               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 26.8.2020
            COM(2020) 432 final
            2020/0204(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată de Uniunea Europeană în cadrul Comitetului ambasadorilor ACP-UE referitor la modificarea Deciziei nr. 3/2019 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 17 decembrie 2019 privind adoptarea de măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE [2020/2]

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1. Obiectul propunerii

               Prezenta decizie a Comisiei conține o propunere de decizie a Consiliului privind poziția care urmează să fie adoptată de Uniune în cadrul Comitetului ambasadorilor ACP-UE referitor la modificarea Deciziei nr. 3/2019 privind adoptarea de măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat dintre UE și grupul statelor din Africa, zona Caraibilor și Pacific (ACP)
                  1
               , semnat la Cotonou la 23 iunie 2000 („Acordul de parteneriat de la Cotonou” sau „APC”) („decizia privind măsurile tranzitorii”)
                  2
               . Comisia propune prelungirea suplimentară a aplicării integrale a dispozițiilor Acordului de parteneriat de la Cotonou până la 30 iunie 2021 sau până la intrarea în vigoare a noului acord de parteneriat dintre Uniune și statele ACP, oricare dintre acestea survine mai întâi.

               2.CONTEXTUL PROPUNERII

               2.1.Acordul de parteneriat de la Cotonou

               Din anul 2000, Acordul de parteneriat de la Cotonou reprezintă cadrul pentru relațiile UE cu 79 de țări ACP. Acordul a fost încheiat pentru o perioadă de 20 de ani, de la 1 martie 2000 până la 29 februarie 2020. Acesta a fost revizuit ulterior în 2005 și în 2010.

               La 17 decembrie 2019, aplicarea dispozițiilor Acordului de parteneriat de la Cotonou a fost prelungită prin decizia privind măsurile tranzitorii până la 31 decembrie 2020 sau până la intrarea în vigoare ori aplicarea provizorie a noului acord între Uniune și statele ACP, oricare dintre acestea survine mai întâi.

               Negocierile în vederea unui nou acord de parteneriat ACP-UE au fost lansate în septembrie 2018 și sunt în prezent în desfășurare. Cu toate acestea, din cauza întârzierilor cauzate de pandemia de COVID-19, a devenit clar faptul că negocierile nu vor conduce la un nou acord care să poată fi aplicat la data de expirare menționată mai sus, 31 decembrie 2020. Situația ar conduce la un vid în relațiile dintre UE și ACP cu privire la care trebuie găsită o soluție.

               2.2.Consiliul de miniștri ACP-UE

                  Consiliul de miniștri ACP-UE este un organism la nivel ministerial creat prin acord (articolul 15 din APC). Acesta cuprinde, pe de o parte, membri ai Consiliului Uniunii Europene și membri ai Comisiei Europene și, pe de altă parte, câte un membru al guvernului fiecărui stat ACP. Printre altele, Consiliul de miniștri are atribuția de a lua deciziile necesare pentru punerea în aplicare și executarea APC. Consiliul de miniștri ia decizii prin acordul comun al părților. Pentru ca deciziile să fie valabile trebuie să fie prezenți (i) jumătate din membrii Consiliului Uniunii Europene (și anume 14 miniștri din statele membre ale UE), (ii) un membru al Comisiei și (iii) două treimi dintre membrii care reprezintă guvernele statelor ACP (și anume membri ai guvernului din 55 de state ACP diferite).

               2.3.Măsuri tranzitorii

               Articolul 95 alineatul (4) al doilea paragraf din APC prevede: „Consiliul de miniștri adoptă măsurile tranzitorii care pot fi necesare până la intrarea în vigoare a noului acord.” În conformitate cu articolul 95 alineatul (4) al doilea paragraf din APC, pot fi aplicate măsuri tranzitorii pentru a prelungi aplicabilitatea întregului APC sau a unor părți din acesta până la data aplicării noului acord (aplicare provizorie sau intrare în vigoare). Pentru a menține continuitatea juridică, politică și instituțională cu țările ACP, având în vedere că noul acord nu va deveni aplicabil înainte de expirarea cadrului juridic existent, este necesar să se prelungească măsurile tranzitorii adoptate pentru a continua aplicarea acordului actual.

               2.4.Modificarea măsurilor tranzitorii de către Comitetul ambasadorilor ACP-UE

                  În conformitate cu articolul 95 alineatul (4) din APC, decizia privind măsurile tranzitorii trebuie luată de Consiliul de miniștri ACP-UE. Cu toate acestea, în temeiul articolului 15 alineatul (4) din APC, Consiliul de miniștri poate să delege competențe Comitetului ambasadorilor. În acest scop, la 23 mai 2019, Consiliul de miniștri a delegat Comitetului ambasadorilor competența de a adopta decizia privind măsurile tranzitorii
                     3
                  . În temeiul articolului 16 alineatul (2) din APC, Comitetul ambasadorilor poate adopta sau modifica decizii obligatorii pentru părți în limitele mandatului conferit de Consiliul de miniștri.

                  În conformitate cu articolul 1 din Regulamentul de procedură al Comitetului ambasadorilor
                     4
                  , acesta se reunește periodic, în special pentru a pregăti reuniunile Consiliului de miniștri și ori de câte ori se dovedește necesar, la cererea uneia dintre părți. Având în vedere această flexibilitate, Comitetul ambasadorilor poate asigura faptul că modificarea deciziei privind măsurile tranzitorii este adoptată în timp util și nu mai târziu de octombrie 2020.

                  Prin urmare, în cadrul uneia dintre reuniunile sale, Comitetul ambasadorilor ACP-UE trebuie să adopte modificarea deciziei privind măsurile tranzitorii („actul avut în vedere”). Scopul actului avut în vedere este de a prelungi suplimentar aplicarea Acordului de parteneriat de la Cotonou în ansamblul său, până la 30 iunie 2021 sau până la intrarea în vigoare ori aplicarea provizorie a noului acord de parteneriat dintre Uniune și statele ACP, oricare dintre acestea survine mai întâi.

               3.Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii

                  Comisia propune ca decizia actuală privind măsurile tranzitorii ale APC să fie modificată pentru a prelungi aplicarea Acordului de parteneriat de la Cotonou până la 30 iunie 2021, cu excepția cazului în care noul acord va intra în vigoare sau va fi aplicat provizoriu înainte de data respectivă.

                  Având în vedere cele de mai sus, poziția propusă a Uniunii trebuie să fie adoptată în cadrul unei reuniuni a Comitetului ambasadorilor ACP-UE.

               4.Temei juridic

               4.4.Temeiul juridic procedural

               4.1.1.Principii

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede posibilitatea adoptării unor decizii de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului”.

               Noțiunea de „acte cu efecte juridice” include actele care au efecte juridice în temeiul normelor de drept internațional aplicabile organismului în cauză. De asemenea, sunt incluse instrumentele care nu au un caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, dar care „au vocația de a influența în mod decisiv conținutul reglementării adoptate de legiuitorul Uniunii”
                  5
               .

               4.1.2.Aplicarea la cazul în discuție

               În conformitate cu articolul 95 alineatul (4) al doilea paragraf din Acordul de parteneriat ACP-UE semnat la Cotonou la 23 iunie 2000, pot fi aplicate măsuri tranzitorii pentru a prelungi aplicabilitatea întregului APC sau a unor părți din acesta până la data aplicării noului acord (aplicare provizorie sau intrare în vigoare după ratificarea de către toate părțile). În special, „Consiliul de miniștri adoptă măsurile tranzitorii care pot fi necesare până la intrarea în vigoare a noului acord”.

               Prin urmare, este clar faptul că actul pe care Comitetul ambasadorilor ACP-UE este invitat să îl adopte constituie un act cu efecte juridice. Decizia Comitetului ambasadorilor avută în vedere va avea caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, în conformitate cu articolele 15 și 16 din acord.

               Comitetul ambasadorilor este un organism instituit în temeiul articolului 16 din Acordul de parteneriat de la Cotonou.

               Uniunea Europeană este parte contractantă, alături de statele sale membre, la Acordul de parteneriat de la Cotonou și, prin urmare, va avea obligații în temeiul deciziei Comitetului ambasadorilor avute în vedere.

               Prin urmare, temeiul juridic procedural al deciziei propuse este articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               4.2.Temeiul juridic material

               4.2.1.
                     Principii

               Temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE depinde în primul rând de obiectivul și de conținutul actului avut în vedere cu privire la care se adoptă o poziție în numele Uniunii. În cazul în care actul avut în vedere urmărește două obiective sau include două elemente, iar unul dintre aceste obiective sau elemente poate fi identificat ca fiind obiectivul sau elementul principal, iar celălalt obiectiv sau element are mai degrabă un caracter accesoriu, decizia adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE trebuie să se întemeieze pe un singur temei juridic material, respectiv cel impus de obiectivul sau de elementul principal sau predominant.

