               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 14.9.2015
            COM(2015) 438 final
            2015/0200(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind încheierea acordului dintre Uniunea Europeană și Republica Kiribati privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului
                  1
                stabilește lista țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe ale statelor membre și lista țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație. Regulamentul (CE) nr. 539/2001 este aplicat de către toate statele membre, cu excepția Irlandei și a Regatului Unit.

               Regulamentul (UE) nr. 509/2014 al Parlamentului European și al Consiliului
                  2
                a modificat Regulamentul (CE) nr. 539/2001 prin transferarea a 19 țări în anexa II, care enumeră țările terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de obligația de a deține viză. Aceste 19 țări sunt: Columbia, Dominica, Emiratele Arabe Unite, Grenada, Insulele Marshall, Insulele Solomon, Kiribati, Micronezia, Nauru, Palau, Peru, Saint Lucia, Saint Vincent și Grenadine, Samoa, Timorul de Est, Tonga, Trinidad și Tobago, Tuvalu și Vanuatu. Mențiunile din anexa II referitoare la fiecare dintre statele respective sunt însoțite de câte o notă de subsol care precizează că „exceptarea de la obligativitatea vizelor se aplică de la data intrării în vigoare a unui acord privind exceptarea de la obligativitatea vizelor, care urmează să fie încheiat cu Uniunea Europeană”.

               Regulamentul (UE) nr. 509/2014 a fost adoptat la 20 mai 2014 și a intrat în vigoare la 9 iunie 2014. Comisia a prezentat, în iulie 2014, o recomandare către Consiliu de autorizare a Comisiei pentru a iniția negocieri cu fiecare dintre următoarele 17 țări referitor la acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză: Dominica, Emiratele Arabe Unite, Grenada, Insulele Marshall, Insulele Solomon, Kiribati, Micronezia, Nauru, Palau, Saint Lucia, Saint Vincent și Grenadine, Samoa, Timorul de Est, Tonga, Trinidad și Tobago, Tuvalu și Vanuatu
                  3
               . La 9 octombrie 2014, Consiliul a transmis Comisiei directivele de negociere.

               Prima serie de acorduri privind exonerarea de obligația de a deține viză a fost semnată la 6 mai 2015 (Emiratele Arabe Unite), 26 mai 2015 (Timorul de Est) și 28 mai 2015 (Dominica, Grenada, Saint Lucia, Saint Vincent și Grenadine, Samoa, Trinidad și Tobago și Vanuatu) și se aplică cu titlu provizoriu de la data semnării, sub rezerva intrării în vigoare a acestora.

               Negocierile cu Kiribati au început la 17 decembrie 2014 și s-au desfășurat prin intermediul unui schimb de scrisori. În timpul schimburilor ulterioare, s-a ajuns la un acord privind toate aspectele. Acordul a fost parafat printr-un schimb de scrisori între negociatorii-șefi la data de 6 mai 2015 (Kiribati) și 10 iunie 2015 (Uniune). Statele membre au fost informate în cursul reuniunii din 15 iunie 2015 a Grupului de lucru pentru vize al Consiliului.

               2.TEMEIUL JURIDIC

               În ceea ce privește Uniunea, temeiul juridic al acordului este articolul 77 alineatul (2) litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), coroborat cu articolul 218.

               Propunerea anexată constituie instrumentul juridic pentru încheierea acordului. Consiliul va hotărî cu majoritate calificată, după semnarea acordului, în numele Uniunii, de către o persoană desemnată de președinția Consiliului și după obținerea aprobării Parlamentului European, în conformitate cu articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf litera (a) din TFUE.

               3.REZULTATELE NEGOCIERILOR

               Comisia consideră că obiectivele stabilite de Consiliu în cadrul directivelor sale de negociere au fost îndeplinite și că proiectul de acord privind exonerarea de obligația de a deține viză este acceptabil pentru Uniune.

               Textul final al acestuia poate fi rezumat după cum urmează:

               Obiectivul

               Acordul stabilește posibilitatea de a călători fără viză pentru cetățenii Uniunii Europene și pentru cetățenii din Kiribati în cazul călătoriilor pe teritoriul celeilalte părți contractante, pentru o perioadă maximă de 90 de zile în decursul oricărei perioade de 180 de zile.

               Pentru a garanta egalitatea de tratament pentru toți cetățenii UE, în acord s-a inclus o dispoziție care prevede că Kiribati poate suspenda sau denunța acordul numai cu privire la toate statele membre ale Uniunii Europene și, reciproc, Uniunea poate suspenda sau denunța acordul numai cu privire la toate statele sale membre.

               Situația specifică a Regatului Unit și a Irlandei este descrisă în preambul.

