               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 12.5.2020
            COM(2020) 192 final
            2020/0076(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Comitetului APE instituit prin Acordul de parteneriat economic preliminar dintre Côte d’Ivoire, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte, cu privire la adoptarea procedurilor de soluționare a litigiilor și a codului de conduită pentru arbitri

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.Obiectul propunerii

               Prezenta propunere se referă la decizia de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene (denumită în continuare „Uniunea”), în cadrul Comitetului APE instituit prin Acordul de parteneriat economic preliminar dintre Côte d’Ivoire, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte (denumit în continuare „acordul”)
                  1
               , în ceea ce privește adoptarea preconizată a procedurilor de soluționare a litigiilor și a codului de conduită pentru arbitri.

               2.Contextul propunerii

               2.1.Acordul de parteneriat economic preliminar dintre UE și Côte d’Ivoire

                  Obiectivul acordului este de a stabili un cadru inițial pentru un acord de parteneriat economic, în conformitate cu Acordul de la Cotonou. Acordul se aplică cu titlu provizoriu din data de 3 septembrie 2016.

               2.2.Comitetul APE

                  Comitetul APE este organismul instituțional comun din cadrul acordului. Articolul 73 din acord prevede că Comitetul APE este responsabil de administrarea tuturor domeniilor vizate de acord și de realizarea tuturor sarcinilor menționate în acesta. Comitetul APE își adoptă deciziile prin consens. Funcționarea Comitetului APE este descrisă în regulamentul său de procedură
                     2
                  .

               2.3.Actul avut în vedere de Comitetul APE

                  La cea de-a cincea sa reuniune, la [data], Comitetul APE trebuie să adopte o decizie referitoare la procedurile de soluționare a litigiilor (denumită în continuare „actul avut în vedere”).

                  Articolul 59 alineatul (1) din acord prevede că procedurile de soluționare a litigiilor prevăzute fac obiectul regulamentului de procedură care va fi adoptat de Comitetul APE.

                  Obiectivul actului avut în vedere este de a stabili normele și procedurile referitoare la punerea în aplicare a acțiunilor prevăzute în titlul V din acord pentru soluționarea litigiilor care ar putea interveni între părți. Adoptarea acestor norme este un element esențial pentru finalizarea cadrului operațional al dispozițiilor acordului privind soluționarea litigiilor.

               3.Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii

                  Prezenta propunere de decizie a Consiliului stabilește poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii, în cadrul Comitetului APE instituit prin Acordul de parteneriat economic preliminar dintre Côte d’Ivoire, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte, în ceea ce privește stabilirea procedurilor de soluționare a litigiilor și a codului de conduită pentru arbitri.

                  Părțile la acord au fost de acord cu acest proiect de decizie, l-au parafat la cea de-a patra reuniune a Comitetului APE din 27 și 28 noiembrie 2019 și, sub rezerva procedurilor decizionale ale Uniunii Europene, trebuie să îl adopte la următoarea reuniune a Comitetului APE, care ar trebui să aibă loc la sfârșitul anului 2020.

                  Prezenta decizie este esențială pentru a se asigura că dispozițiile acordului cuprinse în titlul V privind prevenirea și soluționarea litigiilor devin operaționale și pentru a asigura, prin urmare, buna aplicare a acordului.

               4.Temeiul juridic

               4.1.Temeiul juridic procedural

               4.1.1.Principii

                  Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede posibilitatea adoptării unor decizii de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului”.

                  Conceptul de „acte cu efecte juridice” include actele care au efecte juridice în temeiul normelor de drept internațional aplicabile organismului în cauză. Sunt incluse, de asemenea, instrumentele care nu au un caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, dar care „au vocația de a influența în mod decisiv conținutul reglementării adoptate de legiuitorul Uniunii”
                     3
                  .

               4.1.2.Aplicarea în acest caz

                  Comitetul APE este un organism creat printr-un acord, și anume prin Acordul de parteneriat economic preliminar dintre Côte d’Ivoire, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte.

                  Actul pe care Comitetul APE este invitat să îl adopte este un act cu efecte juridice. Actul avut în vedere va avea caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, în conformitate cu articolele 59 și 67 din acord.

                  Actul avut în vedere nu completează și nu modifică cadrul instituțional al acordului.

                  Prin urmare, temeiul juridic procedural al deciziei propuse este articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               4.2.Temeiul juridic material

               4.2.1.Principii

                  Temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE depinde în primul rând de obiectivul și de conținutul actului avut în vedere cu privire la care se adoptă o poziție în numele Uniunii. Dacă actul avut în vedere urmărește două obiective sau are două elemente, iar unul dintre aceste obiective sau elemente poate fi identificat ca fiind obiectivul sau elementul principal, iar celălalt obiectiv sau element are mai degrabă un caracter accesoriu, decizia adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE trebuie să se întemeieze pe un singur temei juridic material, respectiv cel impus de obiectivul sau de elementul principal sau predominant.

               4.2.2.Aplicarea în acest caz

                  Obiectivul și conținutul actului avut în vedere se referă în special la politica comercială comună. Prin urmare, temeiul juridic material al deciziei propuse este articolul 207 din TFUE.

               4.3.Concluzie

               Temeiul juridic al deciziei propuse trebuie să fie articolul 207 alineatul (4) primul paragraf din TFUE, coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               5.PUBLICAREA ACTULUI AVUT ÎN VEDERE

               Întrucât decizia Comitetului APE va modifica acordul, ea trebuie să fie publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene după ce va fi adoptată.

               2020/0076 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Comitetului APE instituit prin Acordul de parteneriat economic preliminar dintre Côte d’Ivoire, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte, cu privire la adoptarea procedurilor de soluționare a litigiilor și a codului de conduită pentru arbitri

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 207 alineatul (4) primul paragraf, coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Acordul de parteneriat economic preliminar dintre Côte d’Ivoire, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte (denumit în continuare „acordul”)
                  4
                a fost semnat în numele Uniunii în temeiul Deciziei 2009/156/CE a Consiliului
                  5
               . Acordul se aplică cu titlu provizoriu din data de 3 septembrie 2016.

               (2)În conformitate cu articolul 59 alineatul (1) din acord, Comitetul APE adoptă regulamentul de procedură și codul de conduită privind procedurile de soluționare a litigiilor.

               (3)În cursul următoarei sale reuniuni anuale, Comitetul APE este invitat să adopte o decizie de stabilire a procedurilor de soluționare a litigiilor și a codului de conduită pentru arbitri.

               (4)Este oportun să se stabilească poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Comitetului APE în ceea ce privește adoptarea respectivei decizii, în măsura în care aceasta va fi obligatorie pentru Uniune.

               (5)Prin urmare, poziția Uniunii în cadrul Comitetul APE trebuie să se bazeze pe proiectul de decizie atașat,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii, în cadrul Comitetului APE instituit prin Acordul de parteneriat economic preliminar dintre Côte d’Ivoire, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte, se bazează pe proiectul de decizie a Comitetului APE privind adoptarea procedurilor de soluționare a litigiilor și a codului de conduită pentru arbitri, atașat la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)

                        JO L 59, 3.3.2009, p. 3.

                     (2)

                        JO L 194, 31.7.2018, p. 158.

                     (3)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014, Germania/Consiliu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punctele 61-64.

                     (4)

                        JO L 59, 3.3.2009, p. 3.

                     (5)

                        Decizia 2009/156/CE a Consiliului din 21 noiembrie 2008 privind semnarea și aplicarea cu titlu provizoriu a Acordului de parteneriat economic preliminar între Côte d’Ivoire, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte (JO L 59, 3.3.2009, p. 1).

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 12.5.2020
            COM(2020) 192 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de Decizie a Consiliului
            privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Comitetului APE instituit prin Acordul de parteneriat economic preliminar dintre Côte d’Ivoire, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte, cu privire la adoptarea procedurilor de soluționare a litigiilor și a codului de conduită pentru arbitri

               PROIECT DE

               DECIZIE NR. 1./2020 A COMITETULUI APE
                  instituit prin Acordul de parteneriat economic preliminar dintre Côte d’Ivoire, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte,

               din ….

               privind adoptarea procedurilor de soluționare a litigiilor și a codului de conduită pentru arbitri

               COMITETUL APE,

               având în vedere Acordul de parteneriat economic preliminar dintre Côte d’Ivoire, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte (denumit în continuare „acordul”), semnat la Bruxelles la 26 noiembrie 2008 și care se aplică cu titlu provizoriu din data de 3 septembrie 2016, în special articolul 59 alineatul (1) și articolul 73,

               întrucât:

               (1)Articolul 59 alineatul (1) din acord prevede că procedurile prevăzute în capitolul 3 (Proceduri de soluționare a litigiilor) din titlul V (Prevenirea și soluționarea litigiilor) din acord fac obiectul regulamentului de procedură privind soluționarea litigiilor care va fi adoptat de Comitetul APE.

               (2)În temeiul articolului 73 din acordul menționat, în scopul punerii sale în aplicare, Comitetul APE este responsabil de administrarea tuturor domeniilor vizate de respectivul acord și de realizarea tuturor sarcinilor menționate în acesta,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               1.Procedurile de soluționare a litigiilor și codul de conduită pentru arbitri se stabilesc astfel cum figurează în anexă.

