				|

		52012PC0164

			Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI de simplificare a transferului de autovehicule înmatriculate în alt stat membru, în interiorul pieței unice /* COM/2012/0164 final - 2012/0082 (COD) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
În ciuda progreselor înregistrate în ceea ce
privește integrarea pieței unice, problemele legate de înmatricularea
autovehiculelor constituie, în continuare, un obstacol frecvent cu care se
confruntă pe piața internă întreprinderile și
cetățenii. Problemele privind înmatricularea autovehiculelor se
numără printre principalele 20 de preocupări legate de
piața unică, după cum reiese dintr-o listă creată de
Comisie. În Raportul privind cetățenia UE în 2010, intitulat
„Eliminarea obstacolelor din calea drepturilor cetățenilor UE”[1], Comisia a identificat
problemele legate de înmatricularea vehiculelor ca fiind unul dintre
principalele obstacole cu care se confruntă cetățenii în
viața lor de zi cu zi atunci când își exercită drepturile de
care beneficiază în temeiul legislației UE. Ea a anunțat,
printre acțiunile pe care le are în vedere pentru a înlătura aceste
obstacole, simplificarea formalităților și a condițiilor privind
înmatricularea vehiculelor înmatriculate într-un alt stat membru (acțiunea
6 din raportul privind cetățenia UE).
Obligația de a înmatricula, în statul membru
destinatar, un autovehicul înmatriculat în statul membru de origine
reprezintă o sursă de plângeri și procese de mulți ani.
Cetățenii și întreprinderile care cumpără un
autovehicul într-o altă țară și îl aduc în țara de
rezidență se confruntă, de obicei, cu proceduri de înmatriculare
complexe și împovărătoare și cu formalități
suplimentare care necesită mult timp.
Ca urmare, problemele legate de înmatricularea
autovehiculelor au un efect negativ asupra liberei circulații a
mărfurilor, o libertate fundamentală care constituie piatra de
temelie a Uniunii Europene. Acest lucru a fost subliniat în cadrul Strategiei
Europa 2020 pentru o creștere inteligentă, durabilă și
favorabilă incluziunii[2],
care a arătat că întreprinderile și cetățenii se
confruntă zilnic cu blocaje care afectează activitățile
transfrontaliere, în ciuda existenței juridice a pieței unice.
În avizul său din 11 martie 2011, Grupul la
nivel înalt al părților interesate independente privind povara
administrativă a susținut o posibilă inițiativă a
Comisiei pentru simplificarea condițiilor și formalităților
de înmatriculare. În plus, grupul a solicitat autorităților
naționale să depună eforturi pentru a îmbunătăți
procedurile de înmatriculare în cel mai scurt timp posibil, în special în ceea
ce privește recunoașterea reciprocă a documentelor necesare,
și să evite să solicite documente suplimentare.
Toate statele membre au un sistem de înmatriculare
a autovehiculelor, care permite autorizarea administrativă a înscrierii
lor în traficul rutier și implică identificarea lor și
eliberarea unui număr de înmatriculare. Datele de înmatriculare sunt
utilizate pentru impozitarea autovehiculelor. La sfârșitul procedurii de
înmatriculare, statele membre eliberează un certificat de înmatriculare
care certifică faptul că vehiculul este înmatriculat într-un stat
membru. Certificatul de înmatriculare conține, de asemenea, numele și
adresa persoanei pe numele căreia a fost înmatriculat vehiculul
(„titularul” certificatului de înmatriculare, care nu este neapărat
proprietarul autovehiculului).
Totuși, atunci când autovehiculul este
înmatriculat într-un stat membru și utilizat frecvent în alt stat membru,
apar două probleme principale:
(1)
Cetățenii care se mută într-un alt
stat membru, lucrătorii transfrontalieri, firmele de închirieri auto
și persoanele care iau în leasing autovehicule în alt stat membru trebuie
adesea să înmatriculeze autovehiculul în statul în care locuiesc sau în
care îl folosesc, deși autovehiculul a fost deja înmatriculat în alt stat
membru. Un exemplu este situația în care titularii certificatului își
schimbă reședința și se stabilesc în mod permanent într-un
alt stat membru, transferând și autovehiculul. Totuși, aceasta este o
problemă supărătoare pentru cetățenii care
trăiesc o parte a anului într-un stat membru și o altă parte
într-un alt stat membru, precum și pentru lucrătorii transfrontalieri
care utilizează în statul membru de origine un autovehicul înmatriculat de
angajatorul lor într-un alt stat membru. În acest caz, autovehiculul este
înmatriculat într-unul dintre statele membre, însă deseori, celălalt
stat membru solicită titularului certificatului să înmatriculeze
autovehiculul pe teritoriul său. Societățile de leasing se
confruntă, la rândul lor, cu probleme privind înmatricularea, cel
puțin atunci când sunt titulare ale certificatului de înmatriculare
și autovehiculul este utilizat de o persoană stabilită în alt
stat membru. În fine, firmele de închirieri auto care doresc să-și
transfere o parte din flotă în alt stat membru pentru o perioadă
scurtă de timp, pentru a răspunde cerințelor sezoniere, sunt, de
obicei, obligate să înmatriculeze autovehiculele în cauză în statul
membru respectiv.
(2)
Formalitățile de reînmatriculare în cazul
unui autovehicul care a fost transferat dintr-un stat membru într-altul sunt
adeseori foarte împovărătoare și lungi. Transferarea unui
autovehicul pentru o perioadă mai lungă în alt stat membru
necesită noi documente administrative în statul membru destinatar, la care
se adaugă, în general, documente administrative suplimentare pentru
anularea înmatriculării autovehiculului în statul membru de origine.
Sarcina suplimentară este în principal cauzată de faptul că
autoritățile responsabile cu înmatricularea din statul membru
destinatar au puține informații sau chiar deloc cu privire la
autovehicul, cu excepția informațiilor disponibile în certificatul de
înmatriculare. Dacă vehiculul ar trebui să fie reînmatriculat în
același stat membru, autoritățile responsabile cu înmatricularea
ar putea folosi informațiile din bazele de date naționale.
2.           REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU
PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI
Prezenta propunere este însoțită de un
rezumat al evaluării impactului și de o evaluare a impactului.
Comitetul de evaluare a impactului al Comisiei Europene a analizat proiectul de
evaluare a impactului și a emis un aviz la 16 decembrie 2011. Versiunea
finală a evaluării impactului a fost modificată în
consecință.
Prezenta propunere poate genera o simplificare
administrativă considerabilă pentru întreprinderi, cetățeni
și autoritățile de înmatriculare. Reducerea poverii
administrative va permite efectuarea unor economii de cel puțin 1 445
milioane de EUR pe an.
Din martie până în mai 2011 a avut loc o
consultare publică a părților interesate, constând în
chestionare personalizate pentru cetățeni, operatori economici
și autorități publice, cu ajutorul instrumentului I.P.M. (Vocea
ta în Europa). Un rezumat al rezultatelor consultării publice poate fi
consultat în anexa 1 la evaluarea impactului și este disponibil, de
asemenea, pe site-ul internet Europa[3].
Au fost îndeplinite toate standardele minime ale Comisiei. La 21 iunie 2011 a
fost organizată o conferință pentru a prezenta rezultatele
preliminare ale consultării publice și pentru a oferi posibilitatea
unei dezbateri și a unui schimb de informații între diferitele
părți interesate, în special pentru autoritățile publice
responsabile cu înmatricularea din statele membre.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII
3.1         Obiectivele propunerii
Obiectivul general al acestei inițiative este
de a îmbunătăți funcționarea pieței unice prin
eliminarea obstacolelor administrative generate de procedura de reînmatriculare
a autovehiculelor, care, în prezent, împiedică libera circulație a
mărfurilor.
Obiectivele specifice ale acestei inițiative
sunt armonizarea, raționalizarea și simplificarea procedurilor de
reînmatriculare a autovehiculelor înmatriculate în alt stat membru, în folosul
cetățenilor, angajatorilor, angajaților, firmelor de închirieri
auto și societăților de leasing, precum și al
autorităților de înmatriculare. În plus, această
inițiativă are drept scop reducerea poverii administrative pentru
toate părțile implicate, fără a constitui un obstacol
pentru siguranța rutieră sau prevenirea infracțiunilor și
fraudelor.
Obiectivele operaționale care trebuie
îndeplinite prin intermediul acestei inițiative sunt următoarele:
–
stabilirea statului membru în care ar trebui
înmatriculat un autovehicul transferat între statele membre;
–
reducerea duratei procedurilor de reînmatriculare;
–
reducerea sarcinii administrative pentru
cetățeni și întreprinderi prin limitarea numărului de
documente necesare pentru a efectua procedura de reînmatriculare și prin
facilitarea schimbului de date între autoritățile naționale
responsabile cu înmatricularea.
3.2.        Temeiul juridic – forma
actului juridic
În prezent, problemele și diferențele
între normele administrative la nivel național în ceea ce privește
reînmatricularea autovehiculelor înmatriculate în alt stat membru
împiedică libera circulație a acestor vehicule în interiorul UE.
Uniunea Europeană are, prin urmare, dreptul de a acționa în temeiul
articolului 114 din TFUE, pentru a asigura buna funcționare a pieței
unice pentru autovehicule second-hand cumpărate într-un alt stat membru.
De această propunere vor beneficia și cetățenii care
își transferă autovehiculul într-un alt stat membru de rezidență,
cetățenii care utilizează un autovehicul înmatriculat în statul
membru în care lucrează, precum și firmele de închirieri auto
(și într-un grad mai mic, societățile de leasing) care se
confruntă cu obstacole privind utilizarea transfrontalieră a acestor
vehicule, ca urmare a cerințelor de înmatriculare pe care trebuie să
le respecte, ele sau clienții lor.
Instrumentul juridic propus este un regulament din
următoarele motive. Un regulament este direct aplicabil în statele membre,
fără a mai fi necesară transpunerea în diferitele
legislații naționale. Dat fiind că instrumentul legislativ s-ar
aplica numai în situații transfrontaliere în interiorul UE, regulamentul
ar asigura certitudinea juridică și simplificarea în cadrul
pieței interne. În plus, un regulament reprezintă un instrument mai
eficient de organizare a schimbului electronic de informații între
autoritățile naționale de înmatriculare. În fine, riscul
„suprareglementării” de către statele membre nu există atunci
când actul juridic ia forma unui regulament.