               4.2.2.
                     Aplicarea la cazul în discuție

                     6
                  Obiectivul principal și conținutul actului avut în vedere se referă la funcționarea APC în ansamblu, în special la prelungirea aplicării sale dincolo de data de expirare preconizată. Astfel, temeiul juridic material al deciziei Consiliului trebuie să fie determinat în raport cu Acordul de parteneriat de la Cotonou în ansamblul său.

               APC a fost încheiat ca un acord de asociere și, prin urmare, a fost întemeiat pe articolul 310 din Tratatul de instituire a Comunității Europene, echivalentul articolului 217 din TFUE. Prin urmare, temeiul juridic material al deciziei propuse este articolul 217 din TFUE.

               4.3. Concluzie

                     7
                  Temeiurile juridice ale deciziei propuse ar trebui să fie articolul 217 din TFUE coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE, care reprezintă temeiul juridic al Deciziei (UE) 2019/1932 a Consiliului din 18 noiembrie 2019 privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Comitetului ambasadorilor ACP-UE referitor la adoptarea unei decizii de adoptare a unor măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE.

               2020/0204 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată de Uniunea Europeană în cadrul Comitetului ambasadorilor ACP-UE referitor la modificarea Deciziei nr. 3/2019 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 17 decembrie 2019 privind adoptarea de măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE [2020/2]

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 217, coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Acordul de parteneriat între membrii grupului statelor din Africa, Caraibe și Pacific („ACP”), pe de o parte, și Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de altă parte („Acordul de parteneriat ACP-UE”)
                  8
                a fost semnat la Cotonou la 23 iunie 2000. Acordul de parteneriat ACP-UE a intrat în vigoare la 1 aprilie 2003 și se aplică până la 31 decembrie 2020 în conformitate cu Decizia nr. 3/2019 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 17 decembrie 2019 privind adoptarea de măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE [2020/2] („decizia privind măsurile tranzitorii ”)
                  9
               .

               (2)În temeiul articolului 95 alineatul (4) primul paragraf din Acordul de parteneriat ACPUE, în septembrie 2018 au început negocierile în vederea încheierii unui nou acord de parteneriat ACP-UE. Noul acord nu va fi gata pentru a fi aplicat la data expirării actualului Acord de parteneriat ACP-UE din cauza întârzierilor provocate de pandemia de COVID-19. Prin urmare, se consideră necesară modificarea deciziei privind măsurile tranzitorii pentru a prelungi suplimentar aplicarea dispozițiilor actualului acord de parteneriat ACP-UE.

               (3)Articolul 95 alineatul (4) al doilea paragraf din Acordul de parteneriat ACP-UE prevede adoptarea de către Consiliul de miniștri a măsurilor tranzitorii care ar putea fi necesare până la intrarea în vigoare a noului acord.

               (4)În temeiul articolului 15 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE, la data de 23 mai 2019, Consiliul de miniștri ACP-UE a delegat Comitetului ambasadorilor ACP-UE competențele de adoptare a măsurilor tranzitorii care ar putea fi necesare până la intrarea în vigoare a noului acord
                  10
               . Comitetul ambasadorilor ACP-UE urmează să aibă o reuniune periodică, în cadrul căreia va lua decizia de a adopta măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE.

               (5)Este oportun să se stabilească poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Comitetului ambasadorilor ACP-UE, întrucât actul avut în vedere va fi obligatoriu pentru Uniune.

               (6)Prevederile Acordului de parteneriat ACP-UE vor continua să se aplice cu scopul de a menține continuitatea relațiilor dintre Uniune și statele sale membre, pe de o parte și statele ACP, pe de altă parte. În consecință, măsurile tranzitorii modificate nu sunt destinate să modifice Acordul de parteneriat ACP-UE, astfel cum se prevede la articolul 95 alineatul (3) din acesta,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Comitetului ambasadorilor ACP-UE, în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE, este de a modifica Decizia nr. 3/2019 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 17 decembrie 2019 privind adoptarea de măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE [2020/2] în vederea prelungirii aplicării Acordului de parteneriat ACPUE până la 30 iunie 2021 sau până la intrarea în vigoare ori aplicarea provizorie a noului acord între Uniune și statele ACP, oricare dintre acestea survine mai întâi.

               Articolul 2

               Prezenta decizie se adresează Comisiei.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)

                        Decizia Consiliului din 19 decembrie 2002 privind încheierea Acordului de parteneriat dintre statele din Africa, Caraibe și Pacific, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de altă parte, semnat la Cotonou la 23 iunie 2000 (JO L 65, 8.3.2003, p. 27).

                     (2)

                        Decizia nr. 3/2019 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 17 decembrie 2019 privind adoptarea de măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE [2020/2].

                     (3)

                        Decizia nr. 1/2019 a Consiliului de miniștri ACP-UE din 23 mai 2019 în ceea ce privește delegarea de competențe către Comitetul ambasadorilor ACP-UE în ceea ce privește decizia de a adopta măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE [2019/920] (JO L 146, 5.6.2019, p. 114).

                     (4)

                        Decizia nr. 3/2005 a Consiliului de miniștri ACP-UE din 8 martie 2005 privind adoptarea Regulamentului de procedură al Comitetului ambasadorilor ACP-UE (JO L 95, 14.4.2005, p. 51).

                     (5)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014, C-399/12, Germania/Consiliul, EU:C:2014:2258, punctele 61-64.

                     (6)

                        A se vedea, în special, hotărârea din 4 septembrie 2018, Comisia/Consiliul („Kazahstan”), C-244/17, EU:C:2018:662, punctul 40 și jurisprudența menționată.

                     (7)

                        JO L 300, 21.11.2019, p. 1.

                     (8)

                        Acord (JO L 317, 15.12.2000, p. 3) modificat prin acordul semnat la Luxemburg la 25 iunie 2005 (JO L 209, 11.8.2005, p. 27) și prin acordul semnat la Ouagadougou la 22 iunie 2010 (JO L 287, 4.11.2010, p. 3).

                     (9)

                        Decizia nr. 3/2019 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 17 decembrie 2019 privind adoptarea de măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE [2020/2].

                     (10)

                        Decizia nr. 1/2019 a Consiliului de miniștri ACP-UE din 23 mai 2019 în ceea ce privește delegarea de competențe către Comitetul ambasadorilor ACP-UE în ceea ce privește decizia de a adopta măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE [2019/920] (JO L 146, 5.6.2019, p. 114).


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 7.9.2020
            COM(2020) 488 final
            2020/0243(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Convenției privind viitoarea cooperare multilaterală pentru pescuit în Atlanticul de Nord-Est în ceea ce privește cererea de aderare la această convenție prezentată de Regatul Unit și de abrogare a Deciziei (UE) 2019/510 a Consiliului

               EXPUNERE DE MOTIVE

               Prezenta propunere se referă la Decizia de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Convenției privind viitoarea cooperare multilaterală pentru pescuit în Atlanticul de Nord-Est („Convenția NEAFC”) în legătură cu aderarea – ca parte de sine stătătoare, în cursul perioadei de tranziție – a Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (denumit în continuare „Regatul Unit”) la convenția respectivă.

               1.Contextul propunerii

               La 29 martie 2017, Regatul Unit a notificat Consiliului European intenția sa de a se retrage din Uniunea Europeană în temeiul articolului 50 din Tratatul privind Uniunea Europeană.

               Uniunea și Regatul Unit au negociat un acord de retragere în conformitate cu articolul 50 din Tratatul privind Uniunea Europeană. Acordul de retragere
                  1
                (denumit în continuare „AR”) a intrat în vigoare la 1 februarie 2020, după ce a fost convenit la 17 octombrie 2019, împreună cu declarația politică de stabilire a cadrului viitorului parteneriat dintre UE și Regatul Unit.

               Articolul 127 alineatul (1) din AR prevede o perioadă de tranziție pe parcursul căreia legislația Uniunii va continua să se aplice Regatului Unit și pe teritoriul acestuia (denumită în continuare „perioada de tranziție”). Perioada de tranziție se încheie la 31 decembrie 2020. Articolul 129 alineatul (1) din AR prevede că, în cursul perioadei de tranziție, Regatului Unit îi revin obligațiile care rezultă din acordurile internaționale încheiate de Uniune, de statele membre acționând în numele acesteia sau de Uniune și statele membre ale acesteia acționând împreună. Articolul 129 alineatul (3) din AR prevede că, în conformitate cu principiul cooperării loiale, Regatul Unit trebuie să se abțină, în cursul perioadei de tranziție, de la orice acțiune sau inițiativă care ar putea aduce atingere intereselor Uniunii, în special în cadrul oricărei organizații, agenții, conferințe sau forum internațional la care Regatul Unit este parte de sine stătătoare.

