               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 27.7.2017
            COM(2017) 386 final
            2017/0165(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind încheierea, în numele Uniunii Europene, a Convenției Consiliului Europei privind manipularea competițiilor sportive cu privire la aspecte care au legătură cu dreptul penal material și cu cooperarea judiciară în materie penală

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               Aranjarea meciurilor este considerată, în general, drept una dintre marile amenințări la adresa sportului contemporan, un fenomen care subminează valorile promovate de sport - integritatea, fairplay-ul și respectul față de ceilalți. Aranjarea meciurilor riscă să-i îndepărteze pe fani și pe suporteri de sportul organizat. În plus, în această practică sunt adesea implicate rețele de crimă organizată active la scară internațională. Această problemă a devenit, în prezent, o prioritate pentru autoritățile publice, pentru mișcarea sportivă și pentru organismele responsabile de aplicarea legii la nivel mondial. Pentru a răspunde acestor provocări, în vara anului 2012, Consiliul Europei a invitat părțile la Convenția culturală europeană să înceapă negocieri în vederea unei convenții a Consiliului Europei împotriva manipulării rezultatelor sportive. Negocierile au fost lansate în octombrie 2012, cu ocazia primei reuniuni a grupului de redactare al Consiliului Europei.

               La 13 noiembrie 2012, Comisia a adoptat „recomandarea de decizie a Consiliului de autorizare a Comisiei Europene să participe, în numele UE, la negocierile referitoare la o convenție internațională a Consiliului Europei privind lupta împotriva manipulării rezultatelor sportive”
                  1
               . La 15 noiembrie 2012, recomandarea Comisiei a fost transmisă Grupului de lucru pentru sport din cadrul Consiliului. În urma discuțiilor din cadrul acestui grup de lucru, Consiliul a împărțit proiectul de decizie a Consiliului în două decizii, ca urmare a adăugării de către Consiliu a unor temeiuri juridice materiale, dintre care un temei juridic rezultat din partea 3 titlul V din TFUE
                  2
               . La 10 iunie 2013, Consiliul a adoptat o decizie privind aspecte referitoare la pariuri și la sport
                  3
               . Cealaltă decizie a fost adoptată de Consiliu la 23 septembrie 2013 și se referea la aspecte legate de cooperarea în materie penală și de cooperarea polițienească
                  4
               .

               La 9 iulie 2014, miniștrii-adjuncți ai Consiliului Europei au adoptat Convenția privind manipularea competițiilor sportive
                  5
               . Convenția a fost deschisă spre semnare la 18 septembrie 2014, cu prilejul conferinței Consiliului Europei la care au participat miniștrii sportului. Conform articolului 32 alineatul (1) din convenție, aceasta este deschisă spre semnare Uniunii Europene. De atunci, mai multe părți au semnat convenția, printre care multe state membre
                  6
               .

               La 2 martie 2015, Comisia a prezentat Consiliului propunerile sale de decizii ale Consiliului privind semnarea convenției în numele Uniunii: (i) o propunere de decizie a Consiliului privind semnarea convenției în numele Uniunii cu privire la aspecte care au legătură cu dreptul penal material și cu cooperarea judiciară în materie penală [COM(2015)86] în temeiul articolului 82 alineatul (1) și articolului 83 alineatul (1) din TFUE; și (ii) o propunere de decizie a Consiliului privind semnarea convenției în numele Uniunii cu privire la aspecte care nu au legătură cu dreptul penal material și cu cooperarea judiciară în materie penală [COM(2015)84] în temeiul articolelor 114 și 165 din TFUE. Expunerea de motive pentru aceste propuneri ale Comisiei conținea o analiză detaliată a competențelor convenției. Propunerile Comisiei au fost discutate ultima dată în cadrul Coreper la 11 și la 20 noiembrie 2015. Cu acest prilej, președinția a hotărât să nu avanseze dosarul până nu obține acordul tuturor delegațiilor.