3.3         Conținutul propunerii
Articolul 1
confirmă principiul conform căruia statele membre au dreptul să
scutească de la înmatriculare anumite categorii de autovehicule. Faptul
că un autovehicul a fost înmatriculat în alt stat membru nu înseamnă
că autovehiculul respectiv ar trebui să fie supus obligației de
înmatriculare în statul membru în care a fost transferat. Articolul 1
indică în mod expres că autovehiculele înmatriculate în
țări terțe nu se încadrează în domeniul de aplicare al
prezentei propuneri. Mai mult, propunerea exclude înmatricularea
autovehiculelor care au fost înmatriculate în același stat membru. Prin
urmare, reînmatriculările autovehiculelor în același stat membru
continuă să rămână sub incidența legislației
naționale a statului membru și nu vor fi afectate de prezenta propunere.
Mai mult, statele membre își păstrează libertatea în ceea ce
privește dreptul de impozitare a autovehiculelor, în conformitate cu
legislația Uniunii.
Articolul 2 cuprinde
definițiile care reflectă îndeaproape definițiile deja stabilite
în legislația Uniunii și în special în Directiva 1999/37/CE din 29
aprilie 1999 privind documentele de înmatriculare pentru vehicule[4]. Această directivă se
aplică autovehiculelor care fac obiectul Directivei-cadru 2007/46/CE a
Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire
a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora,
precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice
separate destinate vehiculelor respective[5]
și al Directivei 2002/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului
din 18 martie 2002 privind omologarea autovehiculelor cu două sau trei
roți și de abrogare a Directivei 92/61/CEE[6], și nu se aplică
tractoarelor agricole sau forestiere. Totuși, conform unei hotărâri
recente a Curții de Justiție[7],
Directiva 1999/37/CE nu prevede o armonizare exhaustivă.
Articolul 3 prevede
că un stat membru poate solicita înmatricularea pe teritoriul său a
unui vehicul înmatriculat într-un alt stat membru doar în cazul în care
titularul certificatului de înmatriculare își are reședința
obișnuită pe teritoriul său. Articolul 3 propune mai multe
criterii pentru stabilirea reședinței obișnuite. Pentru
persoanele fizice care nu acționează în cadrul activității
lor profesionale, criteriile propuse sunt cele stabilite la articolul 7 din
Directiva 83/182/CEE a Consiliului din 28 martie 1983 privind scutirile de
taxă în interiorul Comunității pentru anumite mijloace de
transport importate temporar dintr-un stat membru în altul[8]. Pentru societăți,
criteriile propuse se referă la locul de înființare sau la locul
desfășurării activității, ceea ce înseamnă
că, pentru mașinile înmatriculate pe numele societății în
statul membru în care a fost înființată și care sunt folosite de
un angajat cu domiciliul stabil într-un alt stat membru, statul membru din
urmă nu poate cere înmatricularea pe teritoriul său. Aceasta permite
evitarea unei evaluări de la caz la caz, în statul membru în care își
are domiciliul stabil angajatul, pentru a stabili dacă o mașină
de serviciu este folosită în principal în scopuri personale sau
profesionale și dacă deplasările de la domiciliu la locul de
muncă pot fi considerate deplasări în scop personal sau profesional.
Articolul 4
stabilește o regulă clară și simplă: în cazul în care
titularul certificatului de înmatriculare își schimbă
reședința obișnuită într-un alt stat membru, el ar trebui
să solicite înmatricularea vehiculului său în termen de șase
luni de la sosire. În cursul acestei perioade, statul membru de sosire nu poate
restricționa folosirea vehiculului. Articolul 4 prevede, de asemenea, o
simplificare semnificativă a procedurilor de înmatriculare ale
autovehiculelor care au fost înmatriculate într-un alt stat membru. El
aplică jurisprudența constantă a Curții de Justiție cu
privire la libera circulație a mărfurilor, conform căreia
statele membre ar trebui să faciliteze comerțul în interiorul UE prin
recunoașterea documentelor eliberate într-un alt stat membru care
dovedesc, de exemplu, că un autovehicul înmatriculat pe teritoriul acelui
stat a trecut cu succes inspecția tehnică auto. Curtea de
Justiție a indicat, de asemenea, că acest principiu al
recunoașterii reciproce a informațiilor privind înmatricularea
și inspecțiile tehnice trebuie să fie însoțit de o
cooperare între autoritățile din statele membre cu privire la orice
date care lipsesc[9].
Totuși, articolul 4 prevede că această cooperare trebuie să
aibă loc sub formă electronică: autoritatea de înmatriculare a
autovehiculelor ar trebui să caute datele în registrul auto al statului
membru în care a fost înregistrat autovehiculul, cu ajutorul aplicației
software menționate la articolul 7 și în anexa II. Acest principiu de
cooperare administrativă prin mijloace electronice funcționează
și în sens invers: când un stat membru înmatriculează un autovehicul
care a fost înmatriculat în alt stat membru, articolul 4 obligă
autoritatea de înmatriculare din statul membru de destinație a
autovehiculului să informeze autoritatea de înmatriculare din statul
membru în care a fost înmatriculat anterior autovehiculul. În fine, articolul 4
din prezenta propunere permite efectuarea unor controale suplimentare ale
autovehiculului în anumite cazuri specifice.
Articolul 5
definește cu exactitate situațiile în care autoritățile de
înmatriculare au dreptul de a refuza înmatricularea unui autovehicul care a
fost înregistrat în alt stat membru. Principalul obiectiv al articolului 5 este
de a preveni frauda și de a asigura siguranța rutieră, dat fiind
că uneori reînmatricularea unui autovehicul înmatriculat într-un alt stat
membru servește la legalizarea vehiculelor sau documentelor auto furate.
Vehiculele furate sunt vândute adesea sub o altă identitate, de exemplu
prin „clonare” (adică practica prin care vehiculul este furat și
elementele sale de identificare sunt îndepărtate și schimbate pentru
a reflecta identitatea unui vehicul cu acte în regulă aflat în
circulație, astfel încât vehiculul furat preia identitatea vehiculului cu
acte în regulă și se utilizează același număr de
înmatriculare pentru două vehicule diferite) sau practica prin care
identitatea vehiculului furat este înlocuită cu cea a unui vehicul grav
deteriorat („car ringing”). Aceste practici pot fi evitate doar printr-o
strânsă cooperare între autoritățile de înmatriculare. Prin
urmare, acest articol ar trebui să contribuie, de asemenea, la punerea în
aplicare a:
·
Directivei 2000/53/CE a Parlamentului European
și a Consiliului din 18 septembrie 2000 privind vehiculele scoase din uz[10]. Această directivă
obligă statele membre, printre altele, să ia măsurile necesare pentru
a se asigura că toate vehiculele scoase din uz sunt transferate în
unități de casare autorizate. Conform directivei, statele membre
trebuie să instituie un sistem care să impună necesitatea
prezentării unui certificat de distrugere pentru radierea unui vehicul
scos din uz. Acest certificat este eliberat deținătorului și/sau
proprietarului atunci când vehiculul scos din uz este transferat în unitatea de
casare.
·
Deciziei 2004/919/CE a Consiliului din 22 decembrie
2004 privind combaterea criminalității referitoare la vehicule
și având implicații transfrontaliere[11],
care are ca obiectiv realizarea unei mai bune cooperări în cadrul Uniunii
Europene, în scopul prevenirii și combaterii criminalității
transfrontaliere referitoare la vehicule, care acordă o atenție
deosebită relației dintre furtul de vehicule și comerțul
ilegal cu vehicule. Decizia obligă fiecare stat membru să se asigure
că autoritățile sale competente iau măsurile necesare
pentru a preveni utilizarea frauduloasă și furtul de documente de
înmatriculare a vehiculelor. Decizia obligă autoritățile de
aplicare a legii să informeze autoritățile naționale de
înmatriculare a autovehiculelor în cazul în care un vehicul, aflat în curs de
înmatriculare, a făcut obiectul unei alerte de furt. Decizia are, de
asemenea, ca scop prevenirea utilizării frauduloase a certificatelor de
înmatriculare a autovehiculelor: fiecare stat membru trebuie să se asigure
că autoritățile sale competente iau măsurile necesare
pentru a recupera certificatul de înmatriculare al proprietarului sau
deținătorului vehiculului, în cazul în care vehiculul a fost
deteriorat grav într-un accident (distrugere completă). De asemenea,
certificatul de înmatriculare trebuie restituit, în conformitate cu
legislația internă, în cazul în care, în timpul unui control efectuat
de serviciul de aplicare a legii, se suspectează că a avut loc o
fraudă cu privire la elementele de identificare a vehiculului, precum
numărul de înmatriculare.
Articolul 6
facilitează comerțul cu vehicule second-hand în interiorul Uniunii,
prin norme armonizate privind înmatricularea temporară a autovehiculelor.
Astfel de norme sunt necesare în primul rând pentru persoanele care
achiziționează un autovehicul într-un alt stat membru, pentru a le
permite să îl conducă în statul lor membru de origine, în vederea
înmatriculării sale finale. Atunci când un autovehicul deja înmatriculat
într-un stat membru este vândut unei persoane stabilite în alt stat membru,
vânzătorul va radia, în general, autovehiculul la momentul vânzării
sale. Vânzătorul nu va permite, probabil, cumpărătorului să
conducă autovehiculul sub numărul său de înmatriculare. Prin
urmare, un sistem de înmatriculare temporară este indispensabil pentru a
îmbunătăți modul de funcționare a pieței de
autovehicule second-hand și pentru a acoperi temporar perioada dintre
înmatricularea în primul stat membru și noua înmatriculare din cel de-al
doilea stat membru. Un sistem de înmatriculare temporară permite, de
asemenea, autorităților de înmatriculare să protejeze calitatea
datelor de înmatriculare în registrele lor, astfel încât să se poată
face ușor schimb de date prin intermediul programului menționat la
articolul 7. Articolul 6 propune limitarea valabilității
înmatriculării temporare la 30 de zile, astfel încât această dispoziție
să fie compatibilă cu articolul 15 din Directiva 2009/103/CE a
Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind
asigurarea de răspundere civilă auto și controlul
obligației de asigurare a acestei răspunderi[12]. Articolul 15 din Directiva
2009/103/CE prevede regimul de asigurare a autovehiculelor expediate dintr-un
stat membru în altul, specificând că în astfel de cazuri, statul în care
se situează riscul este considerat statul membru de destinație, de
îndată ce este acceptată livrarea de către cumpărător,
pe o perioadă de treizeci de zile, chiar dacă vehiculul nu a fost
înmatriculat în mod oficial în statul membru de destinație. În cazul în
care vehiculul este implicat într-un accident în cursul perioadei respective
și nu este asigurat, organismul responsabil cu despăgubirea în statul
membru de destinație este răspunzător pentru despăgubirea
prevăzută la articolul 10 din Directiva 2009/103/CE.
Articolul 7 din
propunere vizează schimbul electronic de date privind înmatricularea vehiculelor
între statele membre, în scopul reînmatriculării autovehiculului.
