere, prin urmare nici dispozițiilor privind domeniul de aplicare teritorial.

               6.CONCLUZIE

               Având în vedere considerațiile de mai sus, Comisia propune Consiliului să aprobe, după obținerea aprobării Parlamentului European, Acordul dintre Uniunea Europeană și Antigua și Barbuda de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Antigua și Barbuda privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere.

               2017/0171 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Antigua și Barbuda de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Antigua și Barbuda privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 77 alineatul (2) litera (a), coroborat cu articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf litera (a) punctul (v),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere aprobarea Parlamentului European
                  17
               ,

               întrucât:

               (1)Prin decizia din 30 noiembrie 2009, Consiliul a încheiat acordul dintre Comunitatea Europeană și Antigua și Barbuda privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere. Acordul stabilește posibilitatea de a călători fără viză pentru cetățenii Uniunii Europene și pentru cei din Antigua și Barbuda în cazul călătoriilor pe teritoriul celeilalte părți contractante „pentru o perioadă maximă de trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni”.

               (2)Regulamentul (UE) nr. 610/2013 al Parlamentului European și al Consiliului
                  18
                a adus unele modificări orizontale la acquis-ul Uniunii în materie de vize și frontiere și a definit șederea de scurtă durată ca fiind o perioadă de maximum 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               (3)Este necesar ca acordul dintre Uniune și Antigua și Barbuda privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere să includă această nouă definiție, pentru a armoniza pe deplin regimul Uniunii de scurtă ședere.

               (4)Comisia a negociat, în numele Uniunii, un acord cu Antigua și Barbuda de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Antigua și Barbuda privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere (denumit în continuare „acordul”).

               (5)În conformitate cu Decizia (UE) 2017/[...] a Consiliului, acordul a fost semnat.

               (6)Prezenta decizie constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Regatul Unit nu participă, în conformitate cu Decizia 2000/365/CE a Consiliului
                  19
               . Prin urmare, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               (7)Prezenta decizie reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Irlanda nu participă, în conformitate cu Decizia 2002/192/CE a Consiliului
                  20
               . Prin urmare, Irlanda nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale,

               (8)Prin urmare, acordul ar trebui aprobat,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Se aprobă, în numele Uniunii Europene, Acordul dintre Uniunea Europeană și Antigua și Barbuda de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Antigua și Barbuda privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere („acordul”).

               Textul acordului se anexează la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Președintele Consiliului efectuează, în numele Uniunii, notificarea prevăzută la articolul 2 din acord
                  21
               .

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  JO L 182, 29.6.2013, p. 1.

                     (2)
                  JO L 239, 22.9.2000, p. 19.

                     (3)
                  JO L 105, 13.4.2006, p. 1.

                     (4)
                  JO L 243, 15.9.2009, p. 1.

                     (5)
                  JO L 081, 21.3.2001, p. 1.

                     (6)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 3.

                     (7)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 24.

                     (8)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 10.

                     (9)
                  În ceea ce privește Brazilia, UE a încheiat două acorduri, unul pentru titularii de pașaport simplu (JO L 255, 21.9.2012, p. 4) și un altul pentru titularii de pașaport diplomatic, de serviciu sau oficial (JO L 66, 12.3.2011, p. 2).

                     (10)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 17.

                     (11)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 38.

                     (12)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 31.

                     (13)
                  A se vedea „Obiectivul” și „Durata șederii” din acorduri.

                     (14)
                  COM(2014) 468 final.

                     (15)
                  Decizia Consiliului de autorizare a Comisiei în vederea deschiderii de negocieri pentru modificarea acordurilor privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere încheiate între Uniunea/Comunitatea Europeană și Antigua și Barbuda, Uniunea Bahamas, Barbados, Republica Federativă a Braziliei, Republica Mauritius, Federația Saint Kitts și Nevis și Republica Seychelles, adoptată de Consiliu la 9.10.2014.