               2.Respectivele proceduri și respectivul cod de conduită sunt stabilite fără a aduce atingere normelor specifice prevăzute în acord sau susceptibile de a fi stabilite de Comitetul APE.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare începând de la data semnării ei.

               Încheiată la [locul], [data]

               Pentru Republica Côte d’Ivoire
                     Pentru Uniunea Europeană

               ANEXĂ

               PROCEDURA DE SOLUȚIONARE A LITIGIILOR

               Articolul 1

               Definiții

               În sensul prezentului regulament de procedură, se aplică următoarele definiții:

               Consilier: o persoană fizică angajată de o parte pentru a consilia sau a asista partea respectivă în cadrul unei proceduri de arbitraj;

               Comisie de arbitraj: o comisie instituită în temeiul articolului 50 din acord;

               Arbitru: un membru al unei comisii de arbitraj instituite în temeiul articolului 50 din acord;

               Asistent: o persoană fizică care, în temeiul mandatului unui arbitru, desfășoară activități de cercetare pentru acesta sau îl asistă în activitatea lui;

               Zi: o zi calendaristică;

               Zi nelucrătoare: sâmbăta, duminica și orice altă zi numită de către o parte drept zi liberă în sensul prezentelor norme;

               Reprezentant al unei părți: un salariat sau orice persoană fizică numită de un minister, de un organism guvernamental sau de orice altă entitate publică a unei părți, care reprezintă partea respectivă în cadrul unui litigiu legat de prezentul acord;

               Parte pârâtă: partea care este acuzată de încălcarea dispozițiilor prevăzute la articolul 46 din acord;

               Parte reclamantă: partea care solicită instituirea unei comisii de arbitraj în temeiul articolului 49 din acord.

               Articolul 2

               Domeniul de aplicare

               1.Dispozițiile prezentei anexe completează și precizează Acordul de parteneriat economic preliminar dintre Côte d’Ivoire, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte (denumit în continuare „acordul”), în special articolul 49 și articolele următoare referitoare la arbitraj.

               2.Scopul prezentului regulament de procedură este de a permite părților să soluționeze litigiile susceptibile de a interveni între ele printr-o soluție satisfăcătoare pentru ambele părți în urma mecanismului de arbitraj.

               3.Toate părțile pot recurge la arbitraj în cadrul punerii în aplicare a Acordului de parteneriat economic preliminar dintre Côte d’Ivoire, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte, cu scopul de a soluționa litigiile susceptibile de a interveni între ele.

               Articolul 3

               Inițierea procedurii de arbitraj și notificările

               1.Se consideră că procedura de arbitraj este inițiată la data la care cererea de instituire a unei comisii de arbitraj este primită de partea pârâtă și de Comitetul APE, în conformitate cu articolul 49 alineatul (2) din acord.

               2.În sensul prezentului regulament de procedură, prin „notificare” se înțelege orice solicitare, aviz, observație scrisă sau alt document legat de procedura de arbitraj, ținând cont de faptul că:

               (a)orice notificare din partea comisiei de arbitraj este transmisă ambelor părți în același timp;

               (b)orice notificare din partea unei părți, care este adresată comisiei de arbitraj, este trimisă în copie celeilalte părți, în același timp;

               (c)orice notificare din partea unei părți, care este adresată celeilalte părți, este trimisă în copie comisiei de arbitraj, în același timp, după caz.

               3.Orice notificare se efectuează prin e-mail sau, după caz, prin orice alt mijloc de telecomunicație care permite înregistrarea trimiterii. În absența unor dovezi contrare, în cazul unei astfel de notificări, data primirii se consideră a fi aceeași cu data trimiterii.

               4.Toate notificările sunt adresate Direcției Generale Comerț a Comisiei Europene din Uniunea Europeană și, respectiv, coordonatorului numit de Côte d’Ivoire.

               5.Erorile minore de redactare din notificările legate de procedura de arbitraj pot fi corectate prin transmiterea unei noi notificări care să indice în mod clar modificările care au fost făcute.

               6.În cazul în care ultima zi de trimitere a unei notificări coincide cu o zi nelucrătoare pentru partea Côte d’Ivoire sau pentru Uniunea Europeană, notificarea poate fi trimisă în următoarea zi lucrătoare. Notificările și cererile de orice tip nu se consideră a fi primite într-o zi nelucrătoare.

               7.În funcție de natura aspectelor care fac obiectul litigiului, toate cererile și notificările adresate Comitetului APE în conformitate cu prezentul regulament de procedură sunt, de asemenea, transmise în copie celorlalte organisme instituționale vizate.

               Articolul 4

               Numirea arbitrilor

               1.În cazul în care, în temeiul articolului 50 din acord, un arbitru este selectat prin tragere la sorți, președintele Comitetului APE informează prompt părțile cu privire la data, ora și locul de desfășurare a tragerii la sorți.

               2.Părțile pot fi prezente pe parcursul tragerii la sorți, iar aceasta se efectuează cu părțile care sunt prezente.

               3.Președintele Comitetului APE informează în scris fiecare persoană selecționată cu privire la numirea acesteia pentru funcția de arbitru. Fiecare persoană confirmă ambelor părți disponibilitatea sa, în termen de cinci zile de la data la care persoana în cauză a fost informată cu privire la numirea sa.

               4.Arbitrii sunt aleși prin tragere la sorți dintre persoanele propuse în mod oficial de către una dintre părți sau de către ambele părți, în cazul în care lista arbitrilor menționată la articolul 64 din acord nu a fost întocmită sau nu conține suficiente nume la momentul depunerii unei cereri în temeiul articolului 50 alineatul (2) din acord.

               Articolul 5

               Consultarea între părți și comisia de arbitraj

               1.Cu excepția cazului în care convin altfel, părțile se reunesc cu comisia de arbitraj în termen de șapte zile de la instituirea acesteia, pentru a stabili aspectele pe care părțile sau comisia de arbitraj le consideră adecvate, inclusiv:

               (a)remunerația și cheltuielile care trebuie plătite arbitrilor, acestea fiind conforme normelor OMC;

               (b)remunerația fiecărui asistent al unui arbitru, a cărei valoare totală nu depășește 50 % din remunerația totală a arbitrului în cauză;

               (c)calendarul procedurii.

               2.Arbitrii și reprezentanții părților pot participa la reuniunea respectivă prin telefon sau videoconferință.

               3.Cu excepția cazului în care părțile convin altfel, în termen de cinci zile de la data instituirii comisiei de arbitraj, aceasta din urmă are ca mandat:

               „să examineze, în lumina dispozițiilor relevante ale acordului, aspectul menționat în cererea de instituire a comisiei de arbitraj, să hotărască asupra compatibilității măsurii în cauză cu dispozițiile menționate la articolul 46 din acord și să emită o hotărâre în conformitate cu articolele 52, 62 și 63 din acord.”

               4.Părțile informează comisia de arbitraj în legătură cu mandatul convenit în termen de trei zile de la acordul lor în această privință.

               Articolul 6

               Comunicări scrise

               Partea reclamantă își transmite comunicarea scrisă inițială în termen de cel mult douăzeci de zile de la data instituirii comisiei de arbitraj. Partea pârâtă își transmite comunicarea scrisă în apărare în termen de cel mult douăzeci de zile de la data transmiterii comunicării scrise inițiale.

               Articolul 7

               Modul de lucru al comisiilor de arbitraj

               1.Președintele comisiei de arbitraj prezidează toate reuniunile acesteia. O comisie de arbitraj poate delega președintelui său competența de a lua decizii de ordin administrativ și procedural în domeniul vizat.

               2.În conformitate cu articolul 9 din prezentul regulament de procedură, arbitrii și persoanele convocate sunt prezente la audiere. Dacă nu se precizează altfel în acord sau în prezentul regulament de procedură și fără a aduce atingere articolului 9 alineatul (5) din prezentul regulament de procedură, comisia de arbitraj își poate exersa activitățile prin telefon, prin fax sau prin orice alt mijloc, inclusiv prin mijloace informatice.

               3.Numai arbitrii pot participa la deliberările comisiei de arbitraj, dar aceasta din urmă își poate autoriza asistenții să fie prezenți la deliberări.

               4.Redactarea unei hotărâri rămâne responsabilitatea exclusivă a comisiei de arbitraj și nu poate fi delegată.

               5.Observațiile, concluziile și recomandările comisiei de arbitraj, menționate la articolele 51 și 52 din acord, trebuie să fie adoptate, pe cât posibil, prin consens; în cazul în care nu se poate ajunge la un consens, ele sunt adoptate de majoritatea membrilor comisiei de arbitraj. Arbitrii nu pot emite avize separate privind aspectele asupra cărora nu s-a luat o hotărâre în unanimitate.

               6.În cazul în care survine o chestiune de ordin procedural care nu este reglementată de dispozițiile din titlul V al acordului (Prevenirea și soluționarea litigiilor), comisia de arbitraj, după consultarea părților, poate adopta o procedură corespunzătoare, compatibilă cu respectivele dispoziții și care garantează egalitatea de tratament a părților.