               În acest context, Uniunea încă nu a semnat convenția. Comisia consideră că semnarea acestei convenții ar trebui să se înscrie în eforturile Uniunii de a participa la acțiunile de combatere a aranjării meciurilor, în combinație cu alte instrumente, cum ar fi viitoarea inițiativă a Comisiei privind aranjarea meciurilor în contextul pariurilor, în spiritul comunicării Comisiei din 2012 privind jocurile de noroc online
                  7
               , activitatea desfășurată de grupul de experți al UE privind aranjarea meciurilor, precum și acțiunile pregătitoare și proiectele consacrate aranjării meciurilor
                  8
               .

               Prezenta propunere se referă la instrumentul juridic de încheiere a acordului.

               2. ACORDUL

               În temeiul articolului 1 din convenție, scopul acesteia este „combaterea manipulării competițiilor sportive, pentru a proteja integritatea sportului și etica în sport, conform principiului autonomiei sportului”. În acest sens, obiectivul principal al convenției este acela de „a proteja integritatea sportului și etica în sport”. Acest obiectiv se poate atinge printr-o serie de măsuri care vizează prevenirea, depistarea și sancționarea manipulării competițiilor sportive. În acest scop, convenția promovează totodată cooperarea internațională și stabilește un mecanism de monitorizare, pentru a garanta respectarea dispozițiilor prevăzute de convenție.

               Convenția oferă așadar o abordare multidimensională a problemei reprezentate de manipularea competițiilor sportive. În consecință, măsurile care trebuie adoptate diferă prin natura lor și afectează diferite domenii legislative, aspectul preventiv fiind dominant
                  9
               . Alte domenii legislative la care se face referire sunt dreptul penal material, cooperarea judiciară în materie penală, protecția datelor, precum și reglementarea activităților de pariuri.

               Majoritatea dispozițiilor privind prevenirea sunt prevăzute în capitolele II și III din convenție
                  10
               , capitolul III stabilind o serie de prevederi menite să faciliteze schimbul de informații între toate părțile interesate.

               Anumite măsuri legate de serviciile de pariuri pot afecta libertățile pieței interne în ceea ce privește dreptul de stabilire și libertatea de a presta servicii, în măsura în care operatorii de pariuri exercită o activitate economică. În ceea ce privește în special articolul 3 alineatul (5) litera (a) și articolul 11, definiția „pariurilor sportive ilegale” se referă la orice activitate de pariuri sportive al cărei tip sau operator nu este acceptat în temeiul legislației în vigoare din jurisdicția (părții) unde se află persoana care pariază. Termenul „legislație în vigoare” include legislația UE, ceea ce înseamnă că orice drept conferit de legislația Uniunii trebuie luat în considerare și că legislația națională a statelor membre trebuie să fie în conformitate cu legislația UE, în special cu normele pieței interne.

               În schimb, articolele 9-11 prevăd măsuri care ar putea duce la un anumit grad de apropiere a legislațiilor. De exemplu, articolul 9 din convenție propune o listă orientativă de măsuri care pot fi aplicate de autoritățile de reglementare a pariurilor, „în funcție de situație”, pentru a combate manipularea competițiilor sportive atunci când această practică are legătură cu pariurile sportive. La articolul 10 alineatul (1) din convenție se precizează că „fiecare parte adoptă măsurile legislative sau de altă natură care se pot dovedi necesare pentru a preveni conflictele de interese și utilizarea abuzivă a informațiilor privilegiate de către persoane fizice sau juridice implicate în furnizarea de oferte de pariuri sportive (...)” (sublinierea a fost adăugată). Articolul 10 alineatul (3) din convenție vizează stabilirea unor obligații în materie de raportare: „Fiecare parte adoptă măsurile legislative sau de altă natură care se pot dovedi necesare pentru a-i obliga pe operatorii de pariuri sportive să informeze neîntârziat autoritatea de reglementare a pariurilor (...) în legătură cu pariurile neregulamentare sau suspecte” (sublinierea a fost adăugată). În fine, articolul 11 din convenție, referitor la pariurile sportive ilegale, acordă părților o marjă și mai mare de manevră. Articolul prevede că „fiecare parte analizează cele mai potrivite mijloace de luptă împotriva operatorilor de pariuri sportive ilegale și ia în considerare adoptarea de măsuri în conformitate cu legislația aplicabilă din fiecare jurisdicție, de exemplu (...)”.