                     (16)
                  COM(2016) 194 final.

                     (17)
                  Aprobare dată la [...].

                     (18)
                  Regulamentul (UE) nr. 610/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen), a Convenției de punere în aplicare a Acordului Schengen, a Regulamentelor (CE) nr. 1683/95 și (CE) nr. 539/2001 ale Consiliului și a Regulamentelor (CE) nr. 767/2008 și (CE) nr. 810/2009 ale Parlamentului European și ale Consiliului (JO L 182, 29.6.2013, p. 1).

                     (19)
                  Decizia 2000/365/CE a Consiliului din 29 mai 2000 privind solicitarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (JO L 131, 1.6.2000, p. 43).

                     (20)
                  Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind solicitarea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (JO L 64, 7.3.2002, p. 20).

                     (21)
                  Data intrării în vigoare a acordului va fi publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene de către Secretariatul General al Consiliului.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 27.7.2017
            COM(2017) 392 final
            ANEXĂ
            la
            propunerea de decizie a Consiliului
            privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Antigua și Barbuda de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Antigua și Barbuda privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               ANEXĂ

               ACORD

               între Uniunea Europeană și Antigua și Barbuda de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Antigua și Barbuda privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               UNIUNEA EUROPEANĂ,

               pe de o parte, și

               ANTIGUA ȘI BARBUDA,

               pe de altă parte,

               denumite în continuare împreună „părțile contractante”,

               AVÂND ÎN VEDERE Acordul dintre Comunitatea Europeană și Antigua și Barbuda privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere (denumit în continuare „acordul”), care a intrat în vigoare la 1 mai 2010,

               REAFIRMÂND importanța facilitării contactelor interpersonale,

               LUÂND ACT de faptul că acordul acționează în beneficiul cetățenilor părților contractante,

               LUÂND ÎN CONSIDERARE faptul că definiția conceptului de scurtă ședere prevăzută de acord (trei luni în cadrul unei perioade de șase luni, calculată de la data primei intrări) nu este suficient de precisă și, mai exact, că noțiunea „datei primei intrări” poate genera incertitudini și întrebări,

               ȚINÂND SEAMA de faptul că Regulamentul (UE) nr. 610/2013 din 26 iunie 2013 a adus unele modificări orizontale la acquis-ul „intern” al Uniunii în materie de vize și frontiere și a definit conceptul de scurtă ședere ca fiind o perioadă de „90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile”,

               LUÂND ÎN CONSIDERARE faptul că sistemul de intrare/ieșire care urmează să fie instituit de Uniunea Europeană impune utilizarea unei definiții clare și uniforme a conceptului de scurtă ședere, care să se aplice tuturor resortisanților țărilor terțe,

               DORIND să asigure buna circulație a călătorilor la punctele de trecere a frontierelor părților contractante,

               REAFIRMÂND că acordul se aplică cetățenilor tuturor statelor membre ale Uniunii Europene, cu excepția Regatului Unit și a Irlandei,

               LUÂND ÎN CONSIDERARE Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție și Protocolul privind integrarea acquis-ului Schengen în cadrul Uniunii Europene, anexate la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și confirmând că prevederile prezentului acord nu se aplică Regatului Unit și Irlandei,

               CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:

               Articolul 1

               Acordul se modifică în conformitate cu dispozițiile prezentului articol:

               (1)În titlu și la articolul 3 alineatul (5), la articolul 6 alineatul (1) și la articolul 8 alineatul (7), cuvântul „Comunitate” se înlocuiește cu cuvântul „Uniune”.

               (2)La articolul 1, cuvintele „trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni” se înlocuiesc cu cuvintele „90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile”.

               (3)La articolul 4, alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:

               „Cetățenii Uniunii Europene pot rămâne pe teritoriul Antigua și Barbuda pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.”