               7.În cazul în care comisia de arbitraj consideră că este necesar să modifice orice termen aplicabil procedurii, cu excepția termenelor prevăzute în titlul V din acord (Prevenirea și soluționarea litigiilor), sau să efectueze orice altă adaptare de ordin procedural sau administrativ, ea informează în scris părțile cu privire la motivele modificării sau adaptării, indicând termenul sau adaptarea necesară. Comisia de arbitraj poate adopta astfel de modificări sau adaptări după consultarea părților.

               8.Orice termen stabilit în prezentul regulament de procedură poate fi modificat de comun acord de către părți. La cererea uneia dintre părți, comisia de arbitraj poate modifica termenele aplicabile în cadrul procedurii.

               9.La cererea comună a părților, comisia de arbitraj suspendă procedura în orice moment pentru o perioadă convenită de către părți care nu depășește douăsprezece luni consecutive.

               10.În caz de suspendare, termenele relevante se prelungesc cu durata corespunzătoare perioadei în timpul căreia procedura în fața comisiei de arbitraj a fost suspendată. Comisia de arbitraj reia procedura în orice moment la cererea comună a părților, sau la sfârșitul perioadei de suspendare convenite la cererea scrisă a uneia dintre părți. Cererea este notificată președintelui comisiei de arbitraj, precum și celeilalte părți, după caz. În cazul în care procedura în fața comisiei de arbitraj a fost suspendată mai mult de douăsprezece luni consecutive, competența conferită instituirii comisiei de arbitraj devine caducă și procedura în fața comisiei de arbitraj se închide. Părțile pot conveni în orice moment să pună capăt procedurii în fața comisiei de arbitraj. Părțile notifică în comun acest acord președintelui comisiei de arbitraj.

               11.Încheierea activității comisiei de arbitraj nu aduce atingere drepturilor părților în cadrul unei alte proceduri cu același obiect în temeiul titlului V din acord (Prevenirea și soluționarea litigiilor).

               Articolul 8

               Înlocuirea

               1.În cazul în care un arbitru nu poate participa la procedură, se retrage sau trebuie înlocuit, se selectează un înlocuitor în conformitate cu articolul 50 din acord.

               2.Atunci când una dintre părți consideră că un arbitru nu respectă cerințele codului de conduită și că este oportun ca el să fie înlocuit, partea respectivă notifică acest lucru celeilalte părți în termen de cincisprezece zile de la data la care aceasta a luat cunoștință de circumstanțele care se află la originea presupusei neconformări a arbitrului cu codul de conduită stabilit.

               3.Părțile se consultă în termen de cincisprezece zile de la data notificării menționate la alineatul (2). Părțile informează arbitrul cu privire la presupusa sa neconformare și-i pot cere acestuia să ia măsurile necesare pentru remedierea situației. Ele pot, de asemenea, dacă ajung la un acord, să revoce arbitrul și să selecteze un nou arbitru, în conformitate cu procedura menționată la articolul 50 alineatul (2) din acord și, după caz, în conformitate cu articolul 50 alineatul (3) din acord.

               4.În cazul în care părțile nu ajung la un acord privind necesitatea de a înlocui un arbitru, altul decât președintele, fiecare dintre părți poate cere ca respectivul caz să fie supus atenției președintelui comisiei de arbitraj, a cărui hotărâre nu este supusă niciunei căi de atac.

               5.Dacă, în urma acestei solicitări, președintele concluzionează că arbitrul nu respectă cerințele codului de conduită pentru arbitri, se selectează un nou arbitru în conformitate cu articolul 50 alineatul (3) din acord.

               6.În cazul în care o parte consideră că președintele comisiei de arbitraj nu respectă cerințele codului de conduită pentru arbitri, părțile se consultă și, în cazul în care ajung la un acord, îl revocă din funcție pe președinte și selectează un înlocuitor în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 50 din acord.

               7.În cazul în care părțile nu ajung la un acord privind necesitatea de a înlocui președintele, fiecare dintre părți poate solicita ca aspectul să fie supus atenției uneia dintre persoanele rămase pe lista de persoane propuse pentru a îndeplini funcția de președinte al comisiei de arbitraj, întocmită în conformitate cu articolul 64 din acord. Numele acestei persoane este tras la sorți de către președintele Comitetului APE. Persoana astfel selecționată decide dacă președintele respectă sau nu cerințele codului de conduită pentru arbitri. Decizia acesteia nu este supusă niciunei căi de atac.

               8.Dacă se concluzionează că președintele nu respectă cerințele codului de conduită pentru arbitri, se selectează un nou președinte în conformitate cu articolul 50 alineatul (3) din acord.

               Articolul 9

               Audieri

               1.Pe baza calendarului stabilit în conformitate cu articolul 5 alineatul (1), după consultarea părților și a celorlalți arbitri, președintele comisiei de arbitraj notifică părților data, ora și locul audierii. Partea responsabilă cu administrația logistică a procedurii pune aceste informații la dispoziția publicului, sub rezerva dispozițiilor articolului 11.

               2.Cu excepția cazului în care părțile convin altfel, audierea se desfășoară la Bruxelles dacă partea reclamantă este partea Côte d’Ivoire și la Abidjan dacă partea reclamantă este Uniunea Europeană.

               3.Comisia de arbitraj poate convoca audieri suplimentare în cazul în care părțile convin astfel.

               4.Toți arbitrii trebuie să fie prezenți pe parcursul întregii audieri.

               5.Următoarele persoane pot participa la audiere, indiferent dacă procedura este sau nu deschisă publicului:

               (a)reprezentanții părților;

               (b)consilierii părților;

               (c)membrii personalului administrativ, interpreții, traducătorii și grefierii;

               (d)asistenții arbitrilor;

               (e)experții aleși de comisia de arbitraj în conformitate cu articolul 60 din acord.

               6.Cu cel târziu cinci zile înainte de data unei audieri, fiecare parte trimite comisiei de arbitraj și celeilalte părți lista cu numele persoanelor fizice care vor pleda sau vor face prezentări în cursul audierii în numele părții respective, precum și cu numele altor reprezentanți sau consilieri care vor lua parte la audiere.

               7.Comisia de arbitraj conduce audierea în modul următor, asigurându-se că partea reclamantă și partea pârâtă dispun de același timp afectat luărilor de cuvânt:

               Pledoarii

               (a)pledoaria părții reclamante;

               (b)pledoaria părții pârâte.

               Obiecții

               (a)replica părții reclamante;

               (b)răspunsul în apărare al părții pârâte.

               8.Comisia de arbitraj poate adresa întrebări directe oricărei părți, în orice moment al audierii.

               9.Comisia de arbitraj ia măsurile necesare pentru ca procesul-verbal al ședinței de audiere să fie întocmit și transmis părților într-un termen de cincisprezece zile de la data audierii. Părțile pot formula observații referitoare la procesul-verbal, pe care comisia de arbitraj le poate lua în considerare, în termen de cinci zile de la transmiterea documentului.

               10.În termen de zece zile de la data audierii, fiecare parte poate transmite arbitrilor și celeilalte părți o comunicare scrisă suplimentară referitoare la orice aspect apărut în cursul audierii.

               Articolul 10

               Întrebări scrise

               1.Comisia de arbitraj poate, în orice moment al procedurii, să adreseze întrebări scrise uneia dintre părți sau ambelor părți. Fiecare parte primește o copie a tuturor întrebărilor adresate de comisia de arbitraj.

               2.De asemenea, fiecare parte transmite celeilalte părți o copie a răspunsului său scris la întrebările comisiei de arbitraj. Fiecare parte are posibilitatea de a prezenta observații scrise privind răspunsul celeilalte părți în termen de cinci zile de la data respectivului răspuns.

               Articolul 11

               Transparență și confidențialitate

               1.Fiecare parte și comisia de arbitraj asigură garantarea confidențialității oricăror informații transmise comisiei de arbitraj de către cealaltă parte, pe care aceasta din urmă le-a desemnat ca fiind confidențiale. Partea care transmite comisiei de arbitraj o comunicare care conține informații confidențiale furnizează de asemenea, în termen de cincisprezece zile de la transmiterea respectivei comunicări, o versiune neconfidențială a comunicării transmise care poate fi făcută publică.

               2.Prezentul regulament de procedură nu împiedică în niciun mod ca o parte să își facă publice propriile poziții în măsura în care, atunci când face trimiteri la informațiile comunicate de cealaltă parte, nu dezvăluie nicio informație desemnată de cealaltă parte drept confidențială.

               3.Comisia de arbitraj se reunește în sesiuni închise publicului atunci când comunicările și pledoariile uneia dintre părți conțin informații comerciale confidențiale. Părțile păstrează caracterul confidențial al audierilor comisiei de arbitraj în cazul în care audierile se desfășoară în sesiuni închise publicului.

               Articolul 12

               Contacte ex parte

               1.Comisia de arbitraj se abține de la orice reuniune sau contact cu oricare dintre părți în absența celeilalte părți.

               2.Niciun arbitru nu poate discuta vreun aspect al obiectului procedurii cu o parte sau cu cele două părți în absența celorlalți arbitri.

               Articolul 13

               Observații amicus curiae

               1.Persoanele neguvernamentale stabilite pe teritoriul uneia dintre părți pot să transmită comisiei de arbitraj comunicări cu titlu de amicus curiae, în conformitate cu alineatele (2)‐(5).