Articolul 7 autorizează Comisia să adopte acte de punere în aplicare
pentru a stabili procedurile și specificațiile comune necesare pentru
aplicația software, inclusiv formatul datelor schimbate, procedurile
tehnice pentru consultarea electronică și accesul la registrele
electronice naționale, procedurile de acces și mecanismele de
securitate. Schimbul electronic de date privind înmatricularea vehiculelor
între statele membre ar trebui să se desfășoare în conformitate
cu cadrul de interoperabilitate european (EIF)[13].
Articolul 8 este menit
să faciliteze comerțul cu vehicule second-hand realizat de
societăți în interiorul Uniunii, prin norme armonizate privind
„înmatricularea profesională” a autovehiculelor. În prezent, cele mai
multe state membre dispun de sisteme de „înmatriculare profesională”,
pentru a permite vânzătorilor să conducă autovehiculele pe
drumurile publice pe perioade foarte scurte, fără să fie
obligați să le înmatriculeze oficial. Sistemele de „înmatriculare
profesională” sunt rezervate producătorilor, firmelor de asamblare,
distribuitorilor și dealerilor, pentru autovehiculele pe care le
posedă sau pentru efectuarea de teste. Majoritatea statelor membre nu emit
certificate de înmatriculare profesională ca atare, care implică
identificarea autovehiculului. Deseori, ele eliberează un alt tip de
document, care stabilește legătura între plăcuțele de
înmatriculare și deținătorul acestora și/sau solicită
deținătorului să păstreze un jurnal în care să fie
înregistrate călătoriile realizate cu plăcuțele de
înmatriculare respective. Cu toate acestea, în practică, majoritatea
înmatriculărilor „profesionale” nu sunt recunoscute de alte state membre,
de obicei din cauza lipsei unui certificat de înmatriculare oficială,
astfel încât majoritatea distribuitorilor și dealerilor profesioniști
evită să utilizeze înmatriculările profesionale în afara
teritoriului lor național. Obiectivul articolului 8 este de elimina aceste
obstacole în calea comerțului cu autovehicule second-hand în interiorul
Uniunii, prin intermediul unui sistem comun prin care „înmatriculările
profesionale” acordate producătorilor, firmelor de asamblare,
distribuitorilor și dealerilor stabiliți într-un stat membru să
fie recunoscute în celelalte state membre. Articolul 8 autorizează Comisia
să adopte acte de punere în aplicare pentru a stabili formatul și
modelul certificatului de înmatriculare profesională a vehiculului.
Articolul 9 prevede
obligația statelor membre de a informa Comisia cu privire la denumirile
și datele de contact ale autorităților de înmatriculare a
vehiculelor care sunt responsabile pentru gestionarea registrelor auto oficiale
pe teritoriul lor și pentru aplicarea prezentului regulament. Comisia va
publica o listă cu autoritățile de înmatriculare a vehiculelor,
precum și orice actualizări ale acestei liste, pe site-ul său
internet. În plus, conform articolului 9, autoritățile de
înmatriculare a vehiculelor trebuie să se asigure că
informațiile privind înmatricularea vehiculelor în statul membru al
autorității respective și denumirea și datele de contact
ale autorității sunt ușor accesibile publicului.
Articolele 10 și 11 deleagă competențe Comisiei în vederea adoptării de
modificări la anexele I și II pentru a le adapta la progresul tehnic,
în special pentru a se ține seama de modificările la Directiva
1999/37/CE sau de modificările altor acte ale Uniunii relevante în mod
direct pentru actualizarea anexelor I și II. Aceste articole deleagă,
de asemenea, competențe Comisiei pentru a stabili condițiile pe care
trebuie să le respecte societățile care folosesc certificate de
înmatriculare profesională a vehiculelor pentru a îndeplini cerințele
privind buna reputație și competența profesională
necesară și pentru a specifica durata valabilității
certificatelor de înmatriculare profesională a vehiculelor:
–
Anexa I ar trebui să corespundă
conținutului certificatului de înmatriculare armonizat prevăzut în
Directiva 1999/37/CE în ceea ce privește datele vehiculului. Dat fiind
că pentru reînmatriculare nu sunt necesare datele personale ale
titularului certificatului de înmatriculare anterior, nici datele personale ale
oricărei alte persoane menționate în certificat (de exemplu,
proprietar, utilizator etc.), aceste date nu sunt incluse în anexa I, deși
fac parte din informațiile obligatorii care trebuie să apară în
certificatul de înmatriculare armonizat prevăzut de Directiva 1999/37/CE.
Totuși, nu pot fi excluse eventuale modificări viitoare, de exemplu,
privind conținutul certificatului de conformitate care servește ca
bază pentru prima înmatriculare. Asemenea modificări ar putea surveni
ca urmare a unei modificări a Directivei-cadru 2007/46/CE a Parlamentului
European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire a unui
cadru de omologare a autovehiculelor și remorcilor acestora, precum
și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice
separate destinate vehiculelor respective. Delegarea de competențe ar
trebui să permită Comisiei să adapteze anexa I la aceste modificări.
–
Anexa II face referire în mod expres la
aplicația software care va avea probabil nevoie, în viitor, de mai multe
actualizări de ordin tehnic pentru a reflecta evoluțiile tehnologice
în domeniul tehnologiilor informației. Delegarea de competențe ar trebui
să permită Comisiei să adapteze anexa II în
consecință.
–
Delegarea de competențe ar trebui să
permită Comisiei să stabilească condițiile pe care trebuie
să le respecte societățile care folosesc certificate de
înmatriculare profesională a vehiculelor pentru a îndeplini cerințele
privind buna reputație și competența profesională
necesară, după cum se prevede la articolul 8 alineatul (1) litera
(c). De asemenea, ar trebui să permită Comisiei să specifice
durata valabilității certificatelor de înmatriculare
profesională a vehiculelor.
Articolul 12
stabilește procedura comitetelor pentru punerea în aplicare a articolelor
7 și 8, și anume actele de punere în aplicare a procedurilor și
specificațiilor comune privind aplicația software
menționată la articolul 7, inclusiv formatul datelor schimbate,
procedurile tehnice pentru consultare electronică și acces la
registrele electronice naționale, procedurile de acces și mecanismele
de securitate, precum și actele de punere în aplicare care stabilesc
formatul și modelul certificatului de înmatriculare profesională a
vehiculului. Aceste acte de punere în aplicare trebuie să aibă un
domeniu de aplicare general, astfel încât procedura de examinare să
aibă loc în conformitate cu articolul 2 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (UE)
nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din
16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale
privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării
competențelor de executare de către Comisie[14].
Articolul 13 prevede
modul de evaluare a acestui regulament: în termen de patru ani de la intrarea
în vigoare a regulamentului, Comisia va trebui să trimită un raport
Parlamentului European și Consiliului. Evaluarea ar trebui să
identifice eventualele probleme și deficiențe ale regulamentului
și ar putea constitui punctul de plecare pentru alte acțiuni,
inclusiv o posibilă propunere de modificare a regulamentului, pentru a
realiza o simplificare administrativă suplimentară pentru
cetățeni și întreprinderi și o mai bună integrare a
pieței unice pentru autovehiculele second-hand.
Articolul 14 prevede
că regulamentul se aplică la un an după intrarea sa în vigoare.
4.           IMPLICAȚIILE BUGETARE
Implicațiile bugetare ale prezentei propuneri
sunt stabilite în fișa financiară care însoțește
propunerea. Prezenta propunere necesită doar credite administrative. Ea nu
implică utilizarea de credite operaționale.
2012/0082 (COD)
Propunere de
REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN
ŞI AL CONSILIULUI
de simplificare a transferului de
autovehicule înmatriculate în alt stat membru, în interiorul pieței unice
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act
legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic
și Social European[15],

după consultarea Autorității
Europene pentru Protecția Datelor,
hotărând în conformitate cu procedura
legislativă ordinară,
întrucât:
(1)       Toate statele membre au un
sistem de înmatriculare pentru autovehicule care permite autorizarea
administrativă a înscrierii lor în traficul rutier, în cadrul căruia
vehiculul este identificat și îi este atribuit un număr de
înmatriculare. Cu toate acestea, multe dintre reglementările
naționale privind înregistrarea vehiculelor sunt contradictorii, complexe
și împovărătoare. Ca urmare, problemele legate de înmatricularea
vehiculelor creează obstacole pe piața internă și
împiedică libera circulație, în cadrul Uniunii, a autovehiculelor
înmatriculate în alt stat membru.
(2)       Raportul privind
cetățenia UE în 2010, intitulat „Eliminarea obstacolelor din calea
drepturilor cetățenilor UE”[16]
a identificat problemele legate de înmatricularea vehiculelor ca fiind unul
dintre principalele obstacole cu care se confruntă cetățenii în
viața lor de zi cu zi atunci când își exercită drepturile de
care beneficiază în temeiul legislației UE. În raportul respectiv,
Comisia a subliniat nevoia de a elimina acest obstacol, prin simplificarea
formalităților și condițiilor pentru înregistrarea
vehiculelor înmatriculate în alt stat membru.
(3)       Directiva 1999/37/CE a
Consiliului din 29 aprilie 1999 privind documentele de înmatriculare pentru
vehicule[17]
armonizează forma și conținutul certificatului de înmatriculare,
în scopul de a ușura înțelegerea acestuia și de a facilita
astfel libera circulație, pe teritoriul celorlalte state membre, a
vehiculelor înregistrate într-un stat membru. În temeiul directivei respective,
certificatul de înmatriculare emis de un stat membru trebuie să fie
recunoscut de celelalte state membre pentru identificarea vehiculului în
traficul internațional sau pentru reînmatricularea acestuia în alt stat
membru. Cu toate acestea, Directiva 1999/37/CE nu conține dispoziții
privind stabilirea statului membru competent pentru înmatriculare sau privind
formalitățile și procedurile aplicabile. Prin urmare, în vederea
eliminării obstacolelor în calea liberei circulații a autovehiculelor
în cadrul pieței interne, este necesar să se stabilească norme
armonizate separate pentru stabilirea statului membru în care trebuie să
fie înmatriculate autovehiculele și pentru simplificarea procedurilor de
reînmatriculare a autovehiculelor înmatriculate în alt stat membru.
(4)       Normele naționale din
statele membre solicită adesea întreprinderilor și
cetățenilor stabiliți pe teritoriul lor să înmatriculeze în
statul membru respectiv un autovehicul înmatriculat de o persoană
terță stabilită în alt stat membru, inclusiv în cazul în care
vehiculul nu este utilizat permanent în statul membru care solicită
înmatricularea și nici nu este destinat să fie utilizat în acest mod.