               Uniunea și-a informat partenerii internaționali cu privire la măsurile specifice prevăzute în AR în temeiul cărora, pe parcursul unei perioade de tranziție, Regatul Unit va fi tratat ca stat membru în sensul acordurilor internaționale încheiate de Uniune.

               Obiectivul principal al Convenției NEAFC este „să promoveze conservarea și utilizarea optimă a resurselor halieutice din Atlanticul de Nord-Est într-un cadru adecvat regimului de extindere a jurisdicției statului de coastă asupra pescuitului și, prin urmare, să încurajeze cooperarea și consultarea internațională cu privire la aceste resurse”. Convenția NEAFC a intrat în vigoare la 17 martie 1982. Regatul Unit este depozitarul Convenției NEAFC.

               Convenția NEAFC din 1982 a înlocuit Convenția inițială privind pescuitul în Atlanticul de Nord-Est din 1959, ca urmare a retragerii statelor membre ale Uniunii Europene ca membri individuali din organizația NEAFC în 1963 și a extinderii la 200 de mile marine a limitelor de pescuit ale statelor în 1977. La rândul său, Convenția NEAFC din 1959 a înlocuit Convenția din 1946 pentru reglementarea ochiurilor de plasă și a plaselor de pescuit, precum și a dimensiunii limită a peștilor.

               Convenția NEAFC din 1982 a fost modificată în 2004 (prin adăugarea de proceduri de soluționare a litigiilor) și în 2006 (alinierea Convenției NEAFC la evoluția dreptului și a instrumentelor internaționale). Modificările din 2004 și 2006 nu au făcut obiectul întregului proces de ratificare în toate părțile contractante. Prin „Declarația de la Londra” din 2006, părțile au convenit să aplice modificările pe bază voluntară până la finalizarea ratificării.

               În sensul Convenției NEAFC, părțile contractante au instituit o Comisie pentru pescuit în Atlanticul de Nord-Est („NEAFC”). NEAFC are personalitate juridică și dispune, în relațiile ei cu alte organizații internaționale și pe teritoriile părților contractante, de capacitatea juridică necesară îndeplinirii funcțiilor și realizării obiectivelor sale.

               Există cinci părți contractante, toate state de coastă din zona Convenției NEAFC: Uniunea Europeană (UE), Danemarca (în ceea ce privește Insulele Feroe și Groenlanda), Islanda, Norvegia și Federația Rusă. Statelor de pavilion care au un interes real în pescuitul din Atlanticul de Nord-Est li se poate acorda statutul de parte necontractantă cooperantă, care le permite să autorizeze navele care arborează pavilionul lor să își desfășoare activitatea în zona Convenției NEAFC, acceptând să pună în aplicare măsurile NEAFC. În prezent, există șase părți necontractante cooperante: Bahamas, Canada, Curaçao, Liberia, Panama și Noua Zeelandă.

               Uniunea Europeană este parte la Convenția NEAFC
                  2
                deoarece obiectul acesteia intră în sfera de aplicare a politicii comune în domeniul pescuitului, pentru care Uniunea are competență exclusivă. În temeiul dreptului Uniunii, statele membre sunt vizate de Convenția NEAFC.

               NEAFC este organizația competentă în ceea ce privește adoptarea de recomandări pentru măsurile de gestionare privind pescuitul în afara zonelor aflate sub jurisdicția de pescuit a părților contractante (zona de reglementare) și pentru zonele aflate sub jurisdicția de pescuit a unei părți contractante, în cazul în care partea contractantă relevantă solicită acest lucru. Recomandările adoptate devin obligatorii pentru părțile contractante, cu excepția cazului în care o parte contractantă formulează în timp util o obiecție la recomandare.

               În conformitate cu Convenția NEAFC, orice stat (cu excepția unui stat membru al Uniunii Europene) poate adera la convenție în orice moment, cu condiția ca cererea de aderare a statului respectiv să obțină aprobarea a trei pătrimi din numărul total de părți contractante. Cererea este aprobată dacă, în termen de 90 de zile de la data notificării, trei pătrimi din părțile contractante au notificat depozitarului aprobarea cererii
                  3
               . Depozitarul transmite statului care înaintează o cerere de aderare și tuturor părților contractante o notificare privind rezultatul cererii. Aderarea se efectuează prin depunerea unui instrument de aderare la depozitar și intră în vigoare de la data primirii sale.

               La 8 ianuarie 2019, Regatul Unit a înaintat o cerere de aderare la Convenția NEAFC în calitate de parte contractantă. La aceeași dată, depozitarul a notificat acest lucru Comisiei Europene.

               Decizia (UE) 2019/510 a Consiliului
                  4
                a stabilit poziția Uniunii, prin care s-a aprobat cererea de aderare la Convenția NEAFC formulată de Regatul Unit, și a autorizat Comisia să notifice depozitarului Convenției NEAFC poziția Uniunii numai dacă retragerea Regatului Unit din Uniune va avea loc fără un acord de retragere până la expirarea perioadei de notificare menționate la articolul 20 alineatul (4) din Convenția NEAFC.

               Cererea de aderare a Regatului Unit nu a întrunit aprobarea necesară a trei pătrimi din numărul total de părți contractante: cvorumul de trei pătrimi din părțile contractante, necesar pentru notificarea depozitarului în legătură cu aprobarea de către acestea a cererii, nu a fost atins.

               În conformitate cu articolul 129 alineatul (4) din AR, în cursul perioadei de tranziție, Regatul Unit poate negocia, semna și ratifica acorduri internaționale încheiate în nume propriu în domeniile de competență exclusivă a Uniunii, cu condiția ca acordurile respective să nu intre în vigoare sau să nu se aplice în cursul perioadei de tranziție, cu excepția cazului în care Uniunea autorizează acest lucru. Decizia 2020/135 a Consiliului
                  5
                stabilește condițiile și procedura de acordare a acestor autorizații.

               Prin scrisoarea sa din 3 aprilie 2020, Regatul Unit a notificat Comisiei Europene intenția de a își exprima consimțământul în ceea ce privește asumarea de obligații, în nume propriu, în cursul perioadei de tranziție, în temeiul Convenției NEAFC. Decizia de punere în aplicare XXX a Consiliului
                  6
                autorizează Regatul Unit să își exprime consimțământul de a își asuma obligații, în nume propriu, în temeiul Convenției NEAFC, întrucât sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din Decizia 2020/135 a Consiliului.

               2.Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii

               Prezenta decizie a Consiliului trebuie să permită Comisiei să aprobe, în numele Uniunii, aderarea Regatului Unit la Convenția NEAFC, până la expirarea perioadei de notificare menționate la articolul 20 alineatul (4) din Convenția NEAFC.

               Un obiectiv central al politicii comune în domeniul pescuitului, astfel cum este prevăzut în Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 al Parlamentului European și al Consiliului
                  7
               , este „de a asigura faptul că activitățile de pescuit sunt sustenabile din punct de vedere social, economic și al mediului și sunt gestionate într-un mod coerent cu obiectivele de a realiza beneficii economice, sociale și de ocupare a forței de muncă și de a reface și menține stocurile de pește peste nivelurile la care se poate asigura producția maximă durabilă, precum și faptul că ele contribuie la securitatea aprovizionării cu alimente”.

               Este în interesul Uniunii ca Regatul Unit să coopereze la gestionarea stocurilor de interes comun în deplină conformitate cu dispozițiile Convenției Națiunilor Unite asupra dreptului mării din 10 decembrie 1982
                  8
                („UNCLOS”) și ale Acordului Organizației Națiunilor Unite pentru aplicarea prevederilor Convenției Organizației Națiunilor Unite asupra dreptului mării din 10 decembrie 1982 în legătură cu conservarea și gestionarea populațiilor transzonale și a stocurilor de pești mari migratori din 4 august 1995
                  9
                („UNFSA”) sau cu dispozițiile oricărui alt acord internațional sau normă de drept internațional.

               În temeiul articolelor 56, 63 și 116 din UNCLOS, Regatul Unit are interese legitime privind pescuitul în zona Convenției NEAFC (în larg) și în calitate de stat de coastă în măsura în care apele aflate în zona economică exclusivă a Regatului Unit fac parte din zona Convenției NEAFC.