               (4)La articolul 4, alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:

               „Cetățenii Antigua și Barbuda pot rămâne pe teritoriul statelor membre care aplică integral acquis-ul Schengen pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile. Perioada respectivă se calculează independent de orice ședere într-un stat membru care nu aplică încă integral acquis-ul Schengen.

               Cetățenii Antigua și Barbuda pot rămâne pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile pe teritoriul fiecărui stat membru care nu aplică încă integral acquis-ul Schengen, independent de perioada de ședere calculată pentru teritoriul statelor membre care aplică integral acquis-ul Schengen.”

               (5)La articolul 4 alineatul (3), cuvintele „trei luni” se înlocuiesc cu cuvintele „90 de zile”, iar cuvântul „comunitară” se înlocuiește cu sintagma „cu cea a Uniunii”.

               (6)La articolul 8 alineatul (4), ultima teză se înlocuiește cu următorul text:

               „Partea contractantă care a suspendat aplicarea prezentului acord informează de îndată cealaltă parte contractantă, în momentul în care motivele suspendării nu mai există, și revocă suspendarea.”

               Articolul 2

               Prezentul acord se ratifică sau se aprobă de către părțile contractante în conformitate cu procedurile corespunzătoare ale acestora și intră în vigoare în prima zi a celei de a șasea luni care urmează datei la care ultima parte notifică celeilalte părți încheierea procedurilor menționate anterior.

               Încheiat la […], în a […] zi a lunii […], în anul două mii șaptesprezece, în dublu exemplar în limbile bulgară, cehă, croată, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă și suedeză, fiecare dintre aceste texte fiind în egală măsură autentic.

               Pentru Uniunea Europeană

               Pentru Antigua și Barbuda

               DECLARAȚIE COMUNĂ PRIVIND ISLANDA, NORVEGIA, ELVEȚIA ȘI LIECHTENSTEIN

               Este de dorit ca autoritățile din Norvegia, Islanda, Elveția și Liechtenstein, pe de o parte, și cele din Antigua și Barbuda, pe de altă parte, să modifice fără întârziere acordurile bilaterale în vigoare privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere, în conformitate cu dispozițiile prezentul acord.

               Declarație comună cu privire la interpretarea conceptului de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile

               Părțile contractante înțeleg că perioada maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile, astfel cum este prevăzută la articolul 4 din acord, înseamnă fie o vizită continuă a cărei durată nu depășește 90 de zile în total în decursul oricărei perioade de 180 de zile, fie mai multe vizite consecutive a căror durată nu depășește 90 de zile în total în decursul oricărei perioade de 180 de zile.

               Termenul „oricare” presupune aplicarea unei perioade de referință mobile de 180 de zile, examinând, pentru fiecare zi a șederii, perioada de 180 de zile anterioară acestei zile, pentru a verifica dacă cerința privind durata de ședere de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile continuă să fie îndeplinită. Printre altele, aceasta înseamnă că o absență neîntreruptă de 90 zile permite o nouă ședere de până la 90 de zile.

               ________


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 26.2.2016
            COM(2016) 91 final
            2016/0055(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind încheierea, în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale acesteia, a Protocolului la Acordul de parteneriat și cooperare de stabilire a unui parteneriat între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Tadjikistan, pe de altă parte, pentru a se ține seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană

               EXPUNERE DE MOTIVE

               Propunerea anexată constituie instrumentul juridic pentru încheierea unui protocol la Acordul de parteneriat și cooperare de stabilire a unui parteneriat între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Tadjikistan, pe de altă parte, pentru a se ține seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană (denumit în continuare „protocolul”).

               Potrivit Actului său de aderare, Croația aderă la acordurile internaționale semnate sau încheiate de Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia, prin intermediul unui protocol la acordurile respective.

               Acordul de parteneriat și cooperare de stabilire a unui parteneriat între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Tadjikistan, pe de altă parte, denumit în continuare „acordul”, a fost semnat la Bruxelles la 11 octombrie 2004 și a intrat în vigoare la 1 octombrie 2010.