               2.Cu excepția cazului în care părțile convin altfel în termen de cinci zile de la data instituirii comisiei de arbitraj, aceasta poate primi comunicări scrise nesolicitate, cu condiția ca acestea să fie transmise în termen de zece zile de la data instituirii comisiei de arbitraj și să fie relevante, în mod direct, pentru chestiunea aflată în atenția comisiei de arbitraj, precum și ca respectivele comunicări, inclusiv anexele acestora, să nu depășească în niciun caz cincisprezece pagini dactilografiate.

               3.Fiecare comunicare trebuie să conțină o descriere a persoanei fizice sau juridice care o înaintează, inclusiv natura activităților sale și sursa de finanțare a acesteia, și să specifice natura interesului pe care îl are persoana respectivă în cadrul procedurii de arbitraj. Comunicarea se redactează în limbile alese de părți, în conformitate cu articolul 16 alineatele (1) și (2) din prezentul regulament de procedură.

               4.Comunicările sunt notificate părților pentru ca acestea să își poată transmite observațiile. În termen de zece zile de la transmiterea comunicării, părțile își pot prezenta observațiile comisiei de arbitraj.

               5.Comisia de arbitraj enumeră, în hotărârea sa, toate comunicările primite care sunt conforme cu prezentul regulament de procedură. Comisia de arbitraj nu este obligată să abordeze, în hotărârea sa, argumentele prezentate în cadrul acestor comunicări. Comisia de arbitraj transmite părților orice comunicări pe care le primește, în vederea formulării de observații cu privire la acestea.

               Articolul 14

               Cazuri de urgență

               În cazurile de urgență menționate la articolul 52 alineatul (2) din acord, comisia de arbitraj, după consultarea părților, modifică astfel cum consideră că este adecvat termenele prevăzute în prezentul regulament de procedură și comunică părților aceste modificări.

               Articolul 15

               Costuri

               1.Fiecare parte suportă costurile aferente participării sale la procedura de arbitraj.

               2.Partea pârâtă este responsabilă de administrarea logistică a procedurii de arbitraj, în special de organizarea ședințelor de audiere, și suportă toate costurile care rezultă din administrarea logistică a audierii. Totuși, părțile își asumă în comun și în mod egal celelalte cheltuieli administrative ale procedurii de arbitraj, precum și remunerația și cheltuielile arbitrilor și remunerația și cheltuielile asistenților acestora.

               Articolul 16

               Limba de lucru utilizată în cadrul procedurii, traducerea și interpretarea

               1.În cadrul consultărilor menționate la articolul 50 alineatul (2) din acord și cel târziu în cursul reuniunii menționate la articolul 5 alineatul (1) din prezentul regulament de procedură, părțile se străduiesc să cadă de acord în privința unei limbi de lucru comune pentru procedura desfășurată în fața comisiei de arbitraj.

               2.În cazul în care părțile nu ajung la un acord privind o limbă de lucru comună, fiecare parte se ocupă de traducerea comunicărilor sale scrise în limba aleasă de cealaltă parte, cu excepția cazului în care comunicările sunt scrise într-una dintre limbile de lucru ale OMC. Partea pârâtă ia măsurile necesare în vederea asigurării interpretării expunerilor orale în limbile alese de părți.

               3.Rapoartele și deciziile comisiei de arbitraj sunt redactate în limba sau în limbile alese de către părți. În cazul în care părțile nu au convenit asupra unei limbi de lucru comune, raportul intermediar și cel final al comisiei de arbitraj se redactează într-una din limbile de lucru ale OMC.

               4.Toate costurile aferente traducerii unei hotărâri a comisiei de arbitraj în limba sau limbile alese de părți sunt suportate în mod egal de către părți.

               5.Oricare dintre părți poate prezenta observații cu privire la exactitatea oricărei versiuni traduse a unui document elaborat în conformitate cu prezentul regulament de procedură.

               6.Fiecare parte suportă costurile aferente traducerii comunicărilor sale scrise. Costurile aferente traducerii unei hotărâri de arbitraj sunt suportate în mod egal de către părți.

               Articolul 17

               Calculul termenelor

               Toate termenele stabilite în titlul V (Prevenirea și soluționarea litigiilor) din acord și în prezentul regulament de procedură, inclusiv termenele impuse comisiilor de arbitraj pentru notificarea deciziilor lor, pot fi modificate cu consimțământul ambelor părți și se calculează în zile calendaristice începând din ziua următoare actului sau faptei la care se referă, cu excepția cazului în care se prevede altfel.

               Articolul 18

               Alte proceduri

               Termenele prevăzute în prezentul regulament de procedură se ajustează pentru a corespunde termenelor speciale prevăzute pentru adoptarea unei hotărâri de către comisia de arbitraj în cadrul procedurilor prevăzute la articolele 54‐57 din acord.

               Anexă la procedura de soluționare a litigiilor

               CODUL DE CONDUITĂ PENTRU ARBITRI

               Articolul 1

               Definiții

               În sensul prezentului cod de conduită, se aplică următoarele definiții:

               –„arbitru”: un membru al unei comisii de arbitraj instituite în temeiul articolului 50 din acord;

               –„asistent”: o persoană fizică care, în temeiul mandatului unui arbitru, desfășoară activități de cercetare pentru acesta sau îl asistă în activitatea lui;

               –„candidat”: o persoană al cărei nume se află pe lista arbitrilor menționată la articolul 64 din acord și care este luată în considerare pentru selectarea ca arbitru, în temeiul articolului 50 din acord;

               –„mediator”: o persoană fizică care conduce o mediere în conformitate cu articolul 48 din acord;

               –„personal”: în legătură cu un arbitru, persoanele fizice aflate sub conducerea și controlul arbitrului, cu excepția asistenților.

               Articolul 2

               Principii de bază

               1.Pentru a menține integritatea și imparțialitatea mecanismului de soluționare a litigiilor, fiecare candidat și arbitru:

               (a)se familiarizează cu prezentul cod de conduită;

               (b)este independent și imparțial;

               (c)evită orice conflicte de interese directe sau indirecte;

               (d)evită orice încălcare a deontologiei și orice acțiune pe baza căreia se poate prezuma o încălcare a deontologiei sau a obligației de imparțialitate;

               (e)respectă standarde înalte de conduită; și

               (f)nu este influențat de interes personal, presiuni externe, considerente politice, proteste publice, loialitate față de o parte și teama de critici.

               2.Un arbitru nu poate, în mod direct sau indirect, să își asume o obligație sau să accepte beneficii care ar afecta sau ar părea că afectează îndeplinirea în mod corespunzător a atribuțiilor sale.

               3.Un arbitru nu își folosește funcțiile în comisia de arbitraj pentru a servi interese personale sau private. Un arbitru evită acțiunile care pot crea impresia că alte persoane se află într-o poziție specială pentru a-l influența.

               4.Un arbitru nu permite ca judecata sau comportamentul său să fie influențate de relații sau responsabilități financiare, comerciale, profesionale, personale sau sociale, actuale sau anterioare.

               5.Un arbitru evită să intre în orice relație sau să dobândească orice interes financiar susceptibil de a-i afecta imparțialitatea sau care ar putea crea, în mod rezonabil, o aparență de încălcare a deontologiei sau a obligației de imparțialitate.

               Articolul 3

               Obligații de raportare

               1.Înainte de confirmarea selectării sale ca arbitru în temeiul articolului 50 din acord, candidatul comunică orice interes, relație sau aspect care i-ar putea afecta independența sau imparțialitatea sau care ar putea da naștere, în mod rezonabil, impresiei că încalcă deontologia sau obligația de imparțialitate în cadrul procedurii.

               2.În acest scop, candidatul depune toate eforturile rezonabile pentru a se informa cu privire la existența unor astfel de interese, relații și afaceri, inclusiv de ordin financiar, profesional sau legate de locul său de muncă sau de familia sa.

               3.Obligația de raportare prevăzută la alineatul (1) fiind permanentă, orice arbitru trebuie să declare astfel de interese, relații sau afaceri care ar putea interveni în orice stadiu al procedurii.

               4.Candidatul sau arbitrul comunică Comitetului APE, în vederea examinării de către părți, toate aspectele privind încălcările reale sau potențiale ale prezentului cod de conduită de îndată ce ia cunoștință de acestea.

               Articolul 4

               Atribuțiile arbitrilor

               1.După acceptarea numirii sale, arbitrul este disponibil pentru a-și exercita funcțiile și realizează acest lucru cu atenție și eficacitate pe durata întregii proceduri, dând dovadă de onestitate și diligență.

               2.Arbitrul analizează doar acele aspecte care apar în cursul procedurii și care sunt necesare în vederea luării unei hotărâri și nu deleagă această atribuție niciunei alte persoane.

               3.Arbitrul ia toate măsurile necesare pentru ca asistentul și personalul său să cunoască articolele 2, 3, 4 și 6 din prezentul cod de conduită și să le respecte.

               Articolul 5

               Obligațiile foștilor arbitri

               Toți foștii arbitri trebuie să evite orice acțiuni care ar putea crea impresia că au favorizat una dintre părți în îndeplinirea atribuțiilor lor sau că au obținut beneficii în urma hotărârii comisiei de arbitraj.