               Astfel cum se prevede la articolul 63 alineatul (2) din UNCLOS și la articolul 8 din UNFSA, în cazul în care același stoc sau aceleași stocuri de specii asociate se găsesc atât în zona economică exclusivă, cât și într-o zonă situată dincolo de zona respectivă și adiacentă acesteia, statul de coastă și statele care pescuiesc astfel de stocuri în zona adiacentă trebuie să coopereze pentru a conveni asupra măsurilor necesare pentru conservarea acestor stocuri în zona adiacentă. Această cooperare poate fi stabilită în cadrul organizațiilor regionale de gestionare a pescuitului sau, în cazul în care organizațiile regionale de gestionare a pescuitului nu au nicio competență privind stocul în cauză, prin intermediul unor înțelegeri ad-hoc între țările care au un interes în respectiva zonă de pescuit.

               Aderarea Regatului Unit la Convenția NEAFC va permite Regatului Unit să coopereze în ceea ce privește măsurile necesare de gestionare a pescuitului și să se asigure că activitățile de pescuit sunt desfășurate fără ca stocul sau stocurile să fie exploatate în mod nesustenabil.

               Având în vedere interesele legitime de pescuit ale Regatului Unit în zona Convenției NEAFC, obligația Regatului Unit de a coopera în ceea ce privește gestionarea necesară a pescuitului și nevoia de a garanta caracterul obligatoriu al recomandărilor NEAFC la data aderării Regatului Unit, Comisia recomandă ca cererea Regatului Unit să fie acceptată.

               Se propune autorizarea Comisiei de a informa depozitarul Convenției NEAFC cu privire la poziția Uniunii în favoarea aderării Regatului Unit la Convenția NEAFC.

               3.Temei juridic

               3.1.Temeiul juridic procedural

               3.1.1.Principii

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede posibilitatea adoptării unor decizii de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului.”

               Conceptul de „acte cu efecte juridice” include actele care au efecte juridice în temeiul normelor de drept internațional. Conceptul include totodată și instrumentele care nu au un caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, dar care „au vocația de a influența în mod decisiv conținutul reglementării adoptate de legiuitorul Uniunii”
                  10
               .

               3.1.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Orice stat poate adera în orice moment la Convenția NEAFC. Cererea este aprobată dacă, în termen de 90 de zile de la data notificării de către depozitar a primirii cererii de aderare, trei pătrimi din părțile contractante au notificat depozitarului aprobarea cererii de aderare până la data respectivă. Depozitarul notifică statului care înaintează o cerere de aderare și tuturor părților contractante rezultatul cererii.

               Aderarea se efectuează prin depunerea unui instrument de aderare la depozitar și intră în vigoare de la data primirii sale. Depozitarul informează toți semnatarii și toate părțile care aderă cu privire la toate instrumentele de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare depozitate și notifică semnatarilor data și părțile pentru care această convenție intră în vigoare.

               Odată intrată în vigoare, aderarea Regatului Unit va avea caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, în conformitate cu articolul 24 din Convenția NEAFC, și are vocația de a influența în mod decisiv conținutul legislației UE.

               Actul avut în vedere nu completează și nu schimbă cadrul instituțional al Convenției NEAFC. Prin urmare, temeiul juridic procedural al propunerii de decizie este articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               3.2.Temeiul juridic material

               3.2.1.Principii

               Temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE depinde în primul rând de obiectivul și de conținutul actului avut în vedere cu privire la care se adoptă o poziție în numele Uniunii. În cazul în care actul avut în vedere urmărește mai multe obiective sau include mai multe elemente, iar unul dintre aceste obiective sau elemente poate fi identificat ca fiind obiectivul sau elementul principal, iar celelalte obiective sau elemente au mai degrabă un caracter accesoriu, decizia adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE trebuie să se întemeieze pe un singur temei juridic material, respectiv cel impus de obiectivul sau de elementul principal sau predominant.

               3.2.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Obiectivul principal și conținutul actului avut în vedere se referă la politica comună în domeniul pescuitului.

               Prin urmare, temeiul juridic material al deciziei propuse este articolul 43 din TFUE.

               3.3.Concluzie

               Temeiul juridic al deciziei propuse trebuie să fie articolul 43, coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               2020/0243 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Convenției privind viitoarea cooperare multilaterală pentru pescuit în Atlanticul de Nord-Est în ceea ce privește cererea de aderare la această convenție prezentată de Regatul Unit și de abrogare a Deciziei (UE) 2019/510 a Consiliului

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 43 coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Convenția privind viitoarea cooperare multilaterală pentru pescuit în Atlanticul de Nord-Est
                  11
                („Convenția NEAFC”) a fost aprobată prin Decizia 81/608/CEE a Consiliului
                  12
                și a intrat în vigoare la 17 martie 1982.

               (2)Convenția NEAFC se aplică în prezent Regatului Unit ca urmare a faptului că Uniunea este parte contractantă la convenția respectivă, în timp ce articolul 20 alineatul (4) din Convenția NEAFC exclude aderarea statelor membre ale Uniunii.

               (3)În temeiul articolului 20 alineatul (4) din Convenția NEAFC, orice stat poate adera la Convenția NEAFC cu condiția ca cererea de aderare a statului respectiv să obțină aprobarea a trei pătrimi din totalul părților contractante la convenție în termen de 90 de zile de la data notificării de către depozitar a primirii cererii de aderare.

               (4)La 8 ianuarie 2019, Regatul Unit a înaintat o cerere de aderare la Convenția NEAFC în calitate de parte contractantă. La aceeași dată, depozitarul a notificat acest lucru Comisiei Europene.

               (5)La 25 martie 2019, Consiliul a adoptat Decizia (UE) 2019/510
                  13
                privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Convenției NEAFC în ceea ce privește cererea de aderare la această convenție prezentată de Regatul Unit. Decizia respectivă a fost favorabilă aderării Regatului Unit la Convenția NEAFC și a fost adoptată pentru a anticipa situația în care Regatul Unit ar părăsi Uniunea fără un acord de retragere. În consecință, Decizia 2019/510 a autorizat Comisia să notifice poziția Uniunii numai în cazul în care nu se încheie un acord de retragere.

               (6)În plus, cererea de aderare a Regatului Unit nu a întrunit aprobarea necesară a trei pătrimi din numărul total de părți contractante: cvorumul de trei pătrimi din părțile contractante, necesar pentru notificarea depozitarului în legătură cu aprobarea de către acestea a cererii, nu a fost atins.

               (7)În conformitate cu articolul 129 alineatul (4) din Acordul privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice, în cursul perioadei de tranziție, Regatul Unit poate negocia, semna și ratifica acorduri internaționale încheiate în nume propriu în domeniile de competență exclusivă a Uniunii, cu condiția ca acordurile respective să nu intre în vigoare sau să nu se aplice în cursul perioadei de tranziție, cu excepția cazului în care Uniunea autorizează acest lucru. Decizia 2020/135 a Consiliului
                  14
                stabilește condițiile și procedura de acordare a acestor autorizații.

               (8)Prin scrisoarea sa din 3 aprilie 2020, Regatul Unit a notificat Comisiei Europene intenția de a își exprima consimțământul în ceea ce privește asumarea de obligații, în nume propriu în cursul perioadei de tranziție, în temeiul Convenției NEAFC.

               (9)Decizia de punere în aplicare (UE) XXX a Consiliului
                  15
                autorizează Regatul Unit să își exprime consimțământul de a își asuma obligații, în nume propriu, în temeiul Convenției NEAFC, întrucât sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 3 alineatul (1) din Decizia (UE) 2020/135.

               (10)În temeiul articolelor 56, 63 și 116 din Convenția Națiunilor Unite asupra dreptului mării (UNCLOS)
                  16
               , Regatul Unit are interese legitime privind pescuitul în zona Convenției NEAFC (în larg) în calitate de stat de coastă în măsura în care apele aflate în zona economică exclusivă a Regatului Unit fac parte din zona Convenției NEAFC.

               (11)Pentru a preveni pescuitul nesustenabil, este în interesul Uniunii ca Regatul Unit să coopereze la gestionarea stocurilor de interes comun în deplină conformitate cu dispozițiile UNCLOS și ale Acordului Organizației Națiunilor Unite pentru aplicarea prevederilor Convenției Organizației Națiunilor Unite asupra dreptului mării din 10 decembrie 1982 în legătură cu conservarea și gestionarea populațiilor transzonale și a stocurilor de pești mari migratori din 4 august 1995 (UNFSA)
                  17
                sau cu dispozițiile oricărui alt acord internațional sau normă de drept internațional.