               Protocolul a fost semnat la ... la ..., în urma Deciziei Consiliului din ... privind semnarea, în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale acesteia, a Protocolului la Acordul de parteneriat și cooperare de stabilire a unui parteneriat între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Tadjikistan, pe de altă parte, pentru a se ține seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană.

               Prin protocolul propus, Republica Croația este inclusă în calitate de parte contractantă la acord, iar UE se angajează să prezinte versiunea autentică a acordului în limba croată.

               Comisia solicită Consiliului să încheie protocolul în numele Uniunii Europene și al statelor sale membre.

               Se va solicita aprobarea Parlamentului European cu privire la protocol.

               2016/0055 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind încheierea, în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale acesteia, a Protocolului la Acordul de parteneriat și cooperare de stabilire a unui parteneriat între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Tadjikistan, pe de altă parte, pentru a se ține seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolele 207 și 209, coroborate cu articolul 218 alineatul (6) litera (a),

               având în vedere Actul de aderare a Republicii Croația, în special articolul 6 alineatul (2),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere aprobarea Parlamentului European,

               întrucât:

               (1)În conformitate cu Decizia nr. .../.../UE a Consiliului
                  1
               , a fost semnat, sub rezerva încheierii sale, Protocolul la Acordul de parteneriat și cooperare de stabilire a unui parteneriat între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Tadjikistan, pe de altă parte, pentru a se ține seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană (denumit în continuare „protocolul”).

               (2)Încheierea protocolului face obiectul unei proceduri separate în ceea ce privește chestiunile care intră în competența Comunității Europene a Energiei Atomice.

               (3)Protocolul ar trebui să fie aprobat,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Se aprobă, în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale acesteia, Protocolul la Acordul de parteneriat și cooperare de stabilire a unui parteneriat între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Tadjikistan, pe de altă parte, pentru a se ține seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană
                  2
               .

               Articolul 2

               Președintele Consiliului desemnează persoana împuternicită să transmită, în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale acesteia, notificarea prevăzută la articolul 4 alineatul (1) din protocol.

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)
                  Decizia nr. .../..../UE a Consiliului din ... privind semnarea, în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale acesteia, și privind aplicarea cu titlu provizoriu a Protocolului la Acordul de parteneriat și cooperare de stabilire a unui parteneriat între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Tadjikistan, pe de altă parte, pentru a se ține seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană (JO L...).

                     (2)
                  Textul protocolului a fost publicat în [JO L...] împreună cu decizia de semnare.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 26.2.2016
            COM(2016) 91 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de Decizie a Consiliului
            privind încheierea, în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale acesteia, a Protocolului la Acordul de parteneriat și cooperare de stabilire a unui parteneriat între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Tadjikistan, pe de altă parte, pentru a se ține seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană

               PROTOCOL
                  LA ACORDUL DE PARTENERIAT ȘI COOPERARE DE STABILIRE A UNUI PARTENERIAT ÎNTRE COMUNITĂȚILE EUROPENE
                  ȘI STATELE MEMBRE ALE ACESTORA, PE DE O PARTE,
                  ȘI REPUBLICA TADJIKISTAN, PE DE ALTĂ PARTE,
                  PENTRU A SE ȚINE SEAMA DE ADERAREA