               Domeniul de aplicare

               Exonerarea de obligația de a deține viză se aplică tuturor categoriilor de persoane (titulari de pașaport simplu, diplomatic, de serviciu/oficial și special) care călătoresc din diverse motive, cu excepția celui de a presta o activitate remunerată. Pentru această ultimă categorie, fiecare stat membru, precum și Kiribati au în continuare posibilitatea de a impune cetățenilor celeilalte părți obligativitatea de a deține viză, în conformitate cu dreptul aplicabil al Uniunii sau cu legislația națională aplicabilă. Pentru a putea asigura o punere în aplicare armonizată, la acord s-a anexat o declarație comună privind interpretarea categoriei de persoane care călătoresc cu scopul de a presta o activitate remunerată.

               Durata șederii

               Acordul stabilește posibilitatea de a călători fără viză pentru cetățenii Uniunii Europene și pentru cetățenii din Kiribati în cazul călătoriilor pe teritoriul celeilalte părți contractante, pentru o perioadă maximă de 90 de zile în decursul oricărei perioade de 180 de zile. La acord este anexată o declarație comună privind interpretarea acestui termen de 90 de zile în decursul oricărei perioade de 180 de zile.

               Acordul ia în considerare situația statelor membre care nu aplică încă acquis-ul Schengen în totalitate. Atâta timp cât aceste state nu fac parte din spațiul Schengen fără frontiere interne, exonerarea de obligația de a deține viză oferă cetățenilor din Kiribati dreptul de a rămâne 90 de zile în decursul oricărei perioade de 180 de zile pe teritoriul fiecăruia dintre statele membre respective (în prezent Bulgaria, Cipru, Croația și România), independent de perioada calculată pentru întreg spațiul Schengen.

               Aplicarea teritorială

               Acest acord cuprinde dispoziții privind aplicarea teritorială: în cazul Franței și al Țărilor de Jos, exonerarea de obligația de a deține viză dă dreptul cetățenilor din Kiribati să rămână numai pe teritoriile europene ale statelor membre respective.

               Declarații

               Pe lângă declarațiile comune menționate mai sus, la acord au fost anexate alte două declarații comune:

               –privind asocierea Norvegiei, a Islandei, a Elveției și a Principatului Liechtenstein la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen;

               –privind difuzarea completă de informații cu privire la conținutul și consecințele acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză și la alte aspecte conexe, cum ar fi condițiile de intrare.

               4.CONCLUZIE

               Având în vedere rezultatele menționate anterior, Comisia propune Consiliului să aprobe, după obținerea aprobării din partea Parlamentului European, acordul dintre Uniunea Europeană și Kiribati privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere.

               2015/0200 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind încheierea acordului dintre Uniunea Europeană și Republica Kiribati privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 77 alineatul (2) litera (a) coroborat cu articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf litera (a),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere aprobarea Parlamentului European,

               întrucât:

               (1)Comisia a negociat, în numele Uniunii Europene, un acord (denumit în continuare „acordul”) cu Republica Kiribati (denumită în continuare „Kiribati”) privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere.

               (2)Acest acord a fost semnat, în numele Uniunii Europene, la data de … 2015 și a fost aplicat cu titlu provizoriu din ziua următoare datei respective, sub rezerva eventualei sale încheieri la o dată ulterioară, în conformitate cu Decizia …/…/UE a Consiliului din [...].

               (3)Acordul ar trebui aprobat.

               (4)Prin acord se instituie un comitet mixt de gestionare a acordului, care își stabilește regulamentul de procedură. Este oportun să se prevadă o procedură simplificată pentru stabilirea poziției Uniunii în acest caz.

               (5)În conformitate cu Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție și cu Protocolul privind acquis-ul Schengen integrat în cadrul Uniunii Europene, anexate la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și confirmând că dispozițiile acordului nu se aplică Regatului Unit și Irlandei,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Acordul dintre Uniunea Europeană și Kiribati privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere este aprobat prin prezenta decizie în numele Uniunii.

               Articolul 2

               Președintele Consiliului efectuează notificarea prevăzută la articolul 8 alineatul (1) din acord
                  4
               .

               Articolul 3

               Comisia, asistată de experți din statele membre, reprezintă Uniunea în cadrul Comitetului mixt de experți instituit prin articolul 6 din acord.

               Articolul 4

               După consultarea cu un comitet special desemnat de Consiliu, Comisia stabilește poziția Uniunii în cadrul Comitetului mixt de experți în ceea ce privește regulamentul de procedură al acestuia, astfel cum se prevede la articolul 6 alineatul (4) din acord.

               Articolul 5

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)
                  Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului din 15 martie 2001 de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație, JO L 81, 21.3.2001, p. 1.

                     (2)
                  Regulamentul (UE) nr. 509/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 mai 2014 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 539/2001 al Consiliului de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație, JO L 149, 20.5.2014, p. 67.

                     (3)
                  COM(2014) 467, 17.7.2014.