               Reiese, așadar, că articolul 9 și articolul 10 alineatele (1) și (3) din convenție creează o bază pentru o posibilă armonizare în temeiul articolului 114 din TFUE, în măsura în care operatorii de pariuri exercită o activitate economică. Articolul 11, care conține o formulare și mai flexibilă, implică la rândul său un anumit grad de apropiere a dispozițiilor, care pot intra în același timp sub incidența articolului 114 din TFUE privind instituirea și funcționarea pieței interne.

               De asemenea, articolul 11 din convenție poate viza totodată serviciile prestate de furnizori din țări terțe. Măsurile la care se face referire, legate direct de „accesul” la astfel de servicii, ar putea intra în sfera dispozițiilor articolului 207 din TFUE privind politica comercială comună a Uniunii.

               Capitolul IV se referă la dreptul penal și la cooperarea în materie de aplicare a legii (articolele 15-18). Articolul 15 din convenție nu impune includerea generalizată în categoria infracțiunilor a actelor de manipulare a competițiilor sportive, ci numai a anumitor forme ale acesteia (atunci când este vorba despre corupție, coerciție sau fraudă).

               Articolul 16 se referă la spălarea banilor. La nivelul Uniunii, acest aspect este reglementat prin Decizia-cadru 2001/500/JAI a Consiliului
                  11
                și prin Directiva 2014/42/UE
                  12
               . Articolul 16 alineatul (3) din convenție intră în sfera de competență a UE și se încadrează la articolul 114 din TFUE (Directiva 2005/60/CE privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului
                  13
               ). Capitolul V privind competența, procedura penală și măsurile de aplicare și capitolul VI privind sancțiunile și măsurile conțin prevederi care însoțesc dispozițiile de drept penal material cuprinse la articolele 15-18 din convenție. Articolul 19 din convenție (privind competența) constituie o dispoziție care servește la stabilirea unor dispoziții penale. Articolele 20, 21 și 25 din convenție (măsuri de anchetă, măsuri de protecție, sechestrare și confiscare) prevăd măsuri de procedură penală care pot fi asimilate articolului 82 alineatul (2) din TFUE [literele (a) și (b)].

               Capitolul VII se referă la cooperarea internațională în materie judiciară sau extrajudiciară. Este important de reținut faptul că această convenție nu instituie niciun regim juridic care ar putea înlocui normele existente, așadar nu aduce atingere instrumentelor deja existente în domeniul asistenței reciproce în materie penală și de extrădare
                  14
               . În acest context, la nivel european există un set amplu de instrumente elaborate pentru a facilita cooperarea judiciară în materie penală, care s-ar putea aplica fie diferitelor moduri de operare folosite pentru aranjarea meciurilor, fie pentru a incrimina practica aranjării meciurilor, încadrând-o în categoria infracțiunilor în ordinea juridică internă a statelor membre
                  15
               . Acestor aspecte le-ar putea corespunde dispozițiile de la articolul 26 din convenție.

               Concluzii

               În prezent, anumite infracțiuni nu sunt reglementate de articolul 83 alineatul (1) din TFUE. Pentru rest, Uniunea are competență, dar nu are competență exclusivă decât pentru două dispoziții - articolul 11 (în măsura în care se aplică serviciilor furnizate de țări terțe și pentru acestea) și articolul 14 privind protecția datelor (parțial)
                  16
               . Celelalte dispoziții intră în sfera de competență partajată sau „auxiliară”.