               REPUBLICII CROAȚIA

               LA UNIUNEA EUROPEANĂ

               REGATUL BELGIEI,

               REPUBLICA BULGARIA,

               REPUBLICA CEHĂ,

               REGATUL DANEMARCEI,

               REPUBLICA FEDERALĂ GERMANIA,

               REPUBLICA ESTONIA,

               IRLANDA,

               REPUBLICA ELENĂ,

               REGATUL SPANIEI,

               REPUBLICA FRANCEZĂ,

               REPUBLICA CROAȚIA,

               REPUBLICA ITALIANĂ,

               REPUBLICA CIPRU,

               REPUBLICA LETONIA,

               REPUBLICA LITUANIA,

               MARELE DUCAT AL LUXEMBURGULUI,

               UNGARIA,

               REPUBLICA MALTA,

               REGATUL ȚĂRILOR DE JOS,

               REPUBLICA AUSTRIA,

               REPUBLICA POLONĂ,

               REPUBLICA PORTUGHEZĂ,

               ROMÂNIA,

               REPUBLICA SLOVENIA,

               REPUBLICA SLOVACĂ,

               REPUBLICA FINLANDA,

               REGATUL SUEDIEI,

               REGATUL UNIT AL MARII BRITANII ȘI IRLANDEI DE NORD

               Părți contractante la Tratatul privind Uniunea Europeană, la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și la Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice, denumite în continuare „statele membre”,

               UNIUNEA EUROPEANĂ, denumită în continuare „Uniunea”, și

               COMUNITATEA EUROPEANĂ A ENERGIEI ATOMICE,

                  pe de o parte,

               ȘI

               REPUBLICA TADJIKISTAN,

                  pe de altă parte,

               denumite în continuare, colectiv, „părțile contractante”,

               ÎNTRUCÂT Acordul de parteneriat și cooperare de stabilire a unui parteneriat între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Tadjikistan, pe de altă parte, denumit în continuare „acordul”, a fost semnat la Luxemburg la 11 octombrie 2004,

               ÎNTRUCÂT Tratatul privind aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană a fost semnat la Bruxelles la 9 decembrie 2011,

               ÎNTRUCÂT, în temeiul articolului 6 alineatul (2) din Actul privind condițiile de aderare a Republicii Croația, precum și adaptările la Tratatul privind Uniunea Europeană, la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și la Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice, aderarea acestei țări la acord se aprobă prin încheierea unui protocol la acord,

               ȚINÂND SEAMA DE aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană la 1 iulie 2013,

               CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:

               ARTICOLUL 1

               Republica Croația aderă în calitate de parte la Acordul de parteneriat și cooperare de stabilire a unui parteneriat între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Tadjikistan, pe de altă parte. Republica Croația adoptă și ia act, în același mod ca și celelalte state membre ale Uniunii, de textele acordului, de declarațiile comune, de declarațiile și de schimburile de scrisori anexate la actul final semnat la aceeași dată.

               ARTICOLUL 2

               Uniunea Europeană transmite statelor sale membre și Republicii Tadjikistan, în timp util după parafarea prezentului protocol, versiunea în limba croată a acordului. Sub rezerva intrării în vigoare a prezentului protocol, versiunea în limba croată devine autentică în aceleași condiții ca și versiunile acordului în limbile bulgară, cehă, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă, suedeză și tadjică.

               ARTICOLUL 3

               Prezentul protocol face parte integrantă din acord.

               ARTICOLUL 4

               1.
                     Prezentul protocol este aprobat de părțile contractante în conformitate cu procedurile proprii ale acestora. Părțile contractante își notifică reciproc finalizarea procedurilor necesare în acest scop. Instrumentul de aprobare se depune la Secretariatul General al Consiliului Uniunii Europene.

               2.
                     Prezentul protocol intră în vigoare în prima zi a lunii care urmează datei de depunere a ultimului instrument de aprobare.

               ARTICOLUL 5

               Prezentul protocol este întocmit în dublu exemplar în limbile bulgară, cehă, croată, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă, suedeză și tadjică, fiecare dintre aceste texte fiind în egală măsură autentic.

               DREPT CARE, subsemnații plenipotențiari, pe deplin autorizați în acest scop,

               semnează prezentul protocol.

               Încheiat la … la ...