                     (4)
                  Data intrării în vigoare a acordului va fi publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene de către Secretariatul General al Consiliului.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 14.9.2015
            COM(2015) 438 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de decizie a Consiliului
            privind încheierea acordului dintre Uniunea Europeană și Republica Kiribati privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               ANEXĂ

               la

               Propunerea de decizie a Consiliului

               privind încheierea acordului dintre Uniunea Europeană și Republica Kiribati privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               ACORD

               între Uniunea Europeană și Republica Kiribati privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               UNIUNEA EUROPEANĂ, denumită în continuare „Uniunea” sau „UE”, și

               REPUBLICA KIRIBATI, denumită în continuare "Kiribati",

               denumite în continuare împreună „părțile contractante”,

               ÎN VEDEREA dezvoltării în continuare a relațiilor de prietenie între părțile contractante și din dorința de a facilita călătoriile fără viză pentru cetățenii lor, în cazul intrării și șederii de scurtă durată,

               AVÂND ÎN VEDERE Regulamentul (UE) nr. 509/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 mai 2014 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 539/2001 al Consiliului de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație
                  1
                prin, inter alia, transferarea a 19 țări terțe, inclusiv a statului Kiribati, în lista de țări terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de obligația de a deține viză de scurtă ședere în statele membre,

               ȚINÂND SEAMA de faptul că articolul 1 din Regulamentul (UE) nr. 509/2014 prevede că, pentru aceste 19 țări, exceptarea de la obligativitatea vizelor se aplică de la data intrării în vigoare a unui acord privind exceptarea de la obligativitatea vizelor, care urmează să fie încheiat cu Uniunea Europeană,

               DORIND să salvgardeze principiul egalității de tratament pentru toți cetățenii UE,

               LUÂND ÎN CONSIDERARE faptul că persoanele care călătoresc în vederea desfășurării unei activități remunerate în timpul șederii lor de scurtă durată nu fac obiectul prezentului acord și, prin urmare, pentru respectiva categorie, continuă să se aplice dispozițiile relevante din dreptul Uniunii și din legislația națională a statelor membre, precum și legislația națională din Kiribati cu privire la obligația de a deține viză sau la exonerarea de această obligație, precum și cu privire la accesul pe piața forței de muncă,

               ȚINÂND SEAMA de Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție și de Protocolul privind acquis-ul Schengen integrat în cadrul Uniunii Europene, anexate la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și confirmând că dispozițiile prezentului acord nu se aplică Regatului Unit și Irlandei,

               CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:

               ARTICOLUL 1

               Obiectivul

               Prezentul acord stabilește posibilitatea de a călători fără viză pentru cetățenii Uniunii și pentru cetățenii din Kiribati în cazul călătoriilor pe teritoriul celeilalte părți contractante, pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               ARTICOLUL 2

               Definiții

               În sensul prezentului acord:

               (a)
                     „stat membru” înseamnă orice stat membru al Uniunii, cu excepția Regatului Unit și a Irlandei;

               (b)
                     „cetățean al Uniunii” înseamnă un resortisant al unui stat membru, astfel cum este definit la litera (a);

               (c)
                     „cetățean din Kiribati” înseamnă orice persoană care deține cetățenia statului Kiribati;

               (d)
                     „spațiul Schengen” înseamnă spațiul lipsit de frontiere interne care cuprinde teritoriile statelor membre, astfel cum sunt definite la litera (a), care aplică în întregime acquis-ul Schengen.

               ARTICOLUL 3

               Domeniul de aplicare

               1.
                     Cetățenii Uniunii care dețin un pașaport valabil simplu, diplomatic, de serviciu, oficial sau special emis de un stat membru pot intra și rămâne fără viză pe teritoriul statului Kiribati pentru perioada de ședere definită la articolul 4 alineatul (1).

               Cetățenii din Kiribati care dețin un pașaport valabil simplu, diplomatic, de serviciu, oficial sau special emis de Kiribati pot intra și rămâne fără viză pe teritoriul statelor membre pentru perioada de ședere definită la articolul 4 alineatul (2).

               2.
                     Alineatul (1) din prezentul articol nu se aplică persoanelor care călătoresc în vederea desfășurării unei activități remunerate.

               Pentru această categorie de persoane, fiecare stat membru poate decide individual impunerea obligației de a deține viză cetățenilor din Kiribati sau retragerea acestei obligații, în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului
                  2
               .

               Pentru această categorie de persoane, Kiribati poate decide impunerea obligației de a deține viză sau exonerarea de această obligație, pentru cetățenii fiecărui stat membru în mod individual, în conformitate cu legislația sa națională.

               3.
                     Exonerarea de obligația de a deține viză prevăzută în prezentul acord se aplică fără a se aduce atingere legislației părților contractante privind condițiile de intrare și de scurtă ședere. Statele membre și Kiribati își rezervă dreptul de a refuza intrarea și scurta ședere pe teritoriul lor dacă una sau mai multe dintre aceste condiții nu sunt respectate.

               4.
                     Exonerarea de obligația de a deține viză se aplică indiferent de modul de transport utilizat pentru a trece frontierele părților contractante.

               5.
                     Aspectele care nu sunt reglementate prin prezentul acord sunt reglementate de dreptul Uniunii, legislația națională a statelor membre și legislația națională a statului Kiribati.