               Articolul 6

               Confidențialitate

               1.Niciun arbitru sau fost arbitru nu poate, în niciun moment, să comunice sau să utilizeze informațiile cu caracter confidențial referitoare la o procedură sau obținute în cadrul unei proceduri decât pentru scopurile procedurii respective și nu poate, în niciun caz, să comunice sau să utilizeze astfel de informații pentru a dobândi avantaje personale, pentru a favoriza alte persoane sau pentru a influența în mod negativ interesele altora.

               2.Arbitrul nu divulgă hotărârea comisiei de arbitraj, integral sau parțial, înainte de publicarea acesteia în conformitate cu articolul 63 din acord.

               3.Un arbitru sau un fost arbitru nu face publice în niciun moment deliberările unei comisii de arbitraj sau opinia oricăruia dintre membrii acesteia.

               Articolul 7

               Cheltuieli

               Fiecare arbitru păstrează o evidență și întocmește un raport final către părți cu privire la timpul dedicat procedurii și la cheltuielile sale, precum și la timpul și cheltuielile asistentului său.

               Articolul 8

               Mediatorii

               Prezentul cod de conduită se aplică mutatis mutandis mediatorilor.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 13.5.2020
            COM(2020) 194 final
            2020/0078(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene, în cadrul Organizației Aviației Civile Internaționale, în ceea ce privește notificarea participării voluntare la Schema de compensare și de reducere a emisiilor de carbon pentru aviația internațională (CORSIA) începând cu 1 ianuarie 2021 și în ceea ce privește opțiunea selectată pentru calcularea, în perioada 2021-2023, a cerințelor de compensare care îi vizează pe operatorii de aeronave

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.Obiectul propunerii

               Prezenta propunere se referă la o decizie de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Organizației Aviației Civile Internaționale, în ceea ce privește participarea voluntară la Schema de compensare și de reducere a emisiilor de carbon pentru aviația internațională (CORSIA) începând cu 1 ianuarie 2021 și în ceea ce privește opțiunea selectată pentru calcularea, în perioada 2021-2023, a cerințelor de compensare care îi vizează pe operatorii de aeronave.

               2.Contextul propunerii

               2.1.Convenția de la Chicago și Acordul de la Paris

               Convenția de la Chicago (denumită în continuare „convenția”) are ca scop reglementarea transportului aerian internațional. Ea a intrat în vigoare la 4 aprilie 1947, iar pe baza sa a fost înființată Organizația Aviației Civile Internaționale.

               Acordul de la Paris a fost adoptat în decembrie 2015 de Conferința părților la Convenția-cadru a Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice, obiectivul său fiind de a limita creșterea temperaturii globale la o valoare mult sub 2 °C comparativ cu nivelurile preindustriale și de a continua eforturile pentru a limita creșterea temperaturii la 1,5 °C. Toate sectoarele economiei, inclusiv aviația internațională, trebuie să contribuie la realizarea acestui obiectiv de reducere a emisiilor.

               Toate statele membre ale UE sunt părți la ambele acorduri. UE și statele sale membre sunt părți la Acordul de la Paris și s-au angajat, în comun, să își reducă emisiile de gaze cu efect de seră.

               2.2.Organizația Aviației Civile Internaționale

               Organizația Aviației Civile Internaționale este o agenție specializată a Organizației Națiunilor Unite. Scopurile și obiectivele organizației sunt dezvoltarea principiilor și a tehnicilor navigației aeriene internaționale și promovarea planificării și dezvoltării transportului aerian internațional. UE este observator ad-hoc în numeroase organisme ale OACI (adunarea și alte organisme tehnice).

               2.3.Schema de compensare și de reducere a emisiilor de carbon pentru aviația internațională (CORSIA)

               Standardele internaționale și practicile recomandate (International Standards and Recommended Practices, SARPs) referitoare la protecția mediului – Schema de compensare și de reducere a emisiilor de carbon pentru aviația internațională (Carbon Offsetting and Reduction Scheme for International Aviation, CORSIA) au fost adoptate de Consiliul OACI la 27 iunie 2018, la cea de a 214-a sesiune a sa, sub forma anexei 16 volumul IV la Convenția de la Chicago.

               Cerințele de monitorizare, raportare și verificare (MRV) referitoare la emisiile de CO2 generate de zborurile internaționale, prevăzute de anexa 16 volumul IV, se aplică de la 1 ianuarie 2019. Cerințele de compensare a CO2 prevăzute de anexa 16 volumul IV se vor aplica de la 1 ianuarie 2021.

               Capitolul 3 punctele 3.1.3 și 3.2.1 și apendicele 1 („Proceduri administrative”) la anexa 16 volumul IV impun statelor să notifice OACI, până la 30 iunie 2020, în legătură cu

               •
                     decizia lor de participare voluntară sau de încetare a participării voluntare de la 1 ianuarie 2021
                  1
               ;

               •
                     opțiunea pe care au selectat-o pentru calcularea, în perioada 2021-2023, a cerințelor de compensare care îi vizează pe operatorii de aeronave

               2.4.Sistemul UE de comercializare a certificatelor de emisii

               Sectorul aviației a fost inclus, începând din 2012, în sistemul UE de comercializare a certificatelor de emisii (EU’s Emissions Trading System, EU ETS)
                  2
               . EU ETS a acoperit emisiile generate de zborurile care aterizează în și pleacă din Spațiul Economic European (SEE), inclusiv înspre și dinspre țări terțe. Cu toate acestea, pentru a impulsiona dinamica din cadrul Organizației Aviației Civile Internaționale și a facilita progresele în direcția unei abordări globale a reducerii emisiilor generate de aviația internațională, Uniunea a adoptat derogări temporare pentru limitarea domeniului geografic de aplicare, astfel încât acesta să acopere doar zborurile din interiorul SEE, excluzând astfel zborurile din afara SEE, în așteptarea evoluțiilor internaționale
                  3
               .

               Ultima revizuire a Directivei 2003/87/CE, din 2017, transpune înțelegerea faptului că, așa cum se menționează la articolul 28b, CORSIA urmează să fie luată în considerare prin intermediul unei modificări a regimului care reglementează UE ETS, sub rezerva unei evaluări a caracteristicilor esențiale ale CORSIA, inclusiv în ceea ce privește participarea, și că acest lucru trebuie realizat într-o manieră consecventă cu obiectivul climatic al UE pentru 2030 (în conformitate cu principiul neregresării, prevăzut în Acordul de la Paris
                  4
               ).

               3.Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii

               3.1. Context

               Uniunea este un susținător ferm al măsurii globale bazate pe piață, instituită de OACI pentru limitarea emisiilor generate de aviația internațională (CORSIA), măsură care contribuie la combaterea schimbărilor climatice. Sprijinul Uniunii a fost demonstrat, printre altele, de Parlamentul European și de Consiliu, prin modificarea EU ETS de trei ori pentru a facilita progresele în cadrul OACI.

               Deși obiectivul inițial al CORSIA se limitează la compensarea creșterii emisiilor începând din 2020, este important să se sprijine progresele inițiale și să se contribuie la o participare adecvată în interesul îndeplinirii obiectivului acesteia.

               Decizia (UE) 2016/915 a Consiliului
                  5
                a stabilit poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în ceea ce privește instrumentul internațional care va fi elaborat în cadrul organismelor OACI și care vizează punerea în aplicare, începând cu 2020, a unei măsuri unice globale bazate pe piață pentru emisiile generate de aviația internațională.

               Obiectivul Regulamentului (UE) 2017/2392
                  6
                este, în particular, pregătirea „punerii în aplicare a unei măsuri globale bazate pe piață începând din 2021”. După cum se indică în regulament, „aplicarea [...] concretă [a măsurii respective] va necesita măsuri la nivel național din partea membrilor OACI.”

               Articolul 28b din Directiva 2003/87/CE (Directiva ETS)
                  7
                prevede că „în termen de 12 luni de la adoptarea de către OACI a instrumentelor relevante și înainte ca măsura globală bazată pe piață să devină operațională, Comisia prezintă un raport Parlamentului European și Consiliului în care examinează modalități ca aceste instrumente să fie puse în aplicare în dreptul Uniunii prin intermediul unei revizuiri a prezentei directive. De asemenea, în raportul respectiv, Comisia ar trebui să ia în considerare normele aplicabile în ceea ce privește zborurile efectuate în interiorul SEE, după caz. Raportul examinează, de asemenea, nivelul de ambiție și integritatea de mediu generală a măsurii globale bazate pe piață, inclusiv nivelul de ambiție general în ceea ce privește obiectivele Acordului de la Paris, nivelul de participare, forța executorie a acesteia, transparența, sancțiunile pentru neconformitate, procedurile de consultare a opiniei publice, calitatea creditelor de compensare, monitorizarea, raportarea și verificarea emisiilor, registrele, responsabilitatea, precum și normele privind utilizarea de biocarburanți.”

               Decizia (UE) 2018/2027 a Consiliului
                  8
                a stabilit poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii, în cadrul OACI, în legătură cu prima ediție a SARP-urilor referitoare la CORSIA, în ceea ce privește diferențele care trebuie notificate. În conformitate cu decizia respectivă, statele membre au notificat diferențele față de OACI, subliniind diferențele dintre EU ETS și CORSIA (bazate pe rute, respectiv pe state), precum și faptul că implementarea CORSIA la nivelul UE urma să aibă loc prin intermediul unei revizuiri a EU ETS, așa cum se convenise în ultima revizuire a acestuia din 2017
                  9
               . Obiectivul a fost menținerea acquis-ului și a viitorului spațiu de politică al UE, precum și a nivelului de ambiție al UE în materie de climă.

