               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 6.7.2018
            COM(2018) 530 final
            2018/0279(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            de autorizare a Austriei, a Luxemburgului și a României să accepte, în interesul Uniunii Europene, aderarea Belarusului și a Uzbekistanului la Convenția de la Haga din 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Motivele și obiectivele propunerii

                  Obiectivul Convenției de la Haga din 25 octombrie 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii (denumită în continuare „Convenția din 1980”), ratificată până în prezent de 98 de țări, inclusiv de toate statele membre ale UE, este de a restabili statu-quo-ul prin înapoierea imediată a copiilor deplasați sau reținuți ilicit, prin intermediul unui sistem de cooperare între autoritățile centrale desemnate de părțile contractante.

                  Întrucât prevenirea răpirii copiilor este o parte esențială a politicii UE de promovare a drepturilor copilului, Uniunea Europeană întreprinde acțiuni la nivel internațional în vederea îmbunătățirii aplicării Convenției din 1980 și încurajează țările terțe să adere la convenție.

                  La 12 ianuarie 1998, Belarusul și-a depus instrumentul de aderare la Convenția din 1980. Convenția a intrat în vigoare în Belarus la 1 aprilie 1998.

                  Convenția din 1980 este deja în vigoare între Belarus și 24 de state membre ale UE. Numai Austria, Danemarca, Luxemburgul și România nu au acceptat încă aderarea Belarusului la convenție.

                  La 31 mai 1999, Uzbekistanul și-a depus instrumentul de aderare la Convenția din 1980. Convenția a intrat în vigoare în Uzbekistan la 1 august 1999.

                  Convenția din 1980 este deja în vigoare între Uzbekistan și 24 de state membre ale UE. Numai Austria, Danemarca, Luxemburgul și România nu au acceptat încă aderarea Uzbekistanului la convenție.

                  Conform articolului 38 alineatul (4) din Convenția din 1980, aceasta se aplică între statul care aderă și statele contractante care vor fi declarat că acceptă această aderare.

                  Existența competenței exclusive a UE în ceea ce privește acceptarea aderării unui stat terț la Convenția din 1980 a fost confirmată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, care a fost consultată la inițiativa Comisiei.

                  La 14 octombrie 2014, Curtea de Justiție a Uniunii Europene a emis Avizul 1/13 care a statuat că acceptarea aderării unui stat terț la Convenția de la Haga din 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii ține de competența exclusivă a Uniunii Europene.

                  Curtea a insistat asupra nevoii de uniformitate la nivelul UE în acest domeniu, în vederea evitării unei geometrii variabile între statele membre.

                  Întrucât problema răpirii internaționale de copii intră în sfera competenței externe exclusive a Uniunii Europene, decizia privind acceptarea aderării Belarusului și a Uzbekistanului trebuie luată la nivelul UE printr-o decizie a Consiliului. Prin urmare, Austria, Luxemburgul și România ar trebui să depună declarația de acceptare a aderării Belarusului și a Uzbekistanului în interesul Uniunii