Prin urmare, este necesar să se stabilească statul membru în care
trebuie să fie înmatriculat un autovehicul dacă este deținut de
o persoană stabilită sau care își are domiciliul într-un stat
membru diferit de statul membru în care este stabilit sau își are
domiciliul proprietarul. În aceste condiții, este adecvat ca statele
membre să recunoască reciproc valabilitatea înmatriculării în
alt stat membru.
(5)       Înmatricularea
autovehiculelor înmatriculate în alt stat membru este afectată de
formalități de înmatriculare greoaie în statele membre, în special de
obligația de a supune aceste vehicule la teste complementare pentru a
evalua starea lor generală înainte de înmatriculare sau pentru a le
identifica. Prin urmare, este necesar să se reducă aceste
formalități pentru a asigura libera circulație a autovehiculelor
și pentru a reduce povara administrativă pentru cetățeni,
întreprinderi și autoritățile de înmatriculare. În special
pentru cetățenii sau întreprinderile care achiziționează un
autovehicul înmatriculat în alt stat membru, este necesar să se
prevadă o procedură de înmatriculare simplificată care să
includă recunoașterea documentelor eliberate și a
inspecției tehnice auto efectuate în alt stat membru și să
prevadă cooperarea administrativă între autoritățile
competente privind schimbul de date lipsă.
(6)       Prezentul regulament ar
trebui să țină seama de Decizia 2004/919/CE a Consiliului din 22
decembrie 2004 privind combaterea criminalității referitoare la
vehicule și având implicații transfrontaliere[18], al cărei obiectiv este
de a îmbunătăți cooperarea în cadrul Uniunii Europene în scopul
prevenirii și combaterii criminalității transfrontaliere
referitoare la vehicule. În conformitate cu decizia respectivă, fiecare
stat membru trebuie să se asigure că autoritățile sale
competente iau măsurile necesare pentru a preveni utilizarea
frauduloasă și furtul de documente de înmatriculare a vehiculelor.
Prin urmare, prezentul regulament ar trebui să permită statelor
membre să refuze înmatricularea unui autovehicul înmatriculat într-un alt
stat membru în cazul traficului de autovehicule, inclusiv utilizarea
frauduloasă și furtul de documente de înmatriculare a vehiculelor.
(7)       Prezentul regulament ar
trebui să aibă ca scop simplificarea administrativă în folosul
cetățenilor, întreprinderilor și autorităților de
înmatriculare, în special prin schimbul electronic de date privind
înmatricularea vehiculelor. Prin urmare, pentru a simplifica
formalitățile administrative de înmatriculare, este necesar ca
statele membre să își acorde reciproc dreptul de acces la datele
privind înmatricularea vehiculelor, pentru a îmbunătăți schimbul
de informații și pentru a accelera procedurile de înmatriculare.
(8)       Prelucrarea datelor cu
caracter personal în temeiul prezentului regulament trebuie să respecte
Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24
octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce
privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera
circulație a acestor date[19].
Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului
din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la
prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile
și organele comunitare și privind libera circulație a acestor
date[20]
se aplică în cazul prelucrării datelor cu caracter personal de
către Comisie în contextul prezentului regulament.
(9)       Transferul unui autovehicul
înmatriculat într-un stat membru către un alt stat membru, în vederea
înmatriculării în statul membru respectiv, necesită o înmatriculare
temporară accesibilă pe scară largă în vederea
asigurării siguranței rutiere și transmiterea, prin mijloace
electronice, de date fiabile privind înmatricularea vehiculelor. Prin urmare,
este necesar să se instituie un sistem prin care autovehiculele să
poată să fie înmatriculate temporar.
(10)     Distribuitorii de autovehicule
sau societățile care oferă servicii de testare sau de
reparații și întreținere pentru autovehicule transferă
autovehiculele în alt stat membru folosind numerele de înmatriculare profesională
naționale. Cu toate acestea, aceste numere de înmatriculare
profesională nu sunt întotdeauna recunoscute în alte state membre, ceea ce
împiedică comerțul cu autovehicule second-hand, în special în
regiunile transfrontaliere. Prin urmare, este necesar să se adopte un sistem
prin care societățile de distribuție de autovehicule sau de
furnizare de servicii de testare, reparații și întreținere
pentru autovehicule să poată transfera aceste vehicule în alt stat
membru folosind un număr de înmatriculare profesională.
(11)     Deoarece obiectivele
prezentului regulament, și anume reducerea formalităților de
înmatriculare pentru a garanta libera circulație a autovehiculelor
înmatriculate în alt stat membru și reducerea sarcinii administrative
pentru cetățeni, întreprinderi și autoritățile de
înmatriculare nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către
statele membre datorită reglementărilor naționale contradictorii
și pot, prin urmare, având în vedere amploarea și efectele lor,
să fie realizate mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta
măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel
cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea
Europeană. În conformitate cu principiul
proporționalității, astfel cum este prevăzut la respectivul
articol, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar
în vederea atingerii acestor obiective.
(12)     Prezentul regulament
respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute de Carta
drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
(13)     Pentru a atinge obiectivul schimbului
de informații între statele membre prin mijloace interoperabile, ar trebui
să se delege Comisiei competența de a adopta acte legislative în
conformitate cu articolul 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii
Europene în vederea adoptării modificărilor anexelor I și II la
prezentul regulament pentru a le adapta la progresul tehnic, în special pentru
a ține seama de modificările la Directiva 1999/37/CE sau de
modificările altor acte ale Uniunii relevante în mod direct pentru
actualizarea anexelor I și II, cu privire la condițiile pe care
trebuie să le respecte întreprinderile care folosesc certificate de
înmatriculare profesională a vehiculelor pentru a îndeplini cerințele
privind buna reputație și competența profesională
necesară și cu privire la durata valabilității
certificatelor de înmatriculare profesională a vehiculelor. Este deosebit
de important ca, în cursul activității sale pregătitoare,
Comisia să organizeze consultări adecvate, inclusiv la nivel de
experți. Atunci când pregătește și elaborează acte
delegate, Comisia ar trebui să asigure transmiterea simultană,
promptă și adecvată a documentelor relevante către
Parlamentul European și Consiliu.
(14)     Pentru a se asigura
condiții uniforme de punere în aplicare a prezentului regulament, ar trebui
să se acorde Comisiei competențe de executare pentru a stabili
proceduri și specificații comune pentru aplicația software care
este necesară pentru schimbul electronic de date privind înmatricularea
vehiculelor, inclusiv formatul datelor schimbate, procedurile tehnice necesare
pentru consultarea electronică și accesul la registrele electronice
naționale, procedurile de acces și mecanismele de securitate, precum
și pentru a stabili formatul și modelul certificatului de înmatriculare
profesională pentru vehicule. Competențele respective ar trebui
să fie exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al
Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de
stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control
de către statele membre al exercitării competențelor de
executare de către Comisie[21].

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Domeniul de aplicare
1.           Prezentul regulament se
aplică următoarelor vehicule:
(a)
oricărui autovehicul sau remorci
menționate la articolul 3 din Directiva 2007/46/CE a Parlamentului
European și a Consiliului[22];

(b)
oricărui autovehicul cu două sau trei
roți, cu roți jumelate sau nu, destinat transportului rutier, astfel
cum este menționat la articolul 1 din Directiva 2002/24/CE a Parlamentului
European și a Consiliului[23].

2.           Prezentul regulament nu se
aplică în cazul înmatriculării autovehiculelor înmatriculate într-o
țară terță.
3.           Prezentul regulament nu aduce
atingere dreptului statelor membre de a scuti de la înmatriculare autovehiculele
în temeiul Directivei 1999/37/CE.
Articolul 2
Definiții
În sensul prezentului regulament, se
aplică următoarele definiții:
(1)          „înmatriculare” înseamnă
autorizarea administrativă a înscrierii unui vehicul în traficul rutier,
în cursul căreia vehiculul este identificat și primește un
număr de serie, cunoscut ca număr de înmatriculare;
(2)          „vehicul înmatriculat într-un
alt stat membru” înseamnă un vehicul având un certificat de înmatriculare
valabil, eliberat de un alt stat membru;
(3)          „posesor al certificatului de
înmatriculare” înseamnă persoana pe numele căreia s-a înmatriculat
vehiculul într-un stat membru;
(4)          „înmatricularea
profesională a vehiculelor” înseamnă autorizarea administrativă
a înscrierii vehiculelor în traficul rutier, în cursul căreia vehiculele
sunt identificate și primesc un număr de serie, cunoscut ca
număr de înmatriculare profesională, care poate fi folosit de mai
multe vehicule.
Articolul 3
Locul înmatriculării autovehiculelor înmatriculate în alt stat membru
1.           Un stat membru poate solicita
înmatricularea pe teritoriul său a unui vehicul înmatriculat într-un alt
stat membru doar în cazul în care titularul certificatului de înmatriculare
își are reședința obișnuită pe teritoriul său.
2.           Statul membru în care
titularul certificatului de înmatriculare își are reședința
obișnuită este oricare dintre următoarele:
(a)
în cazul unei societăți sau al altui
organism, constituit sau nu ca persoană juridică, statul membru în
care se află administrația centrală;
(b)
în cazul unei sucursale, agenții sau
oricărei alte unități a unei societăți sau a altui
organism, statul membru în care se află sucursala, agenția sau
unitatea în cauză;
(c)
în cazul unei persoane fizice care își
exercită activitatea sa profesională, statul membru în care își
are sediul principal de activitate;
(d)
în cazul oricărei alte persoane fizice:
(i)      locul în care o persoană
locuiește de obicei, și anume cel puțin 185 de zile pe an
calendaristic, în virtutea unor legături personale și profesionale
sau, în cazul unei persoane fără legături profesionale, în
virtutea unor legături personale care indică o legătură
strânsă între persoana respectivă și locul în care
locuiește;
(ii)      în cazul unei persoane ale cărei
legături profesionale se află într-un loc diferit de cel al
legăturilor sale personale și care, drept urmare, locuiește
alternativ în mai multe locuri situate în două sau mai multe state membre,
locul unde persoana respectivă are legături personale, cu
condiția ca să se întoarcă acolo în mod regulat.
Condiția prevăzută la litera (ii) nu
se aplică în cazul în care persoana locuiește într-un stat membru
pentru a desfășura o activitate de durată determinată.
Frecventarea unei universități sau a unei școli nu implică
transferul reședinței obișnuite.
Articolul 4
Procedura de înmatriculare pentru vehiculele înmatriculate în alt stat membru
1.           În cazul în care titularul
certificatului de înmatriculare își schimbă reședința
obișnuită într-un alt stat membru, el ar trebui să solicite
înmatricularea vehiculului înregistrat în alt stat membru în termen de
șase luni de la sosire.