               (12)Astfel cum se prevede la articolul 63 alineatul (2) din UNCLOS și la articolul 8 din UNFSA, în cazul în care același stoc sau aceleași stocuri de specii asociate se găsesc atât în zona economică exclusivă, cât și într-o zonă situată dincolo de zona respectivă și adiacentă acesteia, statul de coastă și statele care pescuiesc astfel de stocuri în zona adiacentă trebuie să coopereze pentru a conveni asupra măsurilor necesare pentru conservarea acestor stocuri în zona adiacentă. Această cooperare poate fi instituită în cadrul organizațiilor regionale de gestionare a pescuitului. Aderarea Regatului Unit la Convenția NEAFC va permite Regatului Unit să coopereze cu privire la măsurile necesare de gestionare a pescuitului, pentru a se asigura că activitățile de pescuit se desfășoară astfel încât să se asigure exploatarea sustenabilă a stocului sau a stocurilor în cauză.

               (13)Respectiva aderare încă înainte de expirarea perioadei de tranziție va permite Regatului Unit să pună pe deplin în aplicare obligațiile ce decurg din UNCLOS în ceea ce privește măsurile de conservare și gestionare care intră în vigoare începând din momentul în care se încheie perioada de tranziție și dreptul Uniunii încetează să i se mai aplice. Prin urmare, este în interesul Uniunii să aprobe cererea de aderare la Convenția NEAFC, prezentată de Regatul Unit, până la expirarea perioadei de notificare menționate la articolul 20 alineatul (4) din Convenția NEAFC,

               (14)Din motive de claritate și de securitate juridică, Decizia (UE) 2019/510 trebuie să fie abrogată,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               1.Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Convenției privind viitoarea cooperare multilaterală pentru pescuit în Atlanticul de Nord-Est („Convenția NEAFC”) este de a aproba cererea de aderare a Regatului Unit la Convenția NEAFC.

               2.Comisia este autorizată să notifice depozitarului Convenției NEAFC poziția Uniunii până la expirarea perioadei de notificare menționate la articolul 20 alineatul (4) din Convenția NEAFC.

               Articolul 2

               Decizia (UE) 2019/510 se abrogă.

               Articolul 3

               Prezenta decizie se adresează Comisiei.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)

                        Acord privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice, JO C 384I, 12.11.2019, p. 1.

                     (2)

                        JO L 227, 12.8.1981, p. 21.

                     (3)

                        În ceea ce privește cererea Regatului Unit, prezentată la 8 ianuarie 2019, termenul de 90 de zile a expirat la 8 aprilie 2019.

                     (4)

                        Decizia (UE) 2019/510 a Consiliului din 25 martie 2019 privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Convenției privind viitoarea cooperare multilaterală pentru pescuit în Atlanticul de Nord-Est în ceea ce privește cererea de aderare la această convenție prezentată de Regatul Unit, JO L 85, 27.3.2019, p. 22.

                     (5)

                        Decizia (UE) 2020/135 a Consiliului din 30 ianuarie 2020 referitoare la încheierea Acordului privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice, JO L 29, 31.1.2020, p. 1.

                     (6)

                        (JO L xxx, xxx, p. xxx).

                     (7)

                        JO L 354, 28.12.2013, p. 22.

                     (8)

                        Convenția Organizației Națiunilor Unite asupra dreptului mării, JO L 179, 23.6.1998, p. 3.

                     (9)

                        Acordul pentru aplicarea prevederilor Convenției Organizației Națiunilor Unite asupra dreptului mării din 10 decembrie 1982 în legătură cu conservarea și gestionarea populațiilor transzonale și a stocurilor de pești mari migratori – Declarația privind competența Comunității Europene – Declarații interpretative, JO L 189, 3.7.1998, p. 17.

                     (10)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014, Germania/Consiliul, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punctele 61-64.

                     (11)

                        JO L 227, 12.8.1981, p. 22.

                     (12)

                        Decizia 81/608/CEE a Consiliului din 13 iulie 1981 privind încheierea Convenției privind viitoarea cooperare multilaterală pentru pescuit în Atlanticul de Nord-Est (JO L 227, 12.8.1981, p. 21).

                     (13)

                        Decizia (UE) 2019/510 a Consiliului din 25 martie 2019 privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Convenției privind viitoarea cooperare multilaterală pentru pescuit în Atlanticul de Nord-Est în ceea ce privește cererea de aderare la această convenție prezentată de Regatul Unit (JO L 85, 27.3.2019, p. 22).

                     (14)

                        Decizia (UE) 2020/135 a Consiliului din 30 ianuarie 2020 referitoare la încheierea Acordului privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice (JO L 29, 31.1.2020, p. 1).

                     (15)

                        Decizia de punere în aplicare (UE) 2020/XXX a Consiliului din [data] privind autorizarea Regatului Unit să își exprime consimțământul de a își asuma obligații, în nume propriu, în temeiul anumitor acorduri internaționale care urmează să intre în vigoare sau să se aplice în cursul perioadei de tranziție în sfera politicii comune în domeniul pescuitului a Uniunii (JO L xxx, xxx, p. xxx).

                     (16)

                        JO L 179, 23.6.1998, p. 3.

                     (17)

                        JO L 189, 3.7.1998, p. 14.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 7.9.2020
            COM(2020) 484 final
            2020/0232(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind angajarea fondurilor provenite din restituiri în cadrul Facilității de investiții ACP din operațiunile finanțate în cadrul celui de al 9-lea, al 10-lea și al 11-lea Fond european de dezvoltare, din soldurile aferente celui de al 10-lea FED sau ale FED-urilor anterioare, precum și din fondurile dezangajate din proiectele desfășurate în cadrul celui de al 10-lea FED sau al FED-urilor anterioare

               EXPUNERE DE MOTIVE

               UE (și statele sale membre) sunt liderii mondiali ai cooperării internaționale pentru dezvoltare. În mod tradițional, s-au aflat în avangarda acțiunilor internaționale în calitate de donatori, dar și în virtutea rolului lor inovator în ceea ce privește finanțarea pentru dezvoltare.

               Deși am fost martorii unei îmbunătățiri la nivel mondial a condițiilor de trai ale celor mai vulnerabile persoane, au rămas, încă, provocări importante de surmontat. Provocările globale au devenit mai complexe, mai multidimensionale și evoluează rapid. Pentru a le aborda în mod eficace, Uniunea Europeană trebuie să își intensifice acțiunile externe și să valorifice o serie de instrumente de politică și de finanțare flexibile și eficace.

               Întrucât amploarea provocărilor depășește resursele existente, UE caută moduri noi, inovatoare și eficiente de a crea un cadru de finanțare pentru dezvoltare. Mobilizarea investițiilor făcute de instituțiile financiare și de partenerii din sectorul privat reprezintă un mod eficient de a utiliza la maximum bugetul UE.

               Cu toate acestea, instrumentele de finanțare reprezintă în continuare o cotă foarte redusă din bugetul UE pentru acțiuni externe. Cea mai mare parte a bugetului pentru dezvoltare [aproximativ 90 % din cadrul financiar multianual (CFM) 2014-2020] este utilizată pentru acordarea de granturi tradiționale pentru dezvoltare, pentru sprijin bugetar și pentru alte mecanisme de finanțare directă și indirectă a statelor partenere.

               ****

               Facilitatea de investiții a Acordului de la Cotonou (Facilitatea de investiții ACP) a reprezentat un instrument de finanțare inovator. Aceasta a fost înființată în 2003 pe baza Acordului intern între reprezentații guvernelor statelor membre, reuniți în cadrul Consiliului, privind finanțarea și gestionarea ajutoarelor comunitare în cadrul Protocolului financiar la Acordul de parteneriat de la Cotonou (ACP)
                  1
               , pentru a promova creșterea în sectorul privat și a contribui la mobilizarea de capital național și străin în acest scop, în 78 de țări din Africa Subsahariană, zona Caraibilor și Pacific.

               Administrată până în prezent de Banca Europeană de Investiții (BEI), facilitatea mobilizează resurse din cadrul celui de al 9-lea, al 10-lea și al 11-lea Fond european de dezvoltare, precum și din resursele proprii ale BEI.