               3.TEMEIUL JURIDIC AL PROPUNERII DE DECIZIE

               3.1. Temeiul juridic material

               În ceea ce privește temeiul juridic, potrivit jurisprudenței constante, alegerea temeiului juridic al unei măsuri a Uniunii trebuie fondată pe elemente obiective, care pot fi supuse controlului jurisdicțional; printre acestea se numără scopul și conținutul măsurii
                  17
               . Dacă din examinarea unei măsuri a Uniunii Europene reiese faptul că aceasta servește unui scop dublu sau că are un element component dublu și că unul dintre scopuri sau dintre elementele componente poate fi identificat ca principal sau predominant, în timp ce celălalt este doar accesoriu, măsura trebuie să fie fondată pe un temei juridic unic, mai exact acel temei necesar scopului sau elementului component principal sau predominant. În mod excepțional, dacă se stabilește că măsura urmărește mai multe obiective care sunt legate în mod indisolubil, fără ca vreunul să fie secundar și indirect în raport cu celălalt, măsurile trebuie să fie fondate pe diferitele temeiuri juridice corespunzătoare
                  18
               .

               Temeiurile juridice materiale care ar putea avea relevanță în acest caz sunt: articolul 16 din TFUE (protecția datelor), articolul 82 alineatele (1) și (2) din TFUE (cooperarea judiciară în materie penală), articolul 83 alineatul (1) din TFUE (dreptul penal material), articolul 114 din TFUE (instituirea și funcționarea pieței interne), articolul 165 din TFUE (sportul) și articolul 207 din TFUE (politica comercială comună).

               În ansamblu, obiectivul combaterii manipulării competițiilor sportive include elemente de prevenire și cooperare, care fac în principal obiectul articolului 165 din TFUE, precum și elemente de cooperare și apropiere care fac obiectul dispozițiilor prevăzute la articolul 114 din TFUE (pentru dispozițiile care nu sunt de natură penală), articolul 207 din TFUE (în măsura în care dispozițiile în cauză se referă la accesul operatorilor de pariuri din țările terțe), articolul 82 alineatul (1) și articolul 83 din TFUE (pentru domeniul penal).

               În ceea ce privește serviciile de pariuri, articolele 114 și 207 din TFUE pot fi aplicabile, în funcție de proveniența serviciilor - din „interiorul Uniunii” sau din afara sa. Se observă că aspectul referitor la piața internă este mai evident în ansamblul convenției, în timp ce aspectul legat de politica comercială comună pare a fi luat în discuție numai la articolul 11 din convenție. Cu toate acestea, chiar dacă articolul 207 din TFUE nu este menționat și este considerat secundar în raport cu aspectele legate de piața internă, statele membre nu sunt competente în ceea ce privește aspectele corespunzătoare care se încadrează în politica comercială comună.

               În ceea ce privește protecția datelor, aceasta nu constituie obiectivul principal al convenției, dispozițiile sale având doar un caracter accesoriu. În prezent, numeroase convenții ale Consiliului Europei reamintesc necesitatea respectării protecției datelor, chiar dacă astfel de obligații pot decurge și din alte convenții (cum ar fi Convenția nr. 108 pentru protecția persoanelor față de prelucrarea automatizată a datelor cu caracter personal), remarcând în același timp faptul că părțile semnatare ale convențiilor nu sunt întotdeauna aceleași.

               În consecință, pentru ca UE să își exercite competențele asupra întregii convenții (cu excepția elementelor asupra cărora nu ar avea niciun fel de competență), principalele temeiuri juridice materiale sunt articolul 82 alineatul (1), articolul 83 alineatul (1), articolul 114 și articolul 165 din TFUE.

               Dat fiind caracterul complex al convenției și faptul că ea presupune atât competențe care pot aparține în exclusivitate Uniunii, cât și competențe care nu sunt acordate UE, nu este posibil ca Uniunea sau statele sale membre să încheie convenția separat.

               3.2. Temeiul juridic procedural

               Potrivit articolului 218 alineatul (6) din TFUE, Consiliul, la propunerea negociatorului, adoptă o decizie privind încheierea acordului.