În cursul perioadei menționate la primul
paragraf, nu trebuie să fie restricționată utilizarea
vehiculului.
2.           Cererea de înmatriculare a
unui vehicul înmatriculat într-un alt stat membru trebuie să fie
adresată unei autorități de înmatriculare a vehiculelor și
să includă părțile relevante din certificatul de
înmatriculare, în conformitate cu articolul 5 alineatul (2) din Directiva
1999/37/CE sau orice alte dovezi de înregistrare prealabilă în alt stat
membru.
3.           La primirea cererii de
înmatriculare a unui vehicul înmatriculat în alt stat membru, autoritatea de
înmatriculare a vehiculelor colectează imediat informații privind
datele menționate în anexa I, direct de la autoritatea de înmatriculare a
vehiculelor din statul membru în care este înmatriculat vehiculul, în
conformitate cu articolul 7, și transferă datele în propriul său
registru.
4.           Autoritățile de
înmatriculare a vehiculelor nu pot efectua controale fizice ale vehiculului
înregistrat în alt stat membru înainte de înmatriculare decât în
următoarele cazuri:
(a)
dacă informațiile furnizate de către
solicitant în cadrul procedurii de înmatriculare nu pot fi găsite în
registrul auto al statului membru în care se presupune că a fost
înmatriculat vehiculul;
(b)
dacă informațiile furnizate de către
solicitant în cadrul procedurii de înmatriculare sunt diferite de
informațiile din registrul auto al statului membru în care este
înmatriculat vehiculul;
(c)
dacă autoritățile de înmatriculare a
vehiculelor au motive întemeiate să creadă că dispozițiile
tehnice pe baza cărora a fost omologat vehiculul, în temeiul articolului
23 sau 24 din Directiva 2007/46/CE sau în temeiul articolului 15 din Directiva
2002/24/CE, nu sunt echivalente cu dispozițiile proprii;
(d)
dacă sunt necesare inspecții tehnice auto
în cazul în care vehiculul și-a schimbat proprietarul sau în cazul
vehiculelor grav deteriorate.
5.           În cazul în care
înmatriculează un vehicul înmatriculat într-un alt stat membru,
autoritatea de înmatriculare a vehiculelor în cauză informează de îndată
autoritatea de înmatriculare a vehiculelor din statul membru în care vehiculul
a fost înmatriculat ultima dată, în conformitate cu articolul 7.
Articolul 5
Refuzul de a înmatricula un vehicul înmatriculat în alt stat membru
1.           Autoritățile de
înmatriculare a vehiculelor pot refuza înmatricularea unui vehicul înmatriculat
într-un alt stat membru numai în unul dintre următoarele cazuri:
(a)
în cazul în care nu sunt respectate condițiile
stabilite la articolul 4 alineatul (2);
(b)
după caz, dacă impozitele sau taxele
impuse de respectivul stat membru pentru înmatricularea menționată la
articolul 4 nu au fost plătite;
(c)
dacă vehiculul nu a trecut controalele fizice
prevăzute la articolul 4 alineatul (4);
(d)
dacă informațiile colectate în
conformitate cu articolul 7 indică una dintre următoarele
situații:
(i)      vehiculul este deteriorat grav, furat
sau distrus;
(ii)      documentele de înmatriculare a
vehiculului au fost furate, cu excepția cazului în care titularul
certificatului de înmatriculare poate să demonstreze în mod clar că
este proprietarul vehiculului;
(iii)     data la care ar fi trebuit să fie
eliberat următorul certificat de inspecție tehnică obligatorie a
expirat.
2.           Orice decizie luată de o
autoritate de înmatriculare a vehiculelor de a refuza înmatricularea unui vehicul
înmatriculat în alt stat membru trebuie să fie motivată în mod
corespunzător. Persoana în cauză poate, în termen de o lună de
la primirea deciziei negative, să solicite autorității
competente de înmatriculare a vehiculelor să își reexamineze decizia.
Cererea respectivă trebuie să cuprindă motivele acestei
reexaminări. În termen de o lună de la primirea respectivei cereri,
autoritatea competentă de înmatriculare a vehiculelor trebuie să
confirme sau să infirme decizia.
Articolul 6
Înmatriculări temporare pentru transferuri într-un alt stat membru
1.           În cazul în care o
persoană a cumpărat, în alt stat membru, un vehicul care nu are
certificat de înmatriculare, poate solicita autorității de
înmatriculare a vehiculelor să elibereze un certificat de înmatriculare
temporară a vehiculului în vederea transferului său în alt stat
membru. Certificatul de înmatriculare temporară este valabil pentru o
perioadă de 30 de zile.
2.           La primirea cererii de
eliberare a certificatului de înmatriculare temporară menționat la
alineatul 1, autoritatea de înmatriculare a vehiculelor colectează imediat
informațiile privind rubricile menționate în anexa I, direct de la
autoritatea de înmatriculare a vehiculelor din statul membru în care este
înmatriculat vehiculul, în conformitate cu articolul 7, și transferă
datele în propriul registru.
3.           Autoritățile de
înmatriculare a vehiculelor pot refuza să elibereze certificatul de
înmatriculare temporară menționat la alineatul 1 în oricare dintre
următoarele cazuri:
(a)
după caz, dacă nu au fost plătite
impozitele sau taxele impuse de respectivul stat membru pentru înmatricularea
temporară;
(b)
dacă informațiile colectate în
conformitate cu articolul 7 sau informațiile din registrele auto
naționale oficiale indică una dintre următoarele situații:
(i)      vehiculul este deteriorat grav, furat
sau distrus;
(ii)      documentele de înmatriculare ale
vehiculului au fost furate, cu excepția cazului în care titularul
certificatului de înmatriculare poate să demonstreze în mod clar că
este proprietarul vehiculului;
(iii)     data la care ar fi trebuit să fie
emis următorul certificat de inspecție tehnică obligatorie a
expirat.
Articolul 7
Schimbul de informații privind datele de înmatriculare ale vehiculelor
1.           În vederea
înmatriculării unui vehicul înmatriculat într-un alt stat membru,
autoritățile de înmatriculare a vehiculelor acordă
autorităților de înmatriculare a vehiculelor din celelalte state
membre dreptul de accesa datele stocate în registrele auto oficiale referitoare
la rubricile stabilite în anexa I.
2.           În sensul alineatului (1),
autoritățile de înmatriculare a vehiculelor utilizează
aplicația software prevăzută la anexa II.
Numai autoritățile de înmatriculare a
vehiculelor pot avea acces direct la datele stocate și disponibile prin
intermediul aplicației software. Autoritățile de înmatriculare a
vehiculelor trebuie să ia măsurile necesare pentru a evita:
(a)
accesul persoanelor neautorizate la echipamentele
de prelucrare a datelor;
(b)
ca informațiile să fie citite, copiate,
modificate sau șterse de către persoane neautorizate;
(c)
căutarea sau transmiterea neautorizată de
informații;
(d)
citirea sau copierea neautorizată de
informații în timpul transmiterii.
3.           Prelucrarea datelor cu
caracter personal de către autoritățile de înmatriculare a
vehiculelor din statele membre se efectuează în conformitate cu Directiva
95/46/CE și sub supravegherea autorității publice independente a
statului membru menționată la articolul 28 din respectiva
directivă.
Autoritățile de înmatriculare a
vehiculelor utilizează informațiile transmise în conformitate cu
prezentul regulament doar în vederea înmatriculării unui vehicul
înmatriculat în alt stat membru.
În cazul în care are loc un schimb de
informații între autoritățile de înmatriculare a vehiculelor în
conformitate cu prezentul regulament, autoritatea de înmatriculare care
furnizează informațiile este informată, în cazul în care
solicită acest lucru, cu privire la modul în care vor fi utilizate
informațiile furnizate și cu privire la acțiunile întreprinse în
continuare.
Autoritatea de înmatriculare a vehiculelor care
furnizează informațiile acordă atenție
exactității informațiilor care urmează să fie
furnizate și se asigură că acestea sunt necesare și
proporționale cu scopul pentru care sunt furnizate. Autoritatea trebuie
să respecte reglementările relevante privind protecția datelor
cu caracter personal.
În cazul în care se constată că au fost
furnizate informații incorecte sau informații care nu ar fi trebuit
să fie furnizate, autoritatea de înmatriculare a vehiculelor care
primește informațiile trebuie să fie informată imediat.
Autoritatea de înmatriculare a vehiculelor care primește informațiile
șterge sau corectează apoi informațiile care au fost primite.
4.           Comisia adoptă acte de
punere în aplicare pentru a stabili procedurile și specificațiile
comune necesare pentru aplicația software menționată la
alineatul (2), inclusiv formatul datelor schimbate, procedurile tehnice pentru
consultarea electronică și accesul la registrele electronice
naționale, procedurile de acces și mecanismele de securitate. Actele
respective de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de
examinare menționată la articolul 12 alineatul (2).
Articolul 8
Înmatriculările profesionale ale vehiculelor
1.           O autoritate de înmatriculare
a vehiculelor poate elibera unul sau mai multe certificate de înmatriculare
profesională a vehiculelor oricărei întreprinderi care respectă
următoarele criterii:
(a)
are sediul pe teritoriul său;
(b)
distribuie vehicule sau prestează servicii de
reparații, întreținere sau testare pentru vehicule;
(c)
are o bună reputație și
competența profesională necesară.
2.           Autoritățile de
înmatriculare a vehiculelor se asigură că datele privind vehiculele,
menționate la anexa I, sunt înregistrate în registrul lor pentru fiecare
înmatriculare profesională a vehiculelor.
3.           Vehiculele prevăzute cu
un certificat de înmatriculare profesională a vehiculelor pot fi folosite
doar dacă nu reprezintă un pericol direct și iminent pentru
siguranța rutieră. Vehiculele respective nu pot fi folosite pentru
transportul comercial de persoane sau mărfuri.
4.           Statele membre nu pot
împiedica, din motive legate de înmatricularea vehiculului, libera
circulație a vehiculelor prevăzute cu un certificat de înmatriculare
profesională a vehiculului.
5.           Comisia adoptă acte de
punere în aplicare pentru a stabili formatul și modelul certificatului de
înmatriculare profesională a vehiculelor.
Actele respective de punere în aplicare se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 12 alineatul (2).
Articolul 9
Autoritățile de înmatriculare a vehiculelor
1.           Statele membre
informează Comisia cu privire la denumirile și datele de contact ale
autorităților de înmatriculare a vehiculelor care sunt responsabile
cu gestionarea registrelor auto oficiale pe teritoriul lor și cu aplicarea
prezentului regulament.