               Cadrul juridic al Facilității de investiții ACP
                  2
                stabilește următoarele [pentru resursele din Fondul european de dezvoltare (FED)]:

               ·„[f]ondurile și veniturile” (restituirile
                  3
               ) din operațiunile în baza Facilității de investiții ACP sunt utilizate pentru operațiuni suplimentare [în temeiul articolului 5 alineatul (3) din Acordul intern privind cel de al 11-lea FED], funcționând ca fond reînnoibil;

               ·la expirarea Protocolului financiar la ACP (și în absența unei decizii specifice a Consiliului), restituirile nete cumulate se transferă la protocolul următor [articolul 3 alineatul (2) din anexa II la ACP];

               ·resursele totale ale celui de al 11-lea FED și fondurile provenite din restituiri nu se mai angajează după 31 decembrie 2020, cu excepția cazului în care Consiliul adoptă în unanimitate o decizie contrară, pe baza unei propuneri din partea Comisiei [punctul 5 din anexa Ic la ACP și articolul 1 alineatul (5) din Acordul intern privind cel de al 11-lea FED];

               ·în paralel, articolul 1 alineatul (5) din Acordul intern privind cel de al 11-lea FED, coroborat cu articolul 47 alineatul (2) din Regulamentul financiar privind cel de al 11-lea FED, prevede că fondurile subscrise de statele membre în cadrul celui de al 9-lea, al 10-lea și al 11-lea FED pentru a finanța Facilitatea de investiții ACP rămân disponibile după 31 decembrie 2020 pentru plată, până la data de 31 decembrie 2030;

               ·articolul 14 alineatul (3) din Acordul intern privind cel de al 11-lea FED adaugă faptul că acordul rămâne în vigoare atât timp cât este necesar pentru executarea integrală a tuturor operațiunilor finanțate în temeiul ACP și al CFM 2014-2020 (până la rambursare și închiderea operațiunilor).

               Prezenta propunere este necesară pentru a permite angajarea fondurilor provenite din restituiri după 31 decembrie 2020. În absența unei decizii a Consiliului, fondurile provenite din restituiri trebuie rambursate proporțional statelor membre, în conformitate cu tabelul din Acordul intern privind cel de al 11-lea FED [articolul 1 alineatul (2) litera (a)].

               Potrivit estimărilor actuale ale BEI, restituirile se ridică la aproximativ 3,2 miliarde EUR (3,6 miliarde EUR alocări totale - din partea UE 28 - minus comisioanele și costurile de administrare).

               ****

               Prezenta propunere de a folosi fondurile provenite din restituiri aferente Facilității de investiții ACP pentru operațiuni noi vine într-un moment important, când UE își configurează viitoarea politică de dezvoltare.

               (1)Pentru viitorul CFM 2021-2027 al UE, Comisia a propus o creștere a bugetului pentru acțiuni externe, inclusiv cu fonduri din Instrumentul de redresare al Uniunii Europene
                  4
               , precum și simplificarea structurii acestuia, pentru a-i asigura flexibilitatea și eficacitatea în vederea abordării provocărilor globale.

               (2)De asemenea, Comisia a propus un instrument principal pentru acțiunea externă: Instrumentul de vecinătate, cooperare pentru dezvoltare și cooperare internațională (IVCDCI), care include o arhitectură financiară inovatoare și simplificată pentru investițiile în afara UE. Acesta are la bază Fondul european pentru dezvoltare durabilă Plus (FEDD+), sprijinit de noua garanție pentru acțiunea externă (GAE)
                  5
               . Colegiuitorii negociază în prezent propunerea privind IVCDCI.

               Propunerea Comisiei are la bază toate aceste discuții și rapoarte în curs.

               De asemenea, aceasta ține seama de constatările și recomandările examinării de la sfârșitul perioadei a Facilității de investiții ACP
                  6
               , publicată în 2019. Examinarea a concluzionat că, deși Facilitatea de investiții ACP a contribuit la obiectivele Acordului de la Cotonou de a reduce sărăcia, de a integra țările ACP în economia mondială și de a ajuta la dezvoltarea durabilă a acestora, nu a maximizat contribuțiile în acest sens.

               Între 2003 și 2017, fondul reînnoibil a alocat 5,2 miliarde EUR pentru proiecte, peste 4 miliarde EUR fiind finanțate prin FED.

               „Adiționalitatea” financiară (folosirea fondurilor UE pentru a atrage investiții private suplimentare care nu ar fi fost atrase altfel) a fost satisfăcătoare, dar nu și-a atins potențialul maxim. Aceasta s-a manifestat printr-o utilizare relativ limitată în țările fragile și cu venituri reduse, unde investițiile suplimentare ar fi avut cel mai mare impact. Mai mult de jumătate dintre operațiunile de facilitare a investițiilor în baza Facilității de investiții ACP s-au realizat în țări cu venituri medii inferioare, iar 30 % într-un număr limitat de țări cu venituri reduse.

               Potrivit constatărilor examinării, s-a acordat mai multă atenție sustenabilității financiare decât obiectivelor de dezvoltare.

               De asemenea, evaluarea a condus la emiterea mai multor recomandări. Acestea au inclus necesitatea de a identifica un echilibru mai bun între obiectivele de dezvoltare și sustenabilitatea financiară, acordând mai multă atenție țărilor fragile și cu venituri reduse, sporind utilizarea de instrumente financiare inovatoare precum garanțiile, îmbunătățind monitorizarea și evaluarea rezultatelor obiectivelor de dezvoltare și revizuind modelul de funcționare.

               Evaluările anterioare, precum evaluarea la jumătatea perioadei a garanției mandatului de acordare a împrumuturilor externe din 2010
                  7
                și evaluarea finanțării mixte din 2016
                  8
               , au concluzionat, de asemenea, că mecanismele financiare nou-create ale UE (finanțarea mixtă și garanțiile) dau rezultate, dar că impactul asupra dezvoltării este strâns legat de orientarea politicilor.

               ****

               În acest context, Comisia propune Consiliului transferul restituirilor din Facilitatea de investiții ACP către viitorul FEDD+ al IVCDCI. Comisia intenționează să investească aceste sume în țările ACP prin intermediul BEI.

               Astfel cum rezultă din documentul neoficial din 2019 al Comisiei Europene și al BEI, elaborat în contextul negocierilor privind IVCDCI în ceea ce privește „fosta Facilitate de investiții ACP”, BEI sprijină în mod concret: continuarea utilizării restituirilor pentru un anumit număr de ani, fără costuri suplimentare pentru bugetul UE și în temeiul unor mecanisme specifice (referitoare la geografie, eligibilitate și profilul de risc), care urmează să fie definite.

               De asemenea, în consultare cu BEI, Comisia propune ca utilizarea restituirilor prin intermediul BEI să fie direcționată în principal către instrumente de dezvoltare cu risc financiar ridicat, în special finanțare de impact, fonduri de capital și operațiuni în țările cel mai puțin dezvoltate.

               Această propunere nu presupune nicio contribuție suplimentară din partea statelor membre.

               ****

               Pentru ca UE să contribuie la realizarea obiectivelor de dezvoltare durabilă (ODD) prevăzute în Agenda 2030, este important să se maximizeze potențialul de a mobiliza capital privat prin instrumente financiare inovatoare, pe lângă metodele tradiționale de finanțare pentru dezvoltare.

               Întrucât provocările sunt cu mult mai mari decât resursele disponibile, stabilirea priorităților este esențială.

               Prin urmare, este deosebit de important ca multiplele instrumente disponibile pentru acțiuni externe să fie reunite în același cadru de guvernanță. Aceasta va garanta faptul că fondurile vor urma principiul „politicile înainte de toate”, care, la rândul său, va asigura coerența, complementaritatea și maximizarea impactului asupra dezvoltării.

               Prezenta propunere vizează asigurarea unei orientări mai puternice a politicilor și creșterea impactului asupra dezvoltării al restituirilor aferente Facilității de investiții ACP. Aceasta va promova investițiile în țările ACP într-o manieră mai strategică și mai eficace. Investițiile se vor realiza în funcție de nevoile țărilor partenere și de obiectivele acțiunilor externe ale UE și vor fi puse în aplicare prin cea mai bună combinație de finanțări disponibile, inclusiv prin FEDD+.

               ****

               FEDD+ este inclus în IVCDCI, o propunere ambițioasă cu un domeniu de aplicare mondial, mijloace financiare sporite și o orientare mai puternică a politicilor, având la bază principiul „politicile înainte de toate”.

               IVCDCI va asigura un cadru optim de politici și de finanțare, întrucât va reuni finanțarea mixtă și garanțiile ca sursă de finanțare într-un cadru de guvernanță unic și simplificat, care va fi gestionat împreună cu alte instrumente de implementare (granturi, asistență financiară, sprijin bugetar etc.).