               Articolul 218 alineatul (6) litera (a) din TFUE prevede că, pentru acordurile din „domeniile în care se aplică procedura legislativă ordinară”, Consiliul adoptă o decizie privind încheierea acordului după aprobarea Parlamentului European.

               După cum s-a arătat mai sus, Convenția privind manipularea competițiilor sportive vizează domenii în care se aplică procedura legislativă ordinară.

               În plus, decizia Consiliului privind încheierea acordului este supusă votului cu majoritate calificată în temeiul articolului 218 alineatul (8) din TFUE.

               3.3.
                     Concluzii

               Temeiul juridic al prezentei propuneri de decizie ar trebui să fie articolul 82 alineatul (1) și articolul 83 alineatul (1) din TFUE, coroborate cu articolul 218 alineatul (6) litera (a) din TFUE.

               2017/0165 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind încheierea, în numele Uniunii Europene, a Convenției Consiliului Europei privind manipularea competițiilor sportive cu privire la aspecte care au legătură cu dreptul penal material și cu cooperarea judiciară în materie penală

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 82 alineatul (1) și articolul 83 alineatul (1) din TFUE, coroborate cu articolul 218 alineatul (6) litera (a),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere aprobarea Parlamentului European
                  19
               ,

               întrucât:

               (1)Articolul 15 din convenție nu impune includerea generalizată în categoria infracțiunilor a actelor de manipulare a competițiilor sportive, ci numai a anumitor forme ale acesteia (atunci când este vorba despre corupție, coerciție sau fraudă). Faptele care constituie acte de manipulare a competițiilor sportive pot fi doar parțial asimilate domeniilor infracționale menționate explicit la articolul 83 alineatul (1) din TFUE, și anume în cazurile în care este vorba despre crimă organizată sau practici frauduloase
                  20
               .

               (2)Articolul 16 din convenție prevede că părțile trebuie să adopte măsurile necesare pentru a încadra în categoria infracțiunilor faptele care implică spălarea de bani, atunci când infracțiunea generatoare de profit este legată de manipularea competițiilor sportive sau de complicitatea la săvârșirea unei astfel de infracțiuni. Prin intermediul Deciziei-cadru 2001/500/JAI a Consiliului, Uniunea a stabilit norme comune. În conformitate cu articolul 1 litera (b) din decizia-cadru, statele membre adoptă măsurile necesare pentru a nu formula sau a nu menține nicio rezervă cu privire la infracțiunile grave de spălare a banilor enumerate la articolul 6 din Convenția din 1990 a Consiliului Europei privind spălarea, descoperirea, sechestrarea și confiscarea produselor infracțiunii. Astfel, legislația Uniunii stabilește o definiție a infracțiunilor de spălare a banilor. Întrucât prevede că spălarea produselor manipulării competițiilor sportive ar trebui să fie considerată spălare de bani, articolul 16 din convenție ar putea să afecteze sau să modifice domeniul de aplicare al normelor Uniunii.

               (3)Competența cu privire la articolele 17, 18, 22 și 23 (capitolele IV și VI) din convenție este legată de competența în temeiul articolelor 15 și 16 din convenție.

               (4)Capitolul V privind competența, procedura penală și măsurile de aplicare și capitolul VI privind sancțiunile și măsurile conțin prevederi care însoțesc dispozițiile de drept penal material cuprinse la articolele 15-18 din convenție. Articolul 19 din convenție (privind competența) constituie o dispoziție care servește la stabilirea unor dispoziții penale.

               (5)Capitolul VII se referă la cooperarea internațională în materie judiciară sau extrajudiciară. Este important de reținut faptul că această convenție nu instituie niciun regim juridic care ar putea înlocui normele existente, așadar nu aduce atingere instrumentelor deja existente în domeniul asistenței reciproce în materie penală și de extrădare
                  21
               . În acest context, la nivel european există un set amplu de instrumente elaborate pentru a facilita cooperarea judiciară în materie penală, care s-ar putea aplica fie diferitelor moduri de operare folosite pentru manipularea competițiilor sportive, fie pentru a incrimina manipularea competițiilor sportive, încadrând-o în categoria infracțiunilor în ordinea juridică internă a statelor membre
                  22
               .