Comisia publică o listă cu
autoritățile de înmatriculare a vehiculelor, precum și orice
actualizări ale acestei liste, pe site-ul său internet.
2.           Autoritățile de
înmatriculare a vehiculelor se asigură că următoarele
informații sunt ușor accesibile publicului:
(a)
informațiile privind înmatricularea
vehiculului în statul membru în care se află autoritatea relevantă;
(b)
denumirea și datele de contact ale
autorității, astfel încât să poată fi contactată în
mod direct.
Articolul 10
Acte delegate
Comisia este abilitată să adopte
acte delegate în conformitate cu articolul 11 privind:
(1)          modificările anexelor I
și II la prezentul regulament, pentru a le adapta la progresul tehnic, în
special pentru a ține seama de modificările relevante ale Directivei
1999/37/CE sau de modificările altor acte ale Uniunii relevante în mod
direct pentru actualizarea anexelor I și II la prezentul regulament.
(2)          condițiile pe care
trebuie să le respecte întreprinderile pentru a îndeplini cerințele
prevăzute la articolul 8 alineatul (1) litera (c);
(3)          durata
valabilității certificatelor de înmatriculare profesională a
vehiculelor menționate la articolul 8 alineatul (1).
Articolul 11
Exercitarea competențelor delegate
1.           Competența de a adopta
acte delegate este conferită Comisiei în condițiile prevăzute la
prezentul articol.
2.           Delegarea competenței
prevăzute la articolul 10 este conferită Comisiei pentru o
perioadă nedeterminată, începând cu data intrării în vigoare a
prezentului regulament.
3.           Parlamentul European sau
Consiliul pot revoca în orice moment delegarea competenței
menționată la articolul 10. Decizia de revocare pune capăt
delegării competenței menționate în respectiva decizie.
Revocarea intră în vigoare în ziua următoare datei publicării
deciziei în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene sau la o dată
ulterioară specificată în decizie. Aceasta nu aduce atingere
valabilității actelor delegate aflate deja în vigoare.
4.           De îndată ce adoptă
un act delegat, Comisia îl notifică simultan Parlamentului European
și Consiliului.
5.           Un act delegat adoptat în
temeiul articolului 10 intră în vigoare numai în cazul în care nici
Parlamentul European și nici Consiliul nu au formulat obiecții în
termen de două luni de la notificarea acestuia către Parlamentul
European și Consiliu sau în cazul în care, înaintea expirării
termenului respectiv, Parlamentul European și Consiliul au informat
Comisia că nu vor formula obiecții. Acest termen se prelungește
cu două luni la inițiativa Parlamentului European sau a Consiliului.
Articolul 12
 Procedura comitetelor
1.           Comisia este asistată de
un comitet. Acesta este un comitet în sensul Regulamentului (UE) nr. 182/2011.
2.           Atunci când se face trimitere
la prezentul alineat, se aplică articolul 5 din Regulamentul (UE)
nr. 182/2011.
3.           În cazul în care avizul
comitetului trebuie obținut prin procedură scrisă, procedura
respectivă se încheie fără rezultat dacă, înainte de
expirarea termenului de trimitere a avizului, acest lucru este hotărât de
președintele comitetului sau solicitat de o majoritate simplă a
membrilor comitetului.
Articolul 13
Evaluare
Comisia trimite Parlamentului European și
Consiliului un raport de evaluare a prezentului regulament până la [patru
ani de la data intrării în vigoare a prezentului regulament]. Comisia
înaintează, dacă este necesar, propuneri corespunzătoare în
vederea modificării prezentului regulament și alinierii la alte acte
ale Uniunii, în special ținând seama de posibilitățile de
continuare a simplificării administrative pentru cetățeni
și întreprinderi.
Articolul 14
Intrare în vigoare și aplicabilitate
Prezentul regulament intră în vigoare în
a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al
Uniunii Europene.
Se aplică de la xxxx [a se completa
data: un an de la intrarea în vigoare a prezentului regulament].
Prezentul regulament este obligatoriu
în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptată la Bruxelles, 4.4.2012.
Pentru Parlamentul European                      Pentru
Consiliu
Președintele                                                  Președintele
ANEXA I
Set de date pentru căutarea
automată a datelor privind înmatricularea vehiculelor menționate la
articolul 7 alineatul (1)
 Rubrică || Codurile armonizate din Directiva 1999/37/CE
 1. Țara de înmatriculare || --
 2. Număr de înmatriculare || (A)
 3. Data primei înmatriculări a vehiculului || (B)
 4. Numărul (numerele) de identificare a certificatului de înmatriculare || --
 5. Denumirea autorității emitente a certificatului de înmatriculare || --
 6. Vehicul: marcă || (D.1)
 7. Vehicul: tip - Variantă (dacă este disponibilă) - Versiune (dacă este disponibilă) || (D.2)
 8. Vehicul: descrierea comercială (descrieri comerciale) || (D.3)
 9. Numărul de identificare al vehiculului (NIV) || (E)
 10. Masa: masa încărcată maxim admisă din punct de vedere tehnic, cu excepția motocicletelor || (F.1)
 11. Masa: masa încărcată maxim admisă a vehiculului în exploatare în statul membru în care s-a făcut înmatricularea || (F.2)
 12. Masa vehiculului în exploatare cu caroserie și cu dispozitiv de cuplare în cazul unui vehicul de tractare în exploatare din orice altă categorie în afară de M1 || (G)
 13. Perioada de valabilitate, dacă nu este nelimitată || (H)
 14. Data înmatriculării la care se referă acest certificat || (I)
 15. Numărul omologării de tip (dacă este disponibil) || (K)
 16. Numărul de osii || (L)
 17. Distanța între osii (în mm) || (M)
 18. Pentru vehiculele cu o masă totală admisibilă mai mare de 3 500 kg, distribuția masei încărcate maxim admisibile din punct de vedere tehnic pe osii: osia 1 (în kg) || (N.1)
 19. Pentru vehiculele cu o masă totală admisibilă mai mare de 3 500 kg, distribuția masei încărcate maxim admisibile din punct de vedere tehnic pe osii: osia 2 (în kg), acolo unde este cazul || (N.2)
 20. Pentru vehiculele cu o masă totală admisibilă mai mare de 3 500 kg, distribuția masei încărcate maxim admisibile din punct de vedere tehnic pe osii: osia 3 (în kg), acolo unde este cazul || (N.3)
 21. Pentru vehiculele cu o masă totală admisibilă mai mare de 3 500 kg, distribuția masei încărcate maxim admisibilă din punct de vedere tehnic pe osii: osia 4 (în kg), acolo unde este cazul || (N.4)
 22. Pentru vehiculele cu o masă totală admisibilă mai mare de 3 500 kg, distribuția masei încărcate maxim admisibilă din punct de vedere tehnic pe osii: osia 5 (în kg), acolo unde este cazul || (N.5)
 23. Masa de remorcare maxim admisă din punct de vedere tehnic a remorcii: cu frână (în kg) || (O.1)
 24. Masa de remorcare maxim admisă din punct de vedere tehnic a remorcii: fără frână (în kg) || (O.2)
 25. Motor: capacitatea (în cm³) || (P.1)
 26. Motor: puterea netă maximă (în kW) (dacă este disponibilă) || (P.2)
 27. Motor: tipul de combustibil sau sursă de putere || (P.3)
 28. Motor: viteză nominală (în min - 1) || (P.4)
 29. Numărul de identificare al motorului || (P.5)
 30. Raportul putere/greutate (în kW/kg) (numai pentru motociclete) || (Q)
 31. Culoarea vehiculului || (R)
 32. Număr de locuri: numărul de locuri, inclusiv locul șoferului || (S.1)
 33. Număr de locuri: număr de locuri în picioare (acolo unde este cazul) || (S.2)
 34. Viteza maximă (în km/oră) || (T)
 35. Nivelul de zgomot: staționar[în dB(A)] || (U.1)
 36. Nivelul de zgomot: viteza motorului (în min-1) || (U.2)
 37. Nivelul de zgomot: în mers [în dB(A)] || (U.3)
 38. Gaze de eșapament: CO (în g/km sau g/kWh) || (V.1)
 39. Gaze de eșapament: HC (în g/km sau g/kWh) || (V.2)
 40. Gaze de eșapament: NOx (în g/km sau g/kWh) || (V.3)
 41. Gaze de eșapament: HC+NOx (în g/km) || (V.4)
 42. Gaze de eșapament: particule pentru motoare diesel (în g/km sau g/kWh) || (V.5)
 43. Gaze de eșapament: coeficientul de absorbție corectat pentru motoare diesel (in min-1) || (V.6)
 44. Gaze de eșapament: CO2 (în g/km) || (V.7)
 45. Gaze de eșapament: consumul de combustibil combinat (în l/100 km) || (V.8)
 46. Gaze de eșapament: indicații privind categoria de mediu a omologării CE de tip; trimitere la versiunea aplicabilă în conformitate cu Directiva 70/220/CEE sau Directiva 88/77/CEE || (V.9)
 47. Capacitatea rezervorului (rezervoarelor) de combustibil (în litri) || (W)
 48. Data ultimei inspecții tehnice auto || --
 49. Data următoarei inspecții tehnice auto || --
 50. Kilometraj (dacă este disponibil) || --
 51. Vehicul distrus (da/nu) || --
 52. Data eliberării certificatului de distrugere[24] || --
 53. Instituția sau societatea care eliberează certificatul de distrugere || --
 54. Motivul distrugerii || --
 55. Vehicul furat (da/nu) || --
 56. Certificat(e) și/sau plăcuțe de înmatriculare furate (da/nu) || --
 57. Înmatriculare inactivă || --
 58. Înmatriculare suspendată || --
 59. Schimbarea numărului de înmatriculare || --
 60. Inspecție tehnică necesară după un accident care a produs avarii grave || --
 61. Teste suplimentare solicitate după schimbarea sau modificarea oricăror dintre elementele de la rubricile 9 - 47 ||
ANEXA II
Utilizarea aplicației software
menționate la articolul 7
1.           Schimbul de informații
are loc prin intermediul unor mijloace electronice interoperabile,
fără ca să se schimbe informații prin intermediul altor
baze de date. Schimbul de informații trebuie să fie realizat într-un
mod economic și sigur și să asigure securitatea și
protecția datelor transmise, în măsura posibilului utilizând
aplicațiile software existente.
2.           În sensul prezentului
regulament, aplicația software permite un schimb de date online în timp
real și/sau un schimb de loturi de date. Schimbul de loturi de date
permite schimbul de cereri sau de răspunsuri multiple într-un singur
mesaj.
3.           Fiecare stat membru
suportă costurile proprii care decurg din administrarea, utilizarea
și întreținerea aplicației software menționate la punctul
1.