               La 4 martie 2020, Comisia a adoptat o propunere privind „Legea europeană a climei”
                  10
               , conform căreia Uniunea va fi obligată să îndeplinească obiectivul de neutralitate climatică în Uniune până în 2050, ca parte a efortului de realizare a obiectivului pe termen lung privind temperatura, prevăzut la articolul 2 din Acordul de la Paris. Propunerea se bazează pe concluzia că trebuie întreprinse acțiuni suplimentare și că va fi necesară o contribuție din partea fiecărui sector, întrucât se preconizează că politicile actuale vor reduce emisiile de gaze cu efect de seră doar cu 60 % până în 2050, făcând astfel necesară depunerea unor eforturi suplimentare importante pentru realizarea neutralității climatice.

               În fine, Uniunea și-a exprimat în mai multe rânduri angajamentul politic de a implementa CORSIA de la începutul etapei-pilot a acesteia. Cel mai recent, declarația făcută în numele UE și al statelor sale membre la cea de a 40-a Adunare a OACI din 2019 a servit, pe de o parte, pentru a indica faptul că Uniunea își va menține spațiul de politică și nivelul de ambiție în materie de climă în ceea ce privește implementarea CORSIA prin EU ETS, iar, pe de altă parte, pentru a exprima faptul că Uniunea și statele sale membre au continuat să „sprijine puternic CORSIA” și au rămas „pe deplin angajate să o implementeze de la începutul etapei-pilot”. Uniunea a reamintit în mod constant necesitatea menținerii legislației UE relevante și a nivelului de ambiție în materie de climă, în concordanță cu ultima versiune a EU ETS și cu cele reiterate în diferențele notificate în 2018, precum și în declarația UE transmisă la cea de a 40-a Adunare a OACI. De atunci, Parlamentul European a solicitat Comisiei și statelor membre să păstreze autonomia legislativă a UE în punerea în aplicare a Directivei ETS
                  11
               .

               3.2. Poziția propusă

               Înaintea datei de 30 iunie 2020 – termenul-limită stabilit de SARP referitoare la CORSIA – este necesar să se adopte poziția în numele Uniunii, pentru a permite statelor membre să prezinte notificările necesare.

               Cu privire la prima chestiune – și anume notificarea oricărei decizii de participare voluntară sau de renunțare la participarea voluntară începând de la 1 ianuarie 2021 – luând în considerare angajamentul politic asumat în mod repetat de Uniune și recunoscut deja de OACI, avantajele preconizate în domeniile mediului și transportului internațional, asociate cu CORSIA, precum și absența unei alternative viabile la nivel global, se propune notificarea participării voluntare a statelor membre de la începutul etapei-pilot la 1 ianuarie 2021. Notificarea va face obiectul diferențelor prezentate în 2018, în conformitate cu Decizia (UE) 2018/2027 a Consiliului și al oricăror diferențe viitoare, și nu va aduce atingere nici revizuirii EU ETS convenite în 2017, nici nivelului de ambiție în materie de climă al UE și nici Directivei privind energia regenerabilă
                  12
               .

               Cu privire la cea de a doua chestiune – și anume notificarea opțiunii selectate pentru calcularea cerințelor de compensare ale operatorului de aeronave în perioada 2021-2023 – se propune selectarea opțiunii emisiilor din 2021, 2022, respectiv 2023, pentru fiecare an al etapei-pilot, în locul emisiilor din 2020 pentru fiecare an în parte. Această abordare ia în considerare avantajele preconizate în domeniile mediului și transportului internațional, nevoia de a oferi operatorilor stimulente pentru a-și reduce impactul asupra mediului și importanța acțiunilor timpurii, ținând de asemenea cont de dimensiunea costurilor potențiale de compensare pentru operatorii europeni și de toate impacturile asupra competitivității acestora la nivel internațional. Într-adevăr, comparativ cu alegerea lui 2020 ca an de referință, alegerea anilor 2021, 2022, respectiv 2023 ar trebui să conducă la o mai mare eficacitate din punctul de vedere al mediului. Aceasta deoarece se estimează că emisiile generate de aviația internațională vor fi mai mari în cursul anilor 2021, 2022 și 2023 decât în cursul anului 2020, nu în ultimul rând din cauza impactului semnificativ al pandemiei de COVID-19 asupra traficului aerian și a emisiilor.

               În acest context, este necesar să se asigure faptul că diferențele actuale și posibilele diferențe viitoare dintre legislația Uniunii și CORSIA sunt luate în considerare în mod corespunzător. Prin urmare, notificarea menționată mai sus trebuie să includă o trimitere la diferența notificată pe baza Deciziei (UE) 2018/2027 a Consiliului. Întrucât această diferență, în măsura în care este încă relevantă, se referă doar la atribuirea de competențe statelor în ceea ce-i privește pe diferiții operatori, datorită anumitor diferențe de concepție între CORSIA și EU ETS, notificarea menționată mai sus trebuie să rezerve și posibilitatea notificării unor diferențe suplimentare.

               4.Coerența cu alte politici ale Uniunii

               Propunerea de decizie este în concordanță cu alte politici ale Uniunii, în special cu politicile din domeniul energiei, al mediului și al transporturilor, și le completează. Ea reamintește legătura dintre participarea la CORSIA și o revizuire a Directivei EU ETS de către Parlamentul European și Consiliu, conform prevederilor Regulamentului 2017/2392. Cu toate acestea, Comisia nu a prezentat încă raportul prevăzut în temeiul articolului 28b din Directiva ETS, iar, la un nivel mai general, nu se cunoaște încă viitoarea decizie a legiuitorului în acest domeniu. Prin urmare, această notificare trebuie considerată o etapă intermediară, având în vedere capitolul 3 punctele 3.1.3 și 3.2.1 și apendicele 1 la anexa 16 volumul IV la Convenția de la Chicago.

               Pentru a se asigura faptul că această etapă intermediară nu aduce atingere viitoarelor decizii de politică ale colegiuitorilor, notificarea trebuie să includă o trimitere la diferența notificată deja în conformitate cu Decizia (UE) 2018/2027 a Consiliului și posibilitatea notificării unor diferențe suplimentare, așa cum se menționează mai sus.

               5.Temei juridic

               5.1.Temeiul juridic procedural

               5.1.1.Principii

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede posibilitatea adoptării unor decizii de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului.”

               Articolul 218 alineatul (9) din TFUE se aplică indiferent dacă Uniunea este sau nu membră a organismului în cauză sau parte la acordul respectiv
                  13
               .

               5.1.2.Aplicarea la cazul în discuție

               În temeiul capitolului 3 punctul 3.1.3 și al apendicelui 1 („Proceduri administrative”) la anexa 16 volumul IV la convenție, statele au obligația de a notifica OACI, până la 30 iunie 2020, decizia lor de participare voluntară sau de întrerupere a participării voluntare începând cu 1 ianuarie 2021, precum și opțiunea pe care au selectat-o, în conformitate cu punctul 3.2.1 din anexa 16 volumul IV la convenție, pentru calcularea, în perioada 2021-2023, a cerințelor de compensare care îi vizează pe operatorii de aeronave.

               Din aceste dispoziții rezultă că anumite efecte juridice ale CORSIA – adoptată printr-o decizie a Consiliului OACI, un organism creat printr-un acord – depind de transmiterea unor notificări relevante către OACI, precum și de termenii notificărilor respective. Prin urmare, adoptarea unei poziții a Uniunii cu privire la aceste notificări intră în domeniul de aplicare al articolului 218 alineatul (9) din TFUE.

               5.2.Temeiul juridic material

               În conformitate cu articolul 192 alineatul (1) și cu articolul 191 din TFUE, Uniunea Europeană contribuie la îndeplinirea, printre altele, a următoarelor obiective: conservarea, protecția și îmbunătățirea calității mediului; promovarea pe plan internațional a unor măsuri destinate să contracareze problemele de mediu la scară regională sau mondială și în special lupta împotriva schimbărilor climatice.

               5.2.1.Principii

               Temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE depinde în primul rând de obiectivul și de conținutul actului avut în vedere cu privire la care se adoptă o poziție în numele Uniunii. În cazul în care actul avut în vedere urmărește două obiective sau include două elemente, iar unul dintre aceste obiective sau elemente poate fi identificat ca fiind obiectivul sau elementul principal, iar celălalt obiectiv sau element are mai degrabă un caracter accesoriu, decizia adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE trebuie să se întemeieze pe un singur temei juridic material, respectiv cel impus de obiectivul sau de elementul principal sau predominant.

               5.2.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Obiectivul și conținutul principal al actului avut în vedere se referă la politica privind clima, în contextul aviației internaționale.

               Prin urmare, temeiul juridic material al deciziei propuse este articolul 192 alineatul (1) din TFUE.