               FEDD+ va face pe deplin obiectul priorităților, obiectivelor și alocărilor indicative stabilite în cadrul procesului de programare, scopul final fiind cel al sprijinirii investițiilor în afara UE de o manieră strategică și coerentă, în beneficiul dezvoltării durabile.

               Aceasta presupune ca toate activitățile de investiții să fie planificate astfel încât să asigure cel mai mare impact asupra dezvoltării și să maximizeze coerența acțiunii externe a UE. Programarea operațiunilor trebuie să fie un proces favorabil incluziunii, care să implice consultarea cu sectorul public și cu cel privat, cu statele membre, instituțiile financiare, societatea civilă și alte părți implicate.

               FEDD+ continuă experiența de succes a predecesorului său, Fondul european pentru dezvoltare durabilă (FEDD), care este piatra de temelie a actualului Plan de investiții externe (PEI) și componenta financiară a Alianței Africa-Europa.

               O evaluare independentă recentă
                  9
                a constatat că FEDD este extrem de relevant pentru nevoile investiționale ale regiunilor acoperite (Africa Subsahariană și țările vizate de politica de vecinătate a UE), precum și pentru prioritățile și angajamentele UE.

               În ceea ce privește finanțarea mixtă (combinarea de fonduri publice și private), o sumă de 3,1 miliarde EUR a fost alocată între 2017 și 2019 pentru a finanța 154 de proiecte pe întregul continent african și în țările vizate de politica de vecinătate a UE. Această contribuție a UE a încurajat finanțări suplimentare, care se preconizează că vor acoperi investiții totale în valoare de aproximativ 30 de miliarde EUR, în special în sectoarele energiei și transporturilor, dar și pentru a sprijini dezvoltarea sectorului privat și agricultura.

               În Africa Subsahariană, printr-o contribuție a UE de 1,8 miliarde EUR, FEDD a mobilizat un cuantum total de 13,5 miliarde EUR, finanțând 78 de operațiuni. În țările vizate de politica de vecinătate a UE, contribuția UE de 1,3 miliarde EUR a deblocat investiții totale de 16,2 miliarde EUR, finanțând 76 de operațiuni.

               În plus, o contribuție a UE de 1,55 miliarde EUR a fost alocată pentru 22 de programe de garantare propuse. Se preconizează că această sumă va debloca investiții totale de 17,5 miliarde EUR.

               ****

               În ceea ce privește coerența, prezenta propunere are la bază și declarația comună din 2017 „Noul Consens european privind dezvoltarea”
                  10
               , care a făcut parte din răspunsul UE la Agenda 2030 pentru dezvoltare durabilă a ONU și la obiectivele de dezvoltare durabilă prevăzute în aceasta
                  11
               . Noul consens european privind dezvoltarea a prevăzut deja necesitatea de a combina ajutorul cu alte resurse, de a construi parteneriate mai bine configurate, cu o gamă mai amplă de părți interesate și a reafirmat angajamentul față de

                  coerența politicilor în favoarea dezvoltării

               .

               În plus, prezenta propunere garantează că UE va respecta principiile și criteriile prevăzute în Comunicarea Comisiei privind rolul sectorului privat în realizarea creșterii durabile și favorabile incluziunii
                  12
               .

               ****

               Comisia a informat BEI cu privire la conținutul prezentei propuneri.

               2020/0232 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind angajarea fondurilor provenite din restituiri în cadrul Facilității de investiții ACP din operațiunile finanțate în cadrul celui de al 9-lea, al 10-lea și al 11-lea Fond european de dezvoltare, din soldurile aferente celui de al 10-lea FED sau ale FED-urilor anterioare, precum și din fondurile dezangajate din proiectele desfășurate în cadrul celui de al 10-lea FED sau al FED-urilor anterioare

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind Uniunea Europeană și Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

               având în vedere Acordul intern între reprezentanții guvernelor statelor membre ale Uniunii Europene, reuniți în cadrul Consiliului, privind finanțarea ajutoarelor Uniunii Europene în baza cadrului financiar multianual pentru perioada 2014-2020, în conformitate cu Acordul de parteneriat ACP-UE, și privind alocarea de asistență financiară pentru țările și teritoriile de peste mări cărora li se aplică partea a patra din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene
                  13
                („Acordul intern privind cel de al 11-lea FED”), în special articolul 1 alineatele (3), (4) și (5),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Fondurile provenite din restituiri în cadrul Facilității de investiții ACP din operațiunile finanțate în cadrul celui de al 9-lea, al 10-lea și al 11-lea Fond european de dezvoltare („FED”) nu pot fi angajate după 31 decembrie 2020, decât în cazul în care Consiliul, acționând în unanimitate în baza unei propuneri a Comisiei, decide altfel.

               (2)Există dovezi solide că, deși a contribuit la obiectivele de reducere a sărăciei, de integrare în economia mondială și de dezvoltare durabilă a țărilor din Africa, zona Caraibilor și Pacific, astfel cum se prevede în Acordul de parteneriat ACP-UE, Facilitatea de investiții ACP nu și-a maximizat contribuția în această privință. Utilizarea continuă a restituirilor din cadrul Facilității de investiții ACP în baza noului cadru și a noii guvernanțe ar putea avea rezultate de mai bune în ceea ce privește dezvoltarea.

               (3)[La 14 iunie 2018, Comisia a adoptat o propunere de regulament al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a Instrumentului de vecinătate, cooperare pentru dezvoltare și cooperare internațională („IVCDCI”)
                  14
               , care prevede înființarea unui Fond european pentru dezvoltare durabilă Plus („FEDD+”), sprijinit printr-o garanție pentru acțiunea externă, la care statele membre ar putea transfera contribuții pe care le-ar putea aloca pentru inițierea de acțiuni în anumite regiuni, țări sau sectoare ori în anumite componente de investiții existente.]

               (4)Fondul european pentru dezvoltare durabilă Plus
                  15
                („FEDD+”) a fost considerat ca fiind extrem de relevant în ceea ce privește nevoile de investiții ale regiunilor acoperite (Africa Subsahariană și vecinătatea UE), precum și în ceea ce privește gama de priorități și de angajamente ale UE.

               (5)În Comunicarea comună intitulată „Către o strategie cuprinzătoare cu Africa”
                  16
               , Comisia și Înaltul Reprezentant al Uniunii Europene pentru afaceri externe și politica de securitate au invitat Uniunea să sprijine dezvoltarea durabilă și crearea de locuri de muncă pe întregul continent african. Printre alte măsuri, Uniunea dorește un parteneriat cu Africa pentru promovarea investițiilor prin extinderea utilizării mecanismelor de finanțare inovatoare.

               (6)În comunicarea menționată, Comisia și Înaltul Reprezentant al Uniunii Europene pentru afaceri externe și politica de securitate au susținut că instrumentele financiare au scopul de a încuraja investițiile cu impact ridicat asupra dezvoltării, în conformitate cu criteriile prevăzute în Comunicarea Comisiei intitulată „Un rol mai puternic pentru sectorul privat în realizarea creșterii durabile și favorabile incluziunii în țările în curs de dezvoltare”
                  17
               , și anume impactul măsurabil asupra dezvoltării, adiționalitatea, neutralitatea, interesul comun și cofinanțarea, efectul demonstrativ și aderarea la standardele sociale, de mediu și fiscale.

               (7)Prin urmare, este necesar ca restituirile și sumele din trezorerie prevăzute în prezenta decizie să poată deveni contribuții la Fondul european pentru dezvoltare durabilă Plus (FEDD+) și la garanția pentru acțiunea externă („venit alocat extern”). Aceste restituiri și sume din trezorerie nu vor fi acceptate ca venituri alocate extern în IVCDCI după data de 31 decembrie 2027. După această dată, fondurile vor fi primite prin intermediul unor mecanisme ulterioare de finanțare, până la lichidarea acestora.

               (8)Restituirile din cadrul Facilității de investiții ACP ar trebui transferate anual, ca supliment la liniile bugetare geografice ale IVCDCI, pentru a fi investite prin intermediul FEDD+ în conformitate cu documentele de programare.

               (9)Comisia va canaliza investițiile prin Banca Europeană de Investiții, cu scopul de a maximiza adiționalitatea și impactul asupra dezvoltării, ținând cont și de sustenabilitatea datoriei.

               (10)[În conformitate cu Regulamentul (UE) XXX/XXXX al Parlamentului European și al Consiliului [de instituire a Instrumentului de vecinătate, cooperare pentru dezvoltare și cooperare internațională], fondurile ar trebui direcționate în principal către instrumente de dezvoltare cu riscuri financiare ridicate, în special finanțare de impact, fonduri de capitaluri proprii și activități în țările cel mai puțin dezvoltate. Operațiunile ar trebui să vizeze maximizarea impactului asupra dezvoltării.]