               (6)Uniunea Europeană promovează Convenția Consiliului Europei privind manipularea competițiilor sportive, ca o contribuție la eforturile Uniunii Europene de a combate manipularea competițiilor sportive, pentru a proteja integritatea sportului și etica în sport, conform principiului autonomiei sportului.

               (7)În conformitate cu Decizia [……..] din [………] a Consiliului, Convenția Consiliului Europei privind manipularea competițiilor sportive semnată de [...] la [...], sub rezerva încheierii sale la o dată ulterioară.

               (8)Dispozițiile convenției care țin de competența Uniunii și care nu au legătură cu dreptul penal material și cu cooperarea judiciară în materie penală fac obiectul unei decizii separate
                  23
                adoptate de către Consiliu în paralel cu prezenta decizie.

               (9)Convenția ar trebui aprobată în numele Uniunii,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Convenția Consiliului Europei privind manipularea competițiilor sportive se încheie în numele Uniunii.

               Textul convenției este anexat la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Președintele Consiliului desemnează persoana împuternicită să depună, în numele Uniunii Europene, instrumentul de aprobare prevăzut la articolul 32 din convenție, prin care se exprimă consimțământul Uniunii Europene de a-și asuma obligații în temeiul convenției. Secretariatul General al Consiliului stabilește instrumentul prin care se acordă puteri depline în vederea semnării convenției persoanei (persoanelor) indicate de negociatorul convenției, sub rezerva încheierii acesteia.

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării. Decizia se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  COM(2012)655 final.

                     (2)
                  Comisia a emis o declarație consemnată în procesul-verbal al Consiliului în care își exprima dezacordul față de introducerea acestui temei juridic material, a se vedea documentul Consiliului nr. 10509/13.

                     (3)
                  Decizia 2013/304/UE a Consiliului din 10 iunie 2013 de autorizare a Comisiei Europene pentru a participa, în numele UE, la negocierile referitoare la o convenție internațională a Consiliului Europei privind lupta împotriva manipulării rezultatelor sportive, cu excepția aspectelor legate de cooperarea în materie penală și cooperarea polițienească, JO L 170, 22.6.2013, p. 62.

                     (4)
                  Decizia Consiliului de autorizare a Comisiei Europene pentru a participa, în numele UE, la negocierile referitoare la o convenție internațională a Consiliului Europei privind lupta împotriva manipulării rezultatelor sportive, în ceea ce privește aspectele legate de cooperarea în materie penală și cooperarea polițienească, documentul Consiliului nr. 10180/13.

                     (5)
                  Malta a votat împotriva convenției, iar la 11 iulie 2014 a depus o cerere la Curtea de Justiție a Uniunii Europene pentru un aviz referitor la convenție în temeiul articolului 218 alineatul (11) din TFUE (aviz 1/14).

                     (6)
                  AT, BE, BG, DE, DK, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IT, LT, LU, NL, PL, PT, SI.

                     (7)
                  http://ec.europa.eu/internal_market/gambling/communication/index_en.htm

                     (8)
                  Ca exemplu recent: http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/financing/fundings/security-and-safeguarding-liberties/other-programmes/cooperation-between-public-private/index_en.htm

                     (9)
                  Prevenirea este abordată în capitolele II și III, precum și la articolele 27 și 28 din convenție.

                     (10)
                  A se vedea și articolele 27 și 28 din convenție, referitoare la aspecte generale privind cooperarea.

                     (11)
                  Decizia-cadru 2001/500/JAI a Consiliului privind spălarea banilor, identificarea, urmărirea, înghețarea, sechestrarea și confiscarea instrumentelor și produselor infracțiunii, JO L 182, 5.7.2001, p. 1.

                     (12)
                  Directiva 2014/42/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind înghețarea și confiscarea instrumentelor și produselor infracțiunilor săvârșite în Uniunea Europeană.