               PENTRU UNIUNEA EUROPEANĂ, COMUNITATEA EUROPEANĂ A ENERGIEI ATOMICE ȘI STATELE MEMBRE,

               PENTRU REPUBLICA TADJIKISTAN,


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 29.3.2017
            COM(2017) 144 final
            2017/0064(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            referitoare la poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene,în cadrul Comitetului mixt al SEE, cu privire la o modificare a Protocolului 31 la Acordul privind SEE în ceea ce privește cooperarea în domenii specifice în afara celor patru libertăți(linia bugetară  33.02.03.01 – Dreptul societăților comerciale)

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Temeiurile și obiectivele propunerii

               Pentru a asigura securitatea juridică și omogenitatea necesare pieței interne, Comitetul mixt al SEE trebuie să încorporeze în Acordul privind SEE toată legislația relevantă a UE, cât mai curând posibil după adoptarea acesteia, și, de asemenea, să permită statelor AELS care fac parte din SEE să participe la acțiunile sau programele UE cu relevanță pentru SEE.

               Proiectul de decizie a Comitetului mixt al SEE (anexat la propunerea de decizie a Consiliului) vizează modificarea Protocolului 31 la Acordul privind SEE în ceea ce privește cooperarea în domenii specifice în afara celor patru libertăți, cu scopul de a permite statelor AELS care fac parte din SEE (Norvegia, Islanda și Liechtenstein) să participe la acțiunile Uniunii legate de linia bugetară 33 02 03 01 - „Dreptul societăților comerciale”, înscrisă în bugetul general al Uniunii Europene pentru exercițiul financiar 2017.

               •Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică

               Proiectul anexat de decizie a Comitetului mixt este în concordanță deplină cu scopul Acordului privind SEE de a promova consolidarea continuă și echilibrată a relațiilor comerciale și economice dintre părțile contractante în condiții concurențiale egale și cu respectarea acelorași norme, în scopul creării unui spațiu economic european omogen.

               •Coerența cu alte politici ale Uniunii

               Decizia Comitetului mixt este, de asemenea, în concordanță cu alte politici ale Uniunii, în special prin scopul său de a proteja omogenitatea pieței interne a UE.

               2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

               •Temei juridic

               Articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2894/94 al Consiliului
                  1
                privind normele de punere în aplicare a Acordului privind SEE prevede stabilirea de către Consiliu, pe baza unei propuneri a Comisiei, a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii cu privire la astfel de decizii.

               Comisia prezintă, în cooperare cu SEAE, proiectul de decizie a Comitetului mixt al SEE, în vederea adoptării acestuia de către Consiliu, ca poziție a Uniunii. Comisia speră să poată prezenta acest document, în cel mai scurt timp posibil, în cadrul Comitetului mixt al SEE.

               •Subsidiaritatea (în cazul competențelor neexclusive)

               Prezenta propunere respectă principiul subsidiarității din motivul expus mai jos.

               Obiectivul prezentei propuneri, și anume asigurarea omogenității pieței interne, nu poate fi realizat în mod suficient de către statele membre și, prin urmare, având în vedere efectele sale, poate fi mai bine realizat la nivelul Uniunii.

               •Proporționalitate

                  În conformitate cu principiul proporționalității, propunerea nu depășește ceea ce este necesar în vederea atingerii obiectivului său, și anume asigurarea omogenității pieței interne.

               •Alegerea instrumentului

                  În conformitate cu articolul 98 din Acordul privind SEE, instrumentul ales este o decizie a Comitetului mixt al SEE. Comitetul mixt al SEE asigură punerea efectivă în aplicare a Acordului privind SEE și funcționarea acestuia. În acest sens, ia decizii în cazurile prevăzute de acest acord.

               3.IMPLICAȚII BUGETARE

                  Statele AELS care fac parte din SEE contribuie din punct de vedere financiar la bugetul Uniunii, linia bugetară 33 02 03 01 - „Dreptul societăților comerciale”. Suma exactă va fi stabilită în conformitate cu dispozițiile Acordului privind SEE, după adoptarea prezentului proiect de decizie a Consiliului.