               ARTICOLUL 4

               Durata șederii

               1.
                     Cetățenii Uniunii pot rămâne pe teritoriul statului Kiribati pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               2.
                     Cetățenii din Kiribati pot rămâne pe teritoriul statelor membre care aplică integral acquis-ul Schengen pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile. Perioada respectivă se calculează independent de orice ședere într-un stat membru care nu aplică încă integral acquis-ul Schengen.

               Cetățenii din Kiribati pot rămâne pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile pe teritoriul fiecărui stat membru care nu aplică încă integral acquis-ul Schengen, independent de perioada de ședere calculată pentru teritoriul statelor membre care aplică integral acquis-ul Schengen.

               3.
                     Prezentul acord nu aduce atingere posibilității ca Kiribati și statele membre să prelungească perioada de ședere peste cele 90 de zile, în conformitate cu legislația lor națională și cu dreptul Uniunii.

               ARTICOLUL 5

               Aplicarea teritorială

               1.
                     În ceea ce privește Republica Franceză, prezentul acord se aplică numai pe teritoriul european al Republicii Franceze.

               2.
                     În ceea privește Regatul Țărilor de Jos, prezentul acord se aplică numai pe teritoriul european al Regatului Țărilor de Jos.

               ARTICOLUL 6

               Comitetul mixt de gestionare a acordului

               1.
                     Părțile contractante instituie un Comitet mixt de experți (denumit în continuare „Comitetul”), alcătuit din reprezentanți ai Uniunii și din reprezentanți ai statului Kiribati. Uniunea este reprezentată de Comisia Europeană.

               2.
                     Comitetului îi revin, printre altele, următoarele atribuții:

               (a)
                     monitorizarea punerii în aplicare a prezentului acord;

               (b)
                     propunerea de modificări sau completări la prezentul acord;

               (c)
                     soluționarea diferendelor legate de interpretarea sau aplicarea prezentului acord.

               3.
                     Comitetul se reunește, ori de câte ori este necesar, la cererea uneia dintre părțile contractante.

               4.
                     Comitetul își stabilește regulamentul de procedură.

               ARTICOLUL 7

               Relația dintre prezentul acord și acordurile bilaterale existente între statele membre și Kiribati privind exonerarea de obligația de a deține viză

               Prezentul acord prevalează asupra oricăror acorduri sau înțelegeri bilaterale încheiate între fiecare stat membru și Kiribati, în măsura în care acestea vizează aspecte care intră în domeniul de aplicare al prezentului acord.

               ARTICOLUL 8

               Dispoziții finale

               1.
                     Prezentul acord se ratifică sau se aprobă de către părțile contractante în conformitate cu procedurile interne ale acestora și intră în vigoare în prima zi a celei de a doua luni care urmează datei ultimei notificări prin care părțile contractante își notifică reciproc faptul că procedurile respective au fost finalizate.

               Prezentul acord se aplică, cu titlu provizoriu, din ziua următoare datei semnării sale.

               2.
                     Prezentul acord se încheie pe o durată nedeterminată, cu excepția cazului în care este denunțat în conformitate cu alineatul (5).

               3.
                     Prezentul acord poate fi modificat prin acordul scris al părților contractante. Modificările intră în vigoare după ce părțile contractante și-au notificat reciproc finalizarea procedurilor interne necesare în acest sens.

               4.
                     Oricare parte contractantă poate suspenda integral sau parțial prezentul acord, în special din motive de ordine publică, de protecție a securității naționale sau de protecție a sănătății publice, ca urmare a imigrației ilegale sau a reintroducerii obligației de a deține viză de către una dintre părțile contractante. Decizia de suspendare este notificată celeilalte părți contractante cu cel puțin două luni înainte de preconizata sa intrare în vigoare. Partea contractantă care a suspendat aplicarea prezentului acord informează de îndată cealaltă parte contractantă, în momentul în care motivele suspendării nu mai există, și revocă suspendarea.

               5.
                     Fiecare parte contractantă poate denunța prezentul acord, prin notificarea scrisă a celeilalte părți. Prezentul acord își încetează valabilitatea după 90 de zile de la data unei astfel de notificări.

               6.
                     Kiribati poate suspenda sau denunța prezentul acord numai cu privire la toate statele membre.

               7.
                     Uniunea poate suspenda sau denunța prezentul acord numai cu privire la toate statele sale membre.

               Încheiat în dublu exemplar în limbile bulgară, spaniolă, cehă, daneză, germană, estonă, greacă, engleză, franceză, croată, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, finlandeză și suedeză, fiecare text fiind autentic în egală măsură.

               DECLARAȚIE COMUNĂ CU PRIVIRE LA ISLANDA, NORVEGIA, ELVEȚIA
                  ȘI LIECHTENSTEIN

               Părțile contractante iau cunoștință de relațiile strânse existente între Uniunea Europeană și Norvegia, Islanda, Elveția și Liechtenstein, în special în temeiul acordurilor din 18 mai 1999 și 26 octombrie 2004 privind asocierea acestor țări la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen.