               (11)Potrivit articolului 152 alineatul (4) din Acordul privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice
                  18
               , cota Regatului Unit în Facilitatea de investiții ACP din cadrul FED, cumulată din perioadele succesive ale FED, va fi rambursată Regatului Unit pe măsură ce investițiile ajung la maturitate. Cu excepția cazului în care se convine altfel, partea de capital a Regatului Unit nu ar trebui să fie reangajată după încheierea perioadei de angajament a celui de al 11-lea FED și nici nu ar trebui să fie reportată pentru perioade ulterioare.

               (12)Prezenta decizie ar trebui să intre în vigoare și se aplice sub rezerva intrării în vigoare a Regulamentului (UE) XXX/XXXX al Parlamentului European și al Consiliului [de instituire a Instrumentului de vecinătate, cooperare pentru dezvoltare și cooperare internațională]. Prin urmare, data intrării în vigoare și data aplicării prezentei decizii și a Regulamentului (UE) XXX/XXXX al Parlamentului European și al Consiliului [de instituire a Instrumentului de vecinătate, cooperare pentru dezvoltare și cooperare internațională] trebuie să coincidă,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               (1)Fondurile provenite din restituirile din cadrul Facilității de investiții ACP din operațiunile finanțate în cadrul celui de al 9-lea, al 10-lea și al 11-lea Fond european de dezvoltare, din soldurile aferente celui de al 10-lea FED sau ale FED-urilor anterioare, precum și din fondurile dezangajate din proiectele desfășurate în cadrul celui de al 10-lea FED sau al FED-urilor anterioare la.....[data intrării în vigoare a prezentei decizii] constituie contribuții la [Fondul european pentru dezvoltare durabilă Plus (FEDD+) și la garanția pentru acțiunea externă în conformitate cu articolul 1 din Regulamentul (UE) XXX/XXXX al Parlamentului European și al Consiliului [de instituire a Instrumentului de vecinătate, cooperare pentru dezvoltare și cooperare internațională] în scopul furnizării de finanțare prin intermediul garanțiilor bugetare în conformitate cu articolul 23 alineatul (1) litera (f) și al finanțării mixte în conformitate cu articolul 23 alineatul (1) litera (g) din regulamentul menționat].

               (2)În sensul prezentei decizii, „restituiri” înseamnă orice venituri, inclusiv dividendele, câștigurile de capital, comisioanele de garantare și dobânzile la împrumuturi, în legătură cu sumele din orice cont deschis în scopul înregistrării de numerar deținut în contul Facilității de investiții ACP și de remunerații aferente investițiilor de trezorerie, precum și de rambursări, inclusiv rambursări de capital, garanții eliberate și rambursări ale principalului aferent împrumuturilor în cadrul operațiunilor în baza Facilității de investiții ACP. Sunt considerate restituiri și fondurile rezultate din dezangajarea restituirilor.

               (3)Restituirile fac obiectul normelor și procedurilor aplicabile ale FEDD+, astfel cum sunt prevăzute în Regulamentul (UE) XXX/XXXX al Parlamentului European și al Consiliului [de instituire a Instrumentului de vecinătate, cooperare pentru dezvoltare și cooperare internațională].

               Articolul 2

               Contribuțiile vor fi alocate pentru țările din Africa, zona Caraibilor și Pacific.

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare la data intrării în vigoare a Regulamentului (UE) XXX/XXXX al Parlamentului European și al Consiliului [de instituire a Instrumentului de vecinătate, cooperare pentru dezvoltare și cooperare internațională]. Se aplică de la 1 ianuarie 2021.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)

                        Acord intern între reprezentanții guvernelor statelor membre reuniți în cadrul Consiliului privind finanțarea și gestionarea ajutoarelor comunitare în cadrul Protocolului financiar la Acordul de parteneriat între statele din Africa, zona Caraibilor și Pacific și Comunitatea Europeană și statele sale membre, semnat la Cotonou (Benin) la 23 iunie 2000, și privind alocarea de asistență financiară pentru țările și teritoriile de peste mări cărora li se aplică partea a patra din Tratatul CE (JO L 317, 15.12.2000, p. 355).

                     (2)

                        Articolul 76 alineatul (1) litera (d) din ACP, astfel cum a fost modificat pentru a doua oară în 2010, și anexele Ic și II la ACP (JO L 317, 15.12.2000; JO L 287, 28.10.2005; JO L 287, 4.11.2010). Cadrul juridic include și articolul 1 alineatul (5), articolul 2 litera (d), articolul 4 alineatul (1), articolul 5 alineatul (3), articolul 7 alineatul (1), articolul 9 și articolul 11 alineatul (2) din Acordul intern între reprezentanții guvernelor statelor membre ale Uniunii Europene, reuniți în cadrul Consiliului, privind finanțarea ajutoarelor Uniunii Europene în baza cadrului financiar multianual pentru perioada 2014-2020, în conformitate cu Acordul de parteneriat ACP-UE (JO L 210, 6.8.2013) în ceea ce privește cel de al 11-lea FED și articolele 45-52 din Regulamentul financiar privind cel de al 11-lea FED [Regulamentul (UE) 2018/1877 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil celui de al 11-lea Fond european de dezvoltare și de abrogare a Regulamentului (UE) 2015/323, JO L 307, 3.12.2018].

                     (3)

                        Prin restituiri se înțelege orice venit (de exemplu, plata dobânzilor, dividende, contribuții la capital, remunerații din investiții de trezorerie, garanții, alte comisioane și taxe și venituri din răscumpărarea sau vânzarea oricărei participații la capitalul Facilității de investiții ACP), rambursări (de exemplu, eliberarea garanțiilor Facilității de investiții ACP finanțate, rambursări de capital, rambursarea principalului aferent împrumuturilor) sau sume de trezorerie în vigoare la 1 ianuarie 2021, rezultând din operațiuni în baza Facilității de investiții ACP. Pentru evitarea oricărui dubiu, sunt considerate restituiri și fondurile rezultate din dezangajarea restituirilor.

                     (4)

                        Propunere de regulament al Consiliului de instituire a Instrumentului de redresare al Uniunii Europene pentru a sprijini redresarea în urma pandemiei de COVID-19, COM(2020) 441 final 28.5.2020.

                     (5)

                        Fondul european pentru dezvoltare durabilă Plus (FEDD+), înființat în temeiul Regulamentului Parlamentului European și al Consiliului de instituire a Instrumentului de vecinătate, cooperare pentru dezvoltare și cooperare internațională, astfel cum se prevede în Propunerea Comisiei de regulament al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a Instrumentului de vecinătate, cooperare pentru dezvoltare și cooperare internațională, COM(2018) 460 final.

                     (6)

                        Examinarea de la sfârșitul perioadei a Facilității de investiții ACP, raport final, Aide à la Décision Economique (ADE), martie 2020.

                     (7)

                        Mandatul de acordare a împrumuturilor externe al BEI 2007-2013 – Evaluare la jumătatea perioadei și recomandări ale Comitetului director al „înțelepților”, februarie 2010, cunoscut și sub denumirea de „Raportul Camdessus”.

                     (8)

                        Evaluarea finanțării mixte, raport final, decembrie 2016.

                     (9)

                        Raport al Comisiei către Parlamentul European și Consiliu privind punerea în aplicare a Fondului european pentru dezvoltare durabilă, COM(2020) 224 final, iunie 2020.

                     (10)

                        Noul Consens european privind dezvoltarea - „Lumea noastră, demnitatea noastră, viitorul nostru”, Declarație comună a Consiliului și a reprezentanților guvernelor statelor membre reuniți în cadrul Consiliului, a Parlamentului European și a Comisiei Europene, 2017 (JO C 210, 30.6.2017).

                     (11)

                        Rezoluția ONU: Transformarea lumii în care trăim: Agenda 2030 pentru dezvoltare durabilă, 2015.

                     (12)

                        COM(2014) 263 final.

                     (13)

                        JO L 210, 6.8.2013, p. 1.

                     (14)

                        COM(2018) 460 final.

                     (15)

                        Regulamentul (UE) 2017/1601 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 septembrie 2017 de instituire a Fondului european pentru dezvoltare durabilă (FEDD), a garanției FEDD și a Fondului de garantare FEDD (JO L 249, 27.9.2017, p. 1).

                     (16)

                        JOIN(2020) 4 final.

                     (17)

                        COM(2014) 263 final.

                     (18)

                        JO L 29, 31.1.2020, p. 7.