               2017/0064 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               referitoare la poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene,
                  în cadrul Comitetului mixt al SEE, cu privire la o modificare a Protocolului 31 la Acordul privind SEE în ceea ce privește cooperarea în domenii specifice în afara celor patru libertăți
                  (linia bugetară  33.02.03.01 – Dreptul societăților comerciale)

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114 coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere Regulamentul (CE) nr. 2894/94 al Consiliului din 28 noiembrie 1994 privind normele de punere în aplicare a Acordului privind Spațiul Economic European
                  2
               , în special articolul 1 alineatul (3),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Acordul privind Spațiul Economic European
                  3
                („Acordul privind SEE”) a intrat în vigoare la 1 ianuarie 1994.

               (2)În temeiul articolului 98 din Acordul privind SEE, Comitetul mixt al SEE poate decide să modifice, printre altele, Protocolul 31 la Acordul privind SEE („Protocolul 31”).

               (3)Protocolul 31 la Acordul privind SEE conține dispoziții privind cooperarea în domenii specifice în afara celor patru libertăți.

               (4)Este oportun să se extindă cooperarea dintre părțile contractante la Acordul privind SEE la acțiunile Uniunii finanțate din bugetul general al Uniunii Europene cu privire la dreptul societăților comerciale.

               (5)Protocolul 31 la Acordul privind SEE ar trebui, prin urmare, modificat pentru ca această cooperare extinsă să poată fi realizată începând cu 1 ianuarie 2017.

               (6)Poziția Uniunii în cadrul Comitetului mixt al SEE ar trebui să se bazeze pe proiectul de decizie atașat,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii, în cadrul Comitetului mixt al SEE referitor la modificarea propusă a Protocolului 31 la Acordul privind SEE în ceea ce privește cooperarea în domenii specifice în afara celor patru libertăți se bazează pe proiectul de decizie a Comitetului mixt al SEE anexat la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)
                  JO L 305, 30.11.1994, p. 6-8.

                     (2)
                  JO L 305, 30.11.1994, p. 6.

                     (3)
                  JO L 1, 3.1.1994, p. 3.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 29.3.2017
            COM(2017) 144 final
            ANEXĂ
            lapropunerea de decizie a Consiliuluireferitoare la poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene,în cadrul Comitetului mixt al SEE, cu privire la o modificare a Protocolului 31 la Acordul privind SEE în ceea ce privește cooperarea în domenii specifice în afara celor patru libertăți
            (linia bugetară  33.02.03.01 – Dreptul societăților comerciale)

               ANEXĂ

                  DECIZIA nr. …/2017 A COMITETULUI MIXT AL SEE
                  din

                  de modificare a Protocolului 31 la Acordul privind SEE referitor la cooperarea în domenii specifice în afara celor patru libertăți

               COMITETUL MIXT AL SEE,

               având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European („Acordul privind SEE”), în special articolele 86 și 98,

               întrucât:

               (1)Este oportun să se extindă cooperarea dintre părțile contractante la Acordul privind SEE astfel încât să includă acțiunile Uniunii finanțate din bugetul general al Uniunii Europene cu privire la dreptul societăților comerciale.

               (2)Protocolul 31 la Acordul privind SEE ar trebui, prin urmare, modificat pentru ca această cooperare extinsă să poată fi realizată începând cu 1 ianuarie 2017,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               La articolul 7 alineatul (13) din Protocolul 31 la Acordul privind SEE, textul „exercițiul financiar 2016” se înlocuiește cu textul „exercițiile financiare 2016 și 2017”.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare în ziua următoare datei la care s-a efectuat ultima notificare prevăzută la articolul 103 alineatul (1) din Acordul privind SEE*.

                  1Se aplică de la 1 ianuarie 2017.

               Articolul 3

               Prezenta decizie se publică în secțiunea SEE și în suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Comitetul mixt al SEE,

                     Președintele

                     Secretarii
                     Comitetului mixt al SEE

                     (1)
                  [Nu au fost semnalate obligații constituționale.] [Au fost semnalate obligații constituționale.]