               În astfel de circumstanțe, este de dorit ca autoritățile Norvegiei, Islandei, Elveției și statului Liechtenstein, pe de o parte, și ale statului Kiribati, pe de altă parte, să încheie, fără întârziere, acorduri bilaterale privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere în condiții similare cu cele prevăzute în prezentul acord.

               DECLARAȚIE COMUNĂ PRIVIND INTERPRETAREA CATEGORIEI DE PERSOANE CARE CĂLĂTORESC ÎN VEDEREA DESFĂȘURĂRII UNEI ACTIVITĂȚI REMUNERATE,
                  ASTFEL CUM SE PREVEDE LA ARTICOLUL 3 ALINEATUL (2) DIN PREZENTUL ACORD

               Din dorința de a asigura o interpretare comună, părțile contractante convin ca, în sensul prezentului acord, categoria de persoane care desfășoară activități remunerate să includă persoanele care intră, cu scopul de a desfășura activități profesionale sau remunerate, pe teritoriul celeilalte părți contractante ca angajat sau prestator de servicii.

               Această categorie nu ar trebui să includă:

               —
                     oamenii de afaceri, cu alte cuvinte persoanele care călătoresc în scopuri de afaceri (fără să fie angajați în țara celeilalte părți contractante);

               —
                     sportivii sau artiștii care desfășoară activități pe bază ad-hoc;

               —
                     jurnaliștii trimiși de media din țara lor de reședință și

               —
                     stagiarii detașați în cadrul aceleiași întreprinderi.

               Punerea în aplicare a prezentei declarații este monitorizată de Comitetul mixt, în limita responsabilităților care îi revin în temeiul articolului 6 din prezentul acord, care poate propune modificări atunci când, pe baza experienței părților contractante, le consideră necesare.

               DECLARAȚIE COMUNĂ PRIVIND INTERPRETAREA PERIOADEI DE 90 DE ZILE
                  ÎN CURSUL ORICĂREI PERIOADE DE 180 DE ZILE, ASTFEL CUM ESTE PREVĂZUTĂ LA ARTICOLUL 4 DIN PREZENTUL ACORD

               Părțile contractante înțeleg că perioada maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile, astfel cum este prevăzută la articolul 4 din prezentul acord, înseamnă fie o vizită continuă, fie mai multe vizite consecutive a căror durată totală nu depășește 90 de zile în total în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               Termenul „oricare” presupune aplicarea unei perioade de referință mobile de 180 de zile; aceasta înseamnă că trebuie calculată fiecare zi de ședere din ultima perioadă de 180 de zile, pentru a verifica dacă cerința privind durata de ședere de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile continuă să fie îndeplinită. Printre altele, aceasta înseamnă că o absență pe o perioadă neîntreruptă de 90 zile permite o nouă ședere de până la 90 de zile.

               DECLARAȚIE COMUNĂ PRIVIND INFORMAREA CETĂȚENILOR
                  ASUPRA ACORDULUI DE EXONERARE DE OBLIGAȚIA DE A DEȚINE VIZĂ

               Recunoscând importanța transparenței pentru cetățenii Uniunii Europene și pentru cetățenii din Kiribati, părțile contractante convin să asigure difuzarea completă a informațiilor cu privire la conținutul și consecințele acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză, de exemplu informațiile privind condițiile de intrare.

               _________________

                     (1)
                  JOUE L 149, 20.5.2014, p. 67.

                     (2)
                  Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului din 15 martie 2001 de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație (JOUE L 81, 21.3.2001, p. 1).