               5.3.Concluzie

               Temeiul juridic al deciziei propuse trebuie să fie articolul 192 alineatul (1) din TFUE, coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               2020/0078 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene, în cadrul Organizației Aviației Civile Internaționale, în ceea ce privește notificarea participării voluntare la Schema de compensare și de reducere a emisiilor de carbon pentru aviația internațională (CORSIA) începând cu 1 ianuarie 2021 și în ceea ce privește opțiunea selectată pentru calcularea, în perioada 2021-2023, a cerințelor de compensare care îi vizează pe operatorii de aeronave

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 192 alineatul (1) coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Convenția de la Chicago privind aviația civilă internațională (denumită în continuare „convenția”), care urmărește reglementarea transportului aerian internațional, a intrat în vigoare la 4 aprilie 1947. Prin această convenție a fost înființată Organizația Aviației Civile Internaționale (OACI).

               (2)Toate statele membre ale Uniunii sunt state contractante la convenție și membre ale OACI, în timp ce Uniunea are statut de observator în anumite organisme ale OACI.

               (3)Cea de a 21-a Conferință a părților la Convenția-cadru a Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice a adoptat, în decembrie 2015, Acordul de la Paris, al cărui obiectiv este de a limita creșterea temperaturii globale la o valoare mult sub 2 °C comparativ cu nivelurile preindustriale și de a continua eforturile pentru a limita creșterea temperaturii la 1,5 °C. Toate sectoarele economiei, inclusiv aviația internațională, trebuie să contribuie la realizarea acestui obiectiv de reducere a emisiilor.

               (4)În 2016, cea de a 39-a Adunare a OACI a decis, prin Rezoluția A39-3, să dezvolte un mecanism global bazat pe piață pentru a limita emisiile de gaze cu efect de seră generate de aviația internațională la nivelurile lor din 2020. Poziția Uniunii în ceea ce privește elaborarea și adoptarea mecanismului respectiv și a diferitelor sale elemente de detaliu a fost stabilită prin Decizia (UE) 2016/915 a Consiliului
                  14
               .

               (5)La 27 iunie 2018, la cea de a zecea reuniune din cadrul celei de a 214-a sesiuni ale sale, Consiliul OACI a adoptat prima ediție a volumului IV al anexei 16 la convenție: Standarde internaționale și practici recomandate referitoare la protecția mediului – Schema de compensare și de reducere a emisiilor de carbon pentru aviația internațională („CORSIA”).

               (6)În 2017, Directiva 2003/87/CE
                  15
                a fost revizuită de Parlamentul European și de Consiliul prin Regulamentul (UE) 2017/2392
                  16
               , în particular pentru a pregăti punerea în aplicare a unei măsuri globale bazate pe piață începând din 2021, cu scopul de a prevedea cerințe legislative ale Uniunii în ceea ce privește monitorizarea, raportarea și verificarea emisiilor în scopul CORSIA, precum și de a specifica dispozițiile de raportare și de revizuire referitoare la CORSIA.

               (7)Normele cuprinse în CORSIA pot deveni obligatorii, în conformitate cu limitele prevăzute în convenție și în cadrul acestor limite. Normele respective pot deveni deopotrivă obligatorii pentru Uniune și pentru statele sale membre în temeiul acordurilor existente în domeniul transportului aerian internațional.

               (8)Pentru ca OACI să țină seama în întregime de situația juridică actuală existentă la nivelul Uniunii, diferențele au fost notificate de către statele în conformitate cu Decizia (UE) 2018/2027 a Consiliului
                  17
               . Conform notificărilor respective, Directiva 2003/87/CE, în forma sa actuală, se aplică indiferent de naționalitatea operatorului aerian și vizează, în principiu, zborurile care pleacă de pe un aerodrom situat pe teritoriul unui stat membru căruia i se aplică tratatul sau zborurilor care sosesc pe un astfel de aerodrom. Directiva 2003/87/CE se aplică fără distincție zborurilor efectuate în interiorul statelor membre și/sau țărilor SEE și între acestea. Aceste principii se aplică atât cerințelor de monitorizare, raportare și verificare (MRV), cât și cerințelor de compensare.

               (9)Sub rezerva acestor diferențe, cerințele MRV stipulate în CORSIA, aplicabile începând cu 1 ianuarie 2019, au fost încorporate în legislația Uniunii
                  18
               . În temeiul acestei legislații, datele privind emisiile înregistrate în etapa-pilot vor fi colectate și vor fi transmise Secretariatului OACI.

               (10)În temeiul capitolului 3 punctul 3.1.3 și al apendicelui 1 („Proceduri administrative”) la anexa 16 volumul IV la convenție, statele au obligația de a notifica OACI, până la 30 iunie 2020, decizia lor de participare voluntară sau de întrerupere a participării voluntare începând cu 1 ianuarie 2021, precum și opțiunea pe care au selectat-o, în conformitate cu punctul 3.2.1 din anexa 16 volumul IV la convenție, pentru calcularea, în perioada 2021-2023, a cerințelor de compensare care îi vizează pe operatorii de aeronave.

               (11)Din aceste dispoziții rezultă că anumite efecte juridice ale CORSIA – adoptată printr-o decizie a Consiliului OACI, un organism creat printr-un acord – depind de transmiterea de notificări relevante către OACI, precum și de termenii notificărilor respective. Prin urmare, adoptarea unei poziții a Uniunii cu privire la astfel de notificări intră în domeniul de aplicare al articolului 218 alineatul (9) din TFUE.

               (12)În acest sens, este necesar să se stabilească poziția care trebuie luată în numele Uniunii, având în vedere cerința de notificare menționată mai sus, în particular deoarece participarea voluntară la CORSIA și alegerea opțiunii în conformitate cu punctul 3.2.1 din anexa 16 volumul IV la convenție poate influența în mod decisiv drepturile și obligațiile într-un domeniu reglementat de legislația Uniunii, mai exact de Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de Directiva (UE) 2018/2001 a Parlamentului European și a Consiliul privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile
                  19
               .

               (13)Uniunea și statele sale membre au declarat în mod repetat
                  20
                că sunt dispuse să participe la CORSIA începând de la 1 ianuarie 2021.

               (14)Participarea voluntară la CORSIA implică faptul că trebuie selectată o opțiune în conformitate cu punctul 3.2.1 din anexa 16 volumul IV la convenție, pentru calcularea, în perioada 2021-2023, a cerințelor de compensare care îi vizează pe operatorii de aeronave. În acest sens, este oportun ca respectivele calcule să fie efectuate pe baza emisiilor din anii 2021, 2022, respectiv 2023. Este probabil ca această opțiune să implice avantaje sporite în domeniile mediului și transportului internațional, comparativ cu cealaltă opțiune disponibilă – și anume bazarea calculelor pe emisiile din cursul anului 2020 – întrucât este de așteptat ca emisiile generate de aviația internațională să fie mai ridicate în cursul anilor 2021, 2022 și 2023 decât în 2020, fapt ce va conduce la cerințe de compensare mai mari. Ea va asigura totodată o continuitate sporită, ținând seama de faptul că, pentru anii începând cu 2024, punctul 3.2.2 din anexa 16 volumul IV prevede de asemenea un calcul bazat pe anul respectiv.

               (15)Selectarea emisiilor din anii 2021, 2022, respectiv 2023, pentru calcularea cerințelor de compensare, urmează să se aplice în perioada 2021-2023 tuturor operatorilor de aeronave care au fost atribuiți statului membru în cauză.

               (16)Așa cum s-a menționat mai sus, sistemul prevăzut de Directiva 2003/87/CE diferă, în prezent, de CORSIA din anumite puncte de vedere. Articolul 28b din Directiva 2003/87/CE solicită Comisiei să prezinte un raport Parlamentului European și Consiliului, în care să examineze modalități de implementare a CORSIA la nivelul Uniunii prin intermediul unei revizuiri a directivei, în concordanță cu angajamentul Uniunii de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră la nivelul întregii economii pentru 2030, cu scopul de a menține integritatea de mediu și eficacitatea acțiunii Uniunii în domeniul combaterii schimbărilor climatice. În acest scop, în termen de un an de la adoptarea de către OACI a instrumentelor juridice relevante și înainte ca acestea să devină operaționale, Comisia trebuie să prezinte Parlamentului European și Consiliului un raport în care să evalueze, printre altele, nivelul de ambiție și integritatea de mediu a instrumentului OACI. După caz, raportul trebuie să fie însoțit de o propunere legislativă. Comisia nu a prezentat încă raportul menționat.

               (17)În acest context, este necesar să se asigure faptul că diferențele actuale și posibilele diferențe viitoare dintre legislația Uniunii și CORSIA sunt luate în considerare în mod corespunzător, în vederea menținerii, după caz, a sistemului Uniunii, inclusiv a latitudinii legiuitorului de a decide cu privire la viitoarea schemă a Uniunii aplicabilă domeniului în cauză. În acest sens, Parlamentul European a solicitat Comisiei și statelor membre să salvgardeze autonomia legislativă a UE în punerea în aplicare a Directivei 2003/87/CE
                  21
               .

               (18)Prin urmare, notificarea menționată mai sus trebuie să includă o trimitere la diferența notificată pe baza Deciziei (UE) 2018/2027 a Consiliului, care se aplică chestiunilor ce fac obiectul participării voluntare. Întrucât această diferență, în măsura în care este încă relevantă, se referă doar la atribuirea de competențe statelor în ceea ce-i privește pe diferiții operatori, notificarea menționată mai sus trebuie să prevadă și posibilitatea notificării unor diferențe suplimentare.