                     (13)
                  Directiva stabilește cadrul menit să protejeze soliditatea, integritatea și stabilitatea instituțiilor de credit și financiare, precum și încrederea în sistemul financiar în ansamblu, împotriva riscurilor legate de spălarea banilor și finanțarea terorismului.

                     (14)
                  Alineatul 21 din raportul explicativ.

                     (15)
                  Actul Consiliului din 29.5.2000 de elaborare a Convenției privind asistența judiciară reciprocă în materie penală între statele membre ale Uniunii Europene, JO C 197, 12.7.2000, p. 1; Decizia cadru 2002/584/JAI a Consiliului privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre, JO L 190, 18.7.2002, p. 1; Decizia-cadru 2003/577/JAI a Consiliului privind executarea în Uniunea Europeană a ordinelor de înghețare a bunurilor sau a probelor, JO L 196, 2.8.2003, p. 45; Decizia-cadru 2006/783/JAI a Consiliului privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce pentru hotărârile de confiscare; Decizia-cadru 2008/978/JAI a Consiliului privind mandatul european de obținere a probelor, JO L 350, 30.12.2008; Decizia-cadru 2009/948/JAI a Consiliului privind prevenirea și soluționarea conflictelor referitoare la exercitarea competenței în cadrul procedurilor penale, JO L 328, 15.12.2009, p. 42; Directiva 2014/41/UE privind ordinul european de anchetă în materie penală, JO L 130, 1.5.2014, p. 1; Directiva 2014/42/UE privind înghețarea și confiscarea instrumentelor și produselor infracțiunilor săvârșite în Uniunea Europeană, JO L 127, 29.4.2014, p. 39.

                     (16)
                  Printre actele legislative relevante se pot număra Directiva 95/46/CE privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, 23.11.1995, p. 31), Regulamentul (CE) nr. 45/2001 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO L 8, 12.1.2001, p. 1) și Decizia-cadru 2008/977/JAI privind protecția datelor cu caracter personal prelucrate în cadrul cooperării polițienești și judiciare în materie penală (JO L 350, 30.12.2008, p. 60).

                     (17)
                  C-377/12, Comisia/Consiliul, punctul 34.

                     (18)
                  Ibid., la punctul 34 din hotărâre.

                     (19)
                  JO C , , p. .

                     (20)
                  Decizia-cadru 2003/568/JAI a Consiliului privind combaterea corupției în sectorul privat, JO L 192, 31.7.2003, p. 54.

                     (21)
                  Alineatul 21 din raportul explicativ.

                     (22)
                  Actul Consiliului din 29.5.2000 de elaborare a Convenției privind asistența judiciară reciprocă în materie penală între statele membre ale Uniunii Europene, JO C 197, 12.7.2000, p. 1; Decizia cadru 2002/584/JAI a Consiliului privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre, JO L 190, 18.7.2002, p. 1; Decizia-cadru 2003/577/JAI a Consiliului privind executarea în Uniunea Europeană a ordinelor de înghețare a bunurilor sau a probelor, JO L 196, 2.8.2003, p. 45; Decizia-cadru 2006/783/JAI a Consiliului privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce pentru hotărârile de confiscare; Decizia-cadru 2008/978/JAI a Consiliului privind mandatul european de obținere a probelor, JO L 350, 30.12.2008; Decizia-cadru 2009/948/JAI a Consiliului privind prevenirea și soluționarea conflictelor referitoare la exercitarea competenței în cadrul procedurilor penale, JO L 328, 15.12.2009, p. 42; Directiva 2014/41/UE privind ordinul european de anchetă în materie penală, JO L 130, 1.5.2014, p. 1; Directiva 2014/42/UE privind înghețarea și confiscarea instrumentelor și produselor infracțiunilor săvârșite în Uniunea Europeană, JO L 127, 29.4.2014, p. 39.

                     (23)
                  Decizia […..] a Consiliului