4.           Folosind procedurile automate
menționate la punctele 1 și 2, autoritățile de
înmatriculare extrag informațiile privind datele menționate în anexa
I din registrele auto electronice ale unuia sau mai multor state membre.
5.           Aplicația software
gestionează comunicările securizate cu celelalte state membre și
comunică cu sistemele back-end moștenite ale statelor membre folosind
XML. Statele membre fac schimb de mesaje prin transmiterea acestora în
mod direct destinatarului.
7.           Mesajele XML trimise prin
rețea sunt criptate.
FIȘĂ FINANCIARĂ
LEGISLATIVĂ PENTRU PROPUNERI
1.           CADRUL PROPUNERII/INIȚIATIVEI
              1.1.    Denumirea propunerii/inițiativei
              1.2.    Domeniul
(domeniile) de politică vizate în structura ABM/ABB
              1.3.    Tipul
propunerii/inițiativei
              1.4.    Obiectiv(e)

              1.5.    Motivele
propunerii/inițiativei
              1.6.    Durata
și impactul financiar
              1.7.    Metoda
(metodele) de gestionare preconizată (preconizate)
2.           MĂSURI DE GESTIONARE
              2.1.    Norme
de monitorizare și raportare
              2.2.    Sistemul
de gestionare și control
              2.3.    Măsuri
de prevenire a fraudelor și a neregulilor
3.           IMPACTUL FINANCIAR ESTIMAT AL
PROPUNERII/INIȚIATIVEI
              3.1.    Rubrica
(rubricile) din cadrul financiar multianual și linia (liniile) bugetare de
cheltuieli afectate
              3.2.    Impactul
estimat asupra cheltuielilor
              3.2.1. Sinteza impactului estimat asupra
cheltuielilor
              3.2.2. Impactul
estimat asupra creditelor operaționale
              3.2.3. Impactul
estimat asupra creditelor cu caracter administrativ
              3.2.4. Compatibilitatea
cu cadrul financiar multianual actual
              3.2.5. Participarea
terților la finanțare
              3.3.    Impactul estimat asupra
veniturilor
FIȘĂ
FINANCIARĂ LEGISLATIVĂ PENTRU PROPUNERI
1.           CADRUL PROPUNERII/INIȚIATIVEI
1.1.        Denumirea
propunerii/inițiativei
Propunere
de regulament al Parlamentului European și al Consiliului de simplificare
a transferului de autovehicule înmatriculate în alt stat membru, în interiorul
pieței unice
1.2.        Domeniul (domeniile) de
politică vizate în structura ABM/ABB[25]

Titlul
2 – Întreprinderi – Capitolul 02 03: Piața internă a mărfurilor
și politicile sectoriale
1.3.        Tipul
propunerii/inițiativei
Propunerea/inițiativa
se referă la o acțiune nouă
1.4.        Obiective
1.4.1.     Obiectivul (obiectivele)
strategic(e) multianual(e) al(e) Comisiei vizat(e) de
propunere/inițiativă
1a.
Competitivitate pentru creștere economică și ocuparea
forței de muncă
1.4.2.     Obiectiv(e) specific(e)
și activitatea (activitățile) ABM/ABB în cauză
Obiectivul
specific nr. 1: Revizuirea continuă a
acquis-ului existent privind piața internă și propunerea de noi
acțiuni legislative sau nelegislative ori de câte ori este necesar.
1.4.3.     Rezultatul (rezultatele)
și impactul preconizate
A se preciza efectele
pe care propunerea/inițiativa ar trebui să le aibă asupra
beneficiarilor vizați/grupurilor vizate.
Obiectivul
preconizat al acestei inițiative este de a îmbunătăți
funcționarea pieței unice prin eliminarea obstacolelor administrative
legate de procedura de reînmatriculare a autovehiculelor, care împiedică,
în prezent, libera circulație a autovehiculelor. Prezenta propunere are
rolul de a armoniza, raționaliza și simplifica procedurile de
reînmatriculare a autovehiculelor înmatriculate în alt stat membru, în folosul
cetățenilor, angajatorilor, angajaților, firmelor de închirieri
auto, societăților de leasing și autorităților de
înmatriculare. Această propunere ar trebui, de asemenea, să reducă
povara administrativă pentru toate părțile implicate,
fără a constitui un obstacol pentru siguranța rutieră sau
acțiunile de prevenire a infracțiunilor și fraudelor.
Prezenta
propunere va afecta cetățenii care se mută dintr-o
țară în alta, persoanele care au o casă de vacanță în
alt stat membru și persoanele care locuiesc într-un stat membru și
care utilizează un autovehicul înmatriculat de angajator într-un alt stat
membru. Cetățenii reprezintă, de asemenea, principala categorie
de clienți pentru piața de autovehicule second-hand în interiorul UE.
De asemenea, prezenta propunere afectează în mod direct și
comercianții de mașini second-hand, societățile de leasing
și firmele de închirieri auto. În fine, prezenta propunere va avea un
impact asupra autorităților de înmatriculare a vehiculelor.
Impacturile specifice sunt indicate mai detaliat în evaluarea impactului care
însoțește prezenta comunicare.
1.4.4.     Indicatori de rezultat și
de impact
A se preciza
indicatorii care permit monitorizarea punerii în aplicare a
propunerii/inițiativei.
- Numărul de plângeri;
- Numărul de cazuri SOLVIT;
- Numărul de acțiuni în justiție;
- Numărul de cereri adresate centrelor europene pentru
consumatori;
- Numărul de reînmatriculări și radieri;
- Consultarea publică, în special privind sarcinile
administrative;
- Chestionar adresat în mod specific acestui sector;
- Chestionar adresat în mod specific autorităților
naționale de înmatriculare;
- Statisticile EUCARIS.
1.5.        Motivele
propunerii/inițiativei
1.5.1.     Cerință (e) de
îndeplinit pe termen scurt sau lung
Obiectivul
general al acestei inițiative este de a îmbunătăți
funcționarea pieței unice prin eliminarea obstacolelor administrative
legate de procedura de reînmatriculare a autovehiculelor, care împiedică,
în prezent, libera circulație a autovehiculelor.
1.5.2.     Valoarea adăugată a
implicării UE
Aspectele
transfrontaliere ale înmatriculării autovehiculelor continuă să
pună probleme în cadrul pieței interne. De exemplu, începând cu anul
2000, Curtea de Justiție a emis 17 hotărâri și ordonanțe
privind obstacolele în calea liberei circulații a bunurilor, serviciilor
și persoanelor, cauzate de aspecte legate de înmatricularea
autovehiculelor. Diferențele între normele administrative la nivel
național în ceea ce privește reînmatricularea autovehiculelor
înmatriculate în alt stat membru împiedică libera circulație a
acestor vehicule în interiorul UE. Uniunea Europeană are dreptul, prin
urmare, de a adopta măsuri în temeiul articolului 114 din TFUE, în scopul
de a asigura buna funcționare a pieței unice privind autovehiculele
second-hand achiziționate într-un alt stat membru, pentru
cetățenii care transferă un autovehicul într-un alt stat membru
de reședință, pentru cetățenii care folosesc un
autovehicul înmatriculat în statul membru în care își
desfășoară activitatea, precum și pentru firmele de
închirieri auto (și, într-o măsură mai mică, pentru
societățile de leasing) care, datorită cerințelor de
înmatriculare care li se aplică lor sau clienților lor,
întâmpină obstacole în utilizarea transfrontalieră a acestor
vehicule. Cu toate acestea, în conformitate cu principiul
subsidiarității, prezenta propunere nu afectează
reînmatriculările în același stat membru sau transferul unui
autovehicul în interiorul aceluiași stat membru.
1.5.3.     Învățăminte
desprinse din experiențe anterioare similare
Pe
lângă faptul că a lansat proceduri privind încălcarea dreptului
Uniunii, Comisia Europeană a publicat comunicări interpretative care
rezumă legislația UE pe această temă. Cu toate acestea,
legislația UE și jurisprudența Curții de Justiție pe
această temă sunt în permanentă evoluție, astfel încât cea
mai mare parte a comunicărilor interpretative privind înmatricularea
automobilelor sunt depășite destul de rapid, inclusiv cea
publicată în 2007. Mai mult, comunicările interpretative nu au
caracter obligatoriu și până în prezent nu au oferit orientări
eficiente și nici nu au impus constrângeri asupra statelor membre. În
plus, deși Comisia a publicat deja aceste diferite comunicări
interpretative, nu se poate afirma că ele au redus în mod considerabil
numărul problemelor. Autoritățile naționale de
înmatriculare sunt la curent sau ar trebui să fie la curent cu privire la
cea mai recentă comunicare interpretativă, dar, de obicei, în cazul
unui conflict între normele naționale și comunicarea interpretativă,
aplică legislația internă. Nu există indicii că
cetățenii și întreprinderile ar fi la curent cu existența
comunicării și pare nerealist să se considere că
această comunicare, care prezintă principalele elemente ale
legislației UE și jurisprudența Curții de Justiție,
le-ar fi foarte utilă în cazul unui conflict.
1.5.4.     Coerența și posibila
sinergie cu alte instrumente relevante
Prezenta
inițiativă este pe deplin coerentă cu alte instrumente
relevante, în special cu Directiva 1999/37/CE a Consiliului din 29 aprilie 1999
privind documentele de înmatriculare pentru vehicule, cu Directiva 2000/53/CE a
Parlamentului European și a Consiliului din 18 septembrie 2000 privind
vehiculele scoase din uz, cu Directiva 2009/103/CE a Parlamentului European
și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind asigurarea de
răspundere civilă și controlul obligației de asigurare a
acestei răspunderi, cu Decizia 2004/919/CE a Consiliului din 22 decembrie
2004 privind combaterea criminalității referitoare la vehicule
și având implicații transfrontaliere, cu Decizia 2008/615/JAI a
Consiliului din 23 iunie 2008 privind intensificarea cooperării
transfrontaliere, în special în domeniul combaterii terorismului și a
criminalității transfrontaliere și cu Decizia 2008/616/JAI a
Consiliului din 23 iunie 2008 privind punerea în aplicare a Deciziei
2008/615/JAI privind intensificarea cooperării transfrontaliere, în
special în domeniul combaterii terorismului și a criminalității
transfrontaliere.
1.6.        Durata și impactul
financiar
Propunere/inițiativă pe durată
nedeterminată
1.7.        Modul (modurile) de
gestionare preconizat(e)
Gestionare centralizată directă de către Comisie
2.           MĂSURI DE GESTIONARE
2.1.        Norme de monitorizare și
raportare
A se preciza
frecvența și condițiile aferente acestor dispoziții.