				|

		52013PC0068

			Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI de autorizare a Letoniei să introducă o măsură specială de derogare de la articolul 26 alineatul (1) litera (a) și de la articolele 168 și 168a din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată /* COM/2013/068 final - 2013/0043 (NLE) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Motivele și obiectivele propunerii
În conformitate cu articolul 395 alineatul (1)
din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul
comun al taxei pe valoarea adăugată (denumită în continuare „directiva TVA”),
Consiliul, hotărând în unanimitate la propunerea Comisiei, poate autoriza orice
stat membru să aplice măsuri speciale de derogare de la directiva respectivă,
pentru a simplifica procedura de colectare a taxei sau pentru a preveni anumite
forme de evaziune sau de fraudă fiscală.
Printr-o scrisoare înregistrată de Comisie la
data 17 iunie 2011, Republica Letonia (denumită în continuare „Letonia”) a
solicitat autorizația de a aplica o măsură de derogare de la principiile
generale care reglementează dreptul de deducere. Letonia a modificat în mod
substanțial cererea în cauză, printr-o scrisoare înregistrată de Comisie la
data de 27 august 2012. În conformitate cu articolul 395 alineatul (2) din
directiva TVA, Comisia a informat celelalte state membre, prin scrisoarea din 26
noiembrie 2012, cu privire la cererea înaintată de Letonia. Printr-o scrisoare
datată 30 noiembrie 2012, Comisia a înștiințat Letonia că dispune de toate
informațiile pe care le consideră necesare pentru examinarea cererii.
Contextul general
Articolele 168 și 168a din directiva TVA
prevăd că o persoană impozabilă are dreptul de a deduce valoarea TVA percepută
pentru achizițiile efectuate în scopul operațiunilor sale taxabile. În temeiul
articolului 26 alineatul (1) litera (a) din directiva menționată anterior,
utilizarea în folosul propriu a bunurilor care constituie o parte din activele
folosite în cadrul unei activități economice este asimilată unei prestări de
servicii efectuată cu titlu oneros, atunci când TVA aferentă bunurilor
respective a fost eligibilă pentru deducere. Acest sistem permite recuperarea
TVA deduse inițial în legătură cu utilizarea în folosul propriu.
În cazul autoturismelor, acest sistem este
dificil de aplicat, în special deoarece este dificil să se facă distincția
între utilizarea în folosul propriu și utilizarea în interes de serviciu.
Atunci când există o evidență contabilă, aceasta impune o sarcină suplimentară
atât întreprinderii, cât și administrației pentru menținerea și verificarea respectivei
evidențe. Același lucru este valabil chiar dacă Letonia ar face uz de opțiunea
prevăzută la articolul 168a alineatul (2) din directiva TVA pentru a limita
deducerea cheltuielilor aferente autoturismelor întreprinderii proporțional cu
utilizarea în interes de serviciu de către persoana impozabilă.
Prin urmare, Letonia a solicitat autorizația
de a limita dreptul de deducere la un anumit procentaj fix din deducerea
inițială, scutind în schimb întreprinderile de declararea TVA legată de
utilizarea în folosul propriu. Această abordare prezintă avantajul de a
simplifica sistemul pentru toate părțile interesate și de a preveni, în același
timp, evaziunea fiscală și evitarea plății taxei ca urmare a unei țineri
incorecte a contabilității.
Din informațiile furnizate de Letonia reiese
că, în medie, procentajul de utilizare în folosul propriu a autoturismelor
deținute de întreprinderi este de 20%. Prin urmare, procentajul nedeductibil
trebuie să fie stabilit la 20%.
Noul sistem se va aplica tuturor
autoturismelor cu cel mult opt locuri pe scaune și cu o greutate sub o anumită
limită, care nu sunt utilizate exclusiv în interes de serviciu. Cu toate
acestea, autoturismele care sunt utilizate pentru anumite activități specifice
ar fi excluse de la sistemul de limitare a dreptului la deducere și ar face
obiectul regulilor obișnuite: autoturismele cumpărate în scopul revânzării,
închirierii sau închirierii în sistem de leasing; autoturismele utilizate
pentru transportul de pasageri (de exemplu, taxiurile) sau de mărfuri;
autoturismele utilizate pentru lecții de conducere; autoturismele utilizate
pentru serviciile de pază sau de urgență; autoturismele utilizate ca vehicule
demonstrative.
La 29 octombrie 2004, Comisia a prezentat o
propunere de directivă a Consiliului care cuprindea o armonizare a categoriilor
de cheltuieli pentru care statele membre pot aplica excluderi de la dreptul de
deducere [așa-numita propunere de simplificare a TVA, COM (2004)728 final].
Deoarece cheltuielile legate de autoturisme sunt incluse în respectiva
propunere, nicio prelungire a perioadei de valabilitate nu trebuie să
depășească data adoptării și intrării în vigoare a directivei propuse. În cazul
în care, la 31 decembrie 2015, directiva propusă nu a intrat încă în vigoare,
derogarea nu trebuie în niciun caz să depășească această dată, astfel încât să
se poată evalua dacă limitarea la 20% continuă să reflecte în mod corect
raportul global dintre utilizarea în interes de serviciu și utilizarea în
folosul propriu. Orice cerere de prelungire trebuie să fie însoțită de un