               (19)Poziția Uniunii trebuie să fie exprimată de statele membre ale Uniunii care sunt membre ale OACI,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii, în lumina dispozițiilor capitolului 3 punctele 3.1.3 și 3.2.1 și ale apendicelui 1 la anexa 16 volumul IV la Convenția de la Chicago privind aviația civilă internațională, în ceea ce privește notificarea adresată Organizației Aviației Civile Internaționale referitor la

               - participarea voluntară a statelor membre la Schema de compensare și de reducere a emisiilor de carbon pentru aviația internațională începând din ianuarie 2021 și la

               - opțiunea selectată pentru calcularea, în perioada 2021-2023, a cerințelor de compensare care îi vizează pe operatorii de aeronave

               este stabilită în anexa la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Poziția menționată la articolul 1 este exprimată de statele membre ale Uniunii care sunt membre ale Organizației Aviației Civile Internaționale.

               Articolul 3

               Prezenta decizie se adresează statelor membre.

               Adoptată la Bruxelles,

                  Pentru Consiliu

                  Președintele

                     (1)

                        Punctul 3.1.3 se referă la „includerea statului în documentul OACI intitulat «CORSIA States for Chapter 3 State Pairs»”. Punctul include o notă care precizează că documentul în cauză se referă la „state care s-au oferit să participe, în mod voluntar, pe parcursul perioadelor de conformare, între 1 ianuarie 2021 și 31 decembrie 2026”. Trebuie, de asemenea, remarcat faptul că apendicele 1 prevede obligația statelor de a notifica OACI cu privire la orice decizie de întrerupere a participării voluntare, până la data de 30 iunie a fiecărui an care precedă anul în care participarea voluntară ar urma să înceteze.

                     (2)

                        Directiva 2008/101/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 de modificare a Directivei 2003/87/CE pentru a include activitățile de aviație în sistemul de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității, JO L 8, 13.1.2009, p. 3.

                     (3)

                        În cazul în care Parlamentul European și Consiliul nu adoptă nicio modificare a Directivei EU ETS până în decembrie 2023, ulterior acestei date, EU ETS ar urma să revină automat la domeniul său de aplicare inițial în ceea ce privește aviația, respectiv reglementarea tuturor zborurilor care pleacă de pe aeroporturi situate în statele membre ale UE și în toate statele AELS și care sosesc pe alte aeroporturi din UE/AELS sau în țări terțe, precum și a zborurilor care au ca destinație aeroporturi din UE/AELS și provin din țări terțe, dacă aceste zboruri nu sunt exceptate prin legislație delegată.

                     (4)

                        Articolul 3 din Acordul de la Paris.

                     (5)

                        Decizia (UE) 2016/915 a Consiliului din 30 mai 2016 privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în ceea ce privește un instrument internațional care urmează să fie elaborat în cadrul organelor OACI și care vizează punerea în aplicare, începând cu 2020, a unei măsuri unice globale bazate pe piață pentru emisiile generate de aviația internațională, JO L 153, 10.6.2016, p. 32.

                     (6)

                        Regulamentul (UE) 2017/2392 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 decembrie 2017 de modificare a Directivei 2003/87/CE în vederea menținerii actualelor limitări ale domeniului de aplicare pentru activitățile de aviație și în vederea pregătirii punerii în aplicare a unei măsuri globale bazate pe piață începând din 2021, JO L 350, 29.12.2017, p. 7.

                     (7)

                        Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Uniunii și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului, JO L 275, 25.10.2003, p. 32.

                     (8)

                        Decizia (UE) 2018/2027 a Consiliului din 29 noiembrie 2018 privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Organizației Aviației Civile Internaționale în ceea ce privește prima ediție a Standardelor internaționale și a practicilor recomandate referitoare la protecția mediului – Schema de compensare și de reducere a emisiilor de carbon pentru aviația internațională (CORSIA), JO L 325, 20.12.2018, p. 25.

                     (9)

                        Regulamentul (UE) 2017/2392 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 decembrie 2017 de modificare a Directivei 2003/87/CE în vederea menținerii actualelor limitări ale domeniului de aplicare pentru activitățile de aviație și în vederea pregătirii punerii în aplicare a unei măsuri globale bazate pe piață începând din 2021, JO L 350, 29.12.2017, p. 7.

                     (10)

                        Propunere a Comisiei de regulament al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a cadrului pentru realizarea neutralității climatice și de modificare a Regulamentului (UE) 2018/1999 (Legea europeană a climei), 4.3.2020, COM(2020) 80.

                     (11)

                        Rezoluția Parlamentului European din 28 noiembrie 2019 referitoare la Conferința ONU din 2019 de la Madrid (Spania) privind schimbările climatice (COP 25), P9_TA(2019)0079.

                     (12)

                        Directiva (UE) 2018/2001 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2018 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, JO L 328, 21.12.2018, p. 82.

                     (13)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014, cauza Germania/Consiliul, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punctul 64.

                     (14)

                        Decizia (UE) 2016/915 a Consiliului din mai 2016 privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în ceea ce privește un instrument internațional care urmează să fie elaborat în cadrul organelor OACI și care vizează punerea în aplicare, începând cu 2020, a unei măsuri unice globale bazate pe piață pentru emisiile generate de aviația internațională (JO L 153, 10.6.2016, p. 32).

                     (15)

                        Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Uniunii și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului, JO L 275, 25.10.2003, p. 32.

                     (16)

                        Regulamentul (UE) 2017/2392 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 decembrie 2017 de modificare a Directivei 2003/87/CE în vederea menținerii actualelor limitări ale domeniului de aplicare pentru activitățile de aviație și în vederea pregătirii punerii în aplicare a unei măsuri globale bazate pe piață începând din 2021, JO L 350, 29.12.2017, p. 7.

                     (17)

                        Decizia (UE) 2018/2027 a Consiliului din 29 noiembrie 2018 privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Organizației Aviației Civile Internaționale în ceea ce privește prima ediție a Standardelor internaționale și a practicilor recomandate referitoare la protecția mediului – Schema de compensare și de reducere a emisiilor de carbon pentru aviația internațională (CORSIA) (JO L 325, 20.12.2018, p. 25).

                     (18)

                        Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/2066 al Comisiei din 19 decembrie 2018 privind monitorizarea și raportarea emisiilor de gaze cu efect de seră în temeiul Directivei 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 601/2012 al Comisiei (JO L 334, 31.12.2018, p. 1), Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/2067 al Comisiei din 19 decembrie 2018 privind verificarea datelor și acreditarea verificatorilor în temeiul Directivei 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 334, 31.12.2018, p. 94) și Regulamentul delegat (UE) 2019/1603 al Comisiei din 18 iulie 2019 de completare a Directivei 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește măsurile adoptate de Organizația Aviației Civile Internaționale pentru monitorizarea, raportarea și verificarea emisiilor generate de aviație în scopul punerii în aplicare a unei măsuri globale bazate pe piață (JO L 250, 30.9.2019, p. 10).

                     (19)

                        Directiva (UE) 2018/2001 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2018 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, JO L 328, 21.12.2018, p. 82.

                     (20)

                        De exemplu „Declarația de la Bratislava” [aprobată de COREPER, ST 12029/16 (Anexa I)], OACI A39- WP/414 [aprobată de COREPER, ST 12029/16 (Anexa II)], OACI A40- WP/102 [aprobată de Consiliu, ST 10227/1/19 (anexa H)].

                     (21)

                        Rezoluția Parlamentului European din 28 noiembrie 2019 referitoare la Conferința ONU din 2019 de la Madrid (Spania) privind schimbările climatice (COP 25), P9_TA(2019)0079.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 13.5.2020
            COM(2020) 194 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de decizie a Consiliului
            privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene, în cadrul Organizației Aviației Civile Internaționale, în ceea ce privește notificarea participării voluntare la Schema de compensare și de reducere a emisiilor de carbon pentru aviația internațională (CORSIA) începând cu 1 ianuarie 2021 și în ceea ce privește opțiunea selectată pentru calcularea, în perioada 2021-2023, a cerințelor de compensare care îi vizează pe operatorii de aeronave

               ANEXĂ

               Cel târziu la 30 iunie 2020, fiecare stat membru trebuie să notifice următoarele:

               –în temeiul capitolului 2 punctul 3.1.3 și al apendicelui 1 din capitolul 3 al anexei 16 volumul IV la Convenția de la Chicago, [statul membru] își declară participarea voluntară la Schema de compensare și de reducere a emisiilor de carbon pentru aviația internațională (CORSIA) începând cu 1 ianuarie 2021;

               –în scopul calculării cerințelor de compensare ale operatorului de aeronave în perioada 2021-2023, în conformitate cu punctul 3.2.1 și cu apendicele 1 din capitolul 3 al anexei 16 volumul IV la convenție, opțiunea selectată este OE = emisiile de CO2 ale operatorului de avioane, vizate de punctul 3.1, într-un an „a” dat;

               –aceste notificări nu aduc atingere diferențelor care au fost notificate de [statul membru] [*] și nici diferențelor suplimentare care pot fi notificate ulterior.

               * A se face trimitere la notificarea efectuată în conformitate cu Decizia (UE) 2018/2027 a Consiliului.