Articolul
13 din prezenta propunere prevede modul de evaluare a acestui regulament: în
termen de patru ani de la intrarea în vigoare a regulamentului, Comisia va
trebui să trimită un raport Parlamentului European și
Consiliului. Evaluarea ar trebui să identifice eventualele probleme
și deficiențe ale regulamentului și ar putea constitui punctul
de plecare pentru alte acțiuni, inclusiv o posibilă propunere de
modificare a regulamentului, pentru a realiza o simplificare
administrativă suplimentară pentru cetățeni și
întreprinderi și o mai bună integrare a pieței unice pentru
autovehiculele second-hand.
2.2.        Sistemul de gestionare
și control
2.2.1.     Riscul (riscurile)
identificat(e)
Nu
au putut fi identificate riscuri financiare.
2.2.2.     Metoda (metodele) de control
preconizată (preconizate)
Metodele
de control preconizate sunt prevăzute în regulamentul financiar și în
Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002.
2.3.        Măsuri de prevenire a
fraudelor și a neregulilor
A se specifica
măsurile de prevenire și de protecție existente sau preconizate.
Comisia
trebuie să se asigure că interesele financiare ale Uniunii sunt
protejate, prin aplicarea de măsuri preventive împotriva fraudelor,
corupției și a altor activități ilegale, prin controale
eficiente și recuperarea plăților nejustificate și,
dacă se constată nereguli, prin aplicarea de sancțiuni
eficiente, proporționale și cu efect disuasiv, în conformitate cu
Regulamentele (CE, Euratom) nr. 2988/95, (Euratom, CE) nr. 2185/96 și (CE)
nr. 1073/1999.
3.           IMPACTUL FINANCIAR ESTIMAT AL
PROPUNERII/INIȚIATIVEI
3.1.        Rubrica (rubricile) din
cadrul financiar multianual și linia (liniile) bugetare de cheltuieli
afectate
·      Linii bugetare de cheltuieli existente
În ordinea rubricilor
din cadrul financiar multianual și a liniilor bugetare.
 Rubrica din cadrul financiar multianual || Linia bugetară || Tipul cheltuielilor || Contribuție
 Număr [Descriere…...……………………………….] || Dif./ Nedif. ([26]) || țări AELS[27] || țări candidate[28] || țări terțe || în sensul articolului 18 alineatul (1) litera (aa) din Regulamentul financiar
 1a. Competitivitate pentru creștere economică și ocuparea forței de muncă || [XX.YY.YY.YY]   || Dif/Nedif. || DA || NU || NU || NU
3.2.        Impactul estimat asupra
cheltuielilor
3.2.1.     Sinteza impactului estimat
asupra cheltuielilor
milioane EUR (cu 3 zecimale)
 Rubrica din cadrul financiar multianual: || Număr || 1a. Competitivitate pentru creștere economică și ocuparea forței de muncă ||
 || DG: ENTR ||   ||   || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || TOTAL
 ||  Credite operaționale || 0 || 0 || 0 || 0 || 0 || 0
 || TOTAL credite pentru DG ENTR || Angajamente || =1+1a +3 || 0 || 0 || 0 || 0 || 0 || 0
 || Plăți || =2+2a +3 || 0 || 0 || 0 || 0 || 0 || 0
   ||
 Rubrica din cadrul financiar multianual: || 5 || „Cheltuieli administrative” ||
 || DG ENTR ||   ||   || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || TOTAL
 ||  Resurse umane || 0,2 || 0,2 || 0,2 || 0,2 || 0,2 || 1,0
 ||  Alte cheltuieli administrative || 0,1 || 0,1 || 0,1 || 0,1 || 0,1 || 0,5
 || TOTAL DG ENTR || Credite || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 1,5
 || TOTAL credite în cadrul RUBRICII 5 din cadrul financiar multianual || (Total angajamente = Total plăți) || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 1,5
 || TOTAL credite în cadrul RUBRICILOR 1 - 5 din cadrul financiar multianual || Angajamente || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 1,5
 || Plăți || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 1,5
3.2.2.     Impactul estimat asupra
creditelor operaționale
Propunerea/inițiativa nu implică
utilizarea de credite operaționale
3.2.3.     Impactul estimat asupra
creditelor cu caracter administrativ
3.2.3.1.  Sinteză
Propunerea/inițiativa implică utilizarea
de credite administrative, conform explicațiilor de mai jos:
milioane EUR (cu 3
zecimale)
   || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || TOTAL
 RUBRICA 5 din cadrul financiar multianual ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Resurse umane || 0,2 || 0,2 || 0,2 || 0,2 || 0,2 || 1,0
 Alte cheltuieli administrative || 0,1 || 0,1 || 0,1 || 0,1 || 0,1 || 0,5
 Subtotal RUBRICA 5 din cadrul financiar multianual || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 1,5
 În afara RUBRICII 5[29] din cadrul financiar multianual ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Resurse umane || 0 || 0 || 0 || 0 || 0 || 0
 Alte cheltuieli cu caracter administrativ || 0 || 0 || 0 || 0 || 0 || 0
 Subtotal în afara RUBRICII 5 din cadrul financiar multianual || 0 || 0 || 0 || 0 || 0 || 0
 TOTAL || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 0,3 || 1,5
3.2.3.2.  Necesarul de resurse umane
estimat
Propunerea/inițiativa implică utilizarea
de resurse umane, conform explicațiilor de mai jos:
Estimarea trebuie exprimată în valoare
întreagă (sau cel mult cu o zecimală)
 ||   || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018
  Posturi din schema de personal (posturi de funcționari și de agenți temporari) ||
 || 02 01 01 01 (la sediu și în birourile de reprezentare ale Comisiei) || 0,2 || 0,2 || 0,2 || 0,2 || 0,2
 || ENI = 1,5 || ENI = 1,5 || ENI = 1,5 || ENI = 1,5 || ENI = 1,5
 || XX 01 01 02 (în delegații) || 0 || 0 || 0 || 0 || 0
 || XX 01 05 01 (cercetare indirectă) || 0 || 0 || 0 || 0 || 0
 || 10 01 05 01 (cercetare directă) || 0 || 0 || 0 || 0 || 0
 ||  Personal extern (în echivalent normă întreagă: ENI)[30] ||
 || XX 01 02 01 (AC, INT, END din „pachetul global”) || 0 || 0 || 0 || 0 || 0
 || XX 01 02 02 (AC, INT, JED, AL și END în delegații) || 0 || 0 || 0 || 0 || 0
 || XX 01 04 yy[31] || 0 || 0 || 0 || 0 || 0 ||
 || 0 || 0 || 0 || 0 || 0 ||
 || XX 01 05 02 (AC, INT, END - Cercetare indirectă) || 0 || 0 || 0 || 0 || 0
 || 10 01 05 02 (AC, INT, END – Cercetare directă) || 0 || 0 || 0 || 0 || 0
 || Alte linii bugetare (a se preciza) || 0 || 0 || 0 || 0 || 0
 || TOTAL || 0,2 || 0,2 || 0,2 || 0,2 || 0,2
 || ENI = 1,5 || ENI = 1,5 || ENI = 1,5 || ENI = 1,5 || ENI = 1,5
Necesarul de resurse
umane va fi acoperit de efectivele de personal ale DG-ului în cauză
alocate deja gestionării acțiunii și/sau realocate intern în
cadrul DG-ului, completate, după caz, prin resurse suplimentare ce ar
putea fi alocate DG-ului care gestionează acțiunea în cadrul procedurii
de alocare anuală și în lumina constrângerilor bugetare.
Descrierea sarcinilor
care trebuie efectuate:
 Funcționari și agenți temporari || Gestionarea punerii în aplicare a regulamentului, printre altele prin pregătirea unor acte de punere în aplicare și, probabil, a unor acte delegate și lansarea evaluării
3.2.4.     Compatibilitatea cu cadrul
financiar multianual actual
Propunerea/inițiativa este compatibilă
cu cadrul financiar multianual actual.
3.2.5.     Participarea terților la
finanțare
Propunerea nu prevede cofinanțare din partea
terților.
3.3.        Impactul estimat asupra
veniturilor
Propunerea nu are implicații financiare
asupra veniturilor.
[1]               COM(2010)603, 27.10.2010.
[2]               COM(2010)2020, 3.3.2010.
[3]               http://ec.europa.eu/enterprise/policies/single-market-goods/free-movement-non-harmonised-sectors/car-registration/view_contributions_en.htm
[4]               JO L138, 1.6.1999, p. 57.
[5]               JO L263, 9.10.2007, p. 1.
[6]               JO L124, 9.5.2002, p. 1.
[7]               Hotărârea Curții de Justiție din 6 octombrie 2011,
Philippe Bonnarde/Agence de Services et de Paiement, Cauza C-443/10.
[8]               JO L105, 23.4.1983, p. 59.
[9]               Hotărârea din 20 septembrie
2007, Comisia Comunităţilor Europene/Regatul Olandei, Cauza C-297/05.
[10]             JO L269, 21.10.2000, p. 34.
[11]             JO L389, 30.12.2004, p. 28.
[12]             JO L263, 7.10.2009, p. 11.
[13]             COM(2010)744, 16.12.2010.
[14]             JO L55, 28.2.2011, p. 13.
[15]             JO C , , p. .
[16]             COM(2010)603, 27.10.2010.
[17]             JO L138, 1.6.1999, p. 57.
[18]             JO L389, 30.12.2004, p. 28.
[19]             JO L 281, 23.11.1995, p. 31.
[20]             JO L 8, 12.1.2001, p. 1.
[21]             JO L 55, 28.2.2011, p. 13.
[22]             JO L263, 9.10.2007, p. 1.
[23]             JO L124, 9.5.2002, p. 1.
[24]             După cum se menţionează în Directiva
2000/53/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 septembrie
2000 privind vehiculele scoase din uz (JO L 269, 21.10.2000, p. 34), astfel cum
a fost modificată.
[25]             ABM: (Activity Based Management): gestionarea pe
activități – ABB (Activity-Based Budgeting): stabilirea
bugetului pe activități.
[26]             Dif. = credite diferențiate /
Nedif. = credite nediferențiate.
[27]             AELS: Asociația Europeană a Liberului Schimb.
[28]             Țările candidate și,
după caz, țările potențial candidate din Balcanii de Vest.
[29]             Asistența tehnică
și/sau administrativă și cheltuielile de sprijin pentru punerea
în aplicare a programelor și/sau acțiunilor UE (fostele linii „BA”),
cercetare indirectă, cercetare directă.
[30]             AC = agent contractual; INT = personal interimar („Intérimaire”); JED = „Jeune Expert en Délégation” (expert
tânăr în delegații); AL =
agent local; END = expert
național detașat.
[31]             Sub plafonul pentru personal extern
din credite operaționale (fostele linii „BA”).