raport care să cuprindă o reexaminare a procentajului aplicat și să fie trimisă
Comisiei până la 31 martie 2015.
Dispoziții în vigoare în domeniul
propunerii
Derogări similare în ceea ce privește dreptul
de deducere au fost acordate și altor state membre.
Articolul 176 din Directiva 2006/112/CE
prevede că Consiliul stabilește cheltuielile care nu dau drept de deducere a
TVA. Până atunci, statele membre pot continua să aplice excluderile în vigoare
la 1 ianuarie 1979. Există așadar un număr de dispoziții de tip
„statu-quo” care restricționează dreptul de deducere în ceea ce privește
autoturismele.
2.           REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE
INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI
Consultarea părților interesate
Nu se aplică.
Obținerea și utilizarea expertizei
Nu a fost necesar să se recurgă la expertiză
externă.
Evaluarea impactului
Propunerea de decizie vizează, în primul rând,
simplificarea colectării TVA în ceea ce privește autoturismele utilizate
parțial în alte scopuri decât în interes de serviciu și, prin urmare, poate
avea un impact pozitiv. În același timp, se contracarează evaziunea fiscală
generată prin ținerea incorectă a contabilității.
Cu toate acestea, având în vedere sfera de
aplicare restrânsă a derogării și aplicarea sa limitată în timp, impactul va
fi, în orice caz, limitat.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII
Rezumatul acțiunii propuse
Autorizarea Letoniei să limiteze la 80%
dreptul de deducere a TVA în ceea ce privește cheltuielile legate de
autoturisme ale întreprinderilor care nu sunt utilizate exclusiv în interes de
serviciu. În cazul limitării dreptului de deducere, persoana impozabilă este
scutită de declararea TVA aferentă utilizării în folosul propriu a
autoturismului.
Temei juridic
Articolul 395 din directiva TVA.
Principiul subsidiarității
În conformitate cu articolul 395 din directiva
TVA, un stat membru care dorește să introducă măsuri de derogare de la
respectiva directivă trebuie să obțină autorizarea Consiliului, sub forma unei
decizii a Consiliului. Prin urmare, propunerea respectă principiul
subsidiarității.
Principiul proporționalității
Propunerea respectă principiul
proporționalității din motivul (motivele) menționat(e) în continuare.
Decizia se referă la o autorizare acordată
unui stat membru la solicitarea acestuia și nu constituie o obligație.
Având în vedere domeniul de aplicare limitat
al derogării, măsura specială este proporțională cu obiectivul urmărit.
Alegerea instrumentelor
În conformitate cu articolul 395 din directiva
TVA, derogarea de la normele comune în materie de TVA este posibilă numai cu
autorizare din partea Consiliului, hotărând în unanimitate la propunerea
Comisiei. În plus, o decizie a Consiliului este cel mai adecvat instrument,
deoarece poate fi adresată statelor membre în mod individual.
4.           IMPLICAȚIILE BUGETARE
Propunerea nu are implicații asupra bugetului
Uniunii.
5.           ELEMENTE OPȚIONALE
Clauza de reexaminare / de revizuire / de
caducitate
Propunerea include o clauză de caducitate.
2013/0043 (NLE)
Propunere de
DECIZIE A CONSILIULUI
de autorizare a Letoniei să introducă o
măsură specială de derogare de la articolul 26 alineatul (1) litera (a) și de
la articolele 168 și 168a din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al
taxei pe valoarea adăugată
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 2006/112/CE a
Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea
adăugată[1],
în special articolul 395 alineatul (1),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
întrucât:
(1)       Prin scrisorile înregistrate
la Comisie la 17 iunie 2011 și 27 august 2012, Letonia a solicitat autorizația
de a deroga de la dispozițiile Directivei 2006/112/CE care reglementează
dreptul de deducere a taxei în ceea ce privește autoturismele
(2)       Prin scrisoarea din 26 noiembrie
2012, Comisia a informat celelalte state membre cu privire la cererea depusă de
Letonia. Printr-o scrisoare datată 30 noiembrie 2012, Comisia a înștiințat
Letonia că dispune de toate informațiile pe care le consideră necesare pentru
examinarea cererii.
(3)       Articolele 168 și 168a din
Directiva 2006/112/CE stabilesc dreptul unei persoane impozabile de a deduce
taxa pe valoarea adăugată (TVA) achitată pentru livrările de bunuri și
prestările de servicii de care a beneficiat în scopul operațiunilor sale
impozitate. Articolul 26 alineatul (1) litera (a) din directiva menționată
anterior conține obligația de a declara TVA atunci când se utilizează un activ
comercial în alte scopuri decât în interes de serviciu.
(4)       Utilizarea în alte scopuri
decât în interes de serviciu este adesea dificil de determinat cu exactitate
și, chiar atunci când acest lucru este posibil, mecanismul este adesea greoi.
În temeiul autorizației solicitate, valoarea TVA aferentă cheltuielilor
deductibile pentru autoturismele care nu sunt utilizate în mod exclusiv în
interes de serviciu trebuie, cu unele excepții, să fie stabilită sub formă de
rată procentuală fixă. Pe baza informațiilor furnizate de Letonia, o rată de 80%
este justificată. În același timp, pentru a evita dubla impunere,
obligativitatea de a declara TVA pentru utilizarea autoturismelor în alte
scopuri decât în interes de serviciu trebuie suspendată, dacă acestea au făcut
deja obiectul limitării autorizate prin prezenta decizie. Această măsură de
simplificare elimină necesitatea de a ține evidențe privind utilizarea
autoturismelor întreprinderii în folosul propriu și, în același timp, previne
evaziunea fiscală generată prin ținerea incorectă a contabilității.
(5)       Limitarea dreptului de
deducere în temeiul autorizației trebuie să se aplice TVA achitată la
cumpărarea, luarea în leasing, achiziția intracomunitară și importul de
autoturisme specifice și pentru cheltuieli conexe, inclusiv achiziționarea de
carburant.
(6)       Autorizația trebuie să se
aplice numai autoturismelor cu o greutate maximă autorizată de 3 500 de
kilograme și cu cel mult opt locuri pe scaune, în plus față de locul
conducătorului auto. Orice utilizare în alte scopuri decât în interes de
serviciu a autoturismelor care depășesc 3 500 de kilograme sau care au mai mult
de opt locuri pe scaune, în plus față de locul conducătorului auto, este
neglijabilă în virtutea naturii lor sau a tipului de activitate pentru care
sunt utilizate. Trebuie să se furnizeze de asemenea o listă detaliată a
autoturismelor specifice care, în virtutea utilizării lor, sunt excluse de la
această autorizare.
(7)       La 29 octombrie 2004, Comisia
a adoptat o propunere de Directivă a Consiliului de modificare a Directivei 77/388/CEE
în vederea simplificării obligațiilor privind taxa pe valoarea adăugată[2]. Directiva 77/388/CEE a fost
între timp înlocuită cu Directiva 2006/112/CE. Această propunere cuprinde
armonizarea categoriilor de cheltuieli pentru care se pot aplica excluderi de
la dreptul de deducere. În conformitate cu propunerea respectivă, excluderile
de la dreptul de deducere se pot aplica în cazul autovehiculelor rutiere. Prin
urmare, este oportun ca perioada de aplicare a prezentei decizii să se încheie
la momentul intrării în vigoare a directivei respective. Cu toate acestea, este
necesar să se prevadă o dată specifică de expirare a autorizației în cazul în
care directiva nu a intrat în vigoare până la data respectivă, deoarece este
necesar să se reexamineze autorizația în cauză și procentajul care exprimă
raportul global dintre utilizarea în interes de serviciu și cea în folosul
propriu.
(8)       În cazul în care Letonia
consideră că este necesară o prelungire a autorizației după anul 2015, aceasta
trebuie să transmită Comisiei, cel târziu până la 30 martie 2015, un raport
care să cuprindă o reexaminare a procentajului aplicat, împreună cu o cerere de
prelungire.
(9)       Derogarea va avea doar un
efect neglijabil asupra valorii globale a încasărilor din impozite colectate în
etapa de consum final și nu va avea niciun impact negativ asupra resurselor
proprii ale Uniunii care provin din TVA,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Prin derogare de la articolele 168 și 168a din
Directiva 2006/112/CE, Letonia este autorizată să limiteze la 80% dreptul de a
deduce taxa pe valoarea adăugată (TVA) pentru cheltuielile legate de
autoturisme care nu sunt utilizate exclusiv în interes de serviciu.
Articolul 2
Prin derogare de la articolul 26 alineatul (1)
litera (a) din Directiva 2006/112/CE, Letonia nu asimilează unei prestări de
servicii cu titlu oneros utilizarea în folosul propriu a unui autoturism care
face parte din activele folosite în cadrul activității economice a unei
persoane impozabile, în cazul în care autoturismul a făcut obiectul unei
limitări autorizate în temeiul articolului 1 din prezenta decizie.
Articolul 3
Cheltuielile menționate la articolul 1 acoperă
cumpărarea, luarea în leasing, achiziția intracomunitară și importul unor
astfel de autoturisme, precum și cheltuielile legate de întreținere, reparații
și carburant.
Articolul 4
Articolele 1 și 2 se aplică numai
autoturismelor cu o greutate maximă autorizată de 3 500 de kilograme și cu cel
mult opt locuri pe scaune, în plus față de locul conducătorului auto.
Articolul 5
Articolele 1 și 2 nu se aplică următoarelor
categorii de autoturisme:
(a) autoturismele cumpărate în scopul
revânzării, închirierii sau închirierii în sistem de leasing;
(b) autoturismele utilizate pentru transportul
de pasageri contra unei taxe, inclusiv serviciile de taxi;
(c) autoturismele utilizate pentru transportul
de mărfuri;
(d) autoturismele utilizate pentru furnizarea de
lecții de conducere;
(e) autoturismele utilizate pentru furnizarea de
servicii de pază;
(f) autoturismele utilizate ca vehicule de
urgență;
(g) autoturismele utilizate ca vehicule
demonstrative.
Articolul 6
Orice cerere de prelungire a autorizației
prevăzute în prezenta decizie se transmite Comisiei până la 30 martie 2015.
Orice cerere de prelungire a autorizației
trebuie să fie însoțită de un raport care să cuprindă o reexaminare a
procentajului prevăzut la articolul 1.
Articolul 7
Prezenta decizie expiră la data intrării în
vigoare a normelor Uniunii care stabilesc cheltuielile aferente autovehiculelor
rutiere care nu dau dreptul la deducerea totală a TVA și, cel mai târziu, la 31
decembrie 2015.
Articolul 8
Prezenta decizie se adresează Republicii
Letonia.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 347, 11.12.2006, p. 1.
[2]               COM(2004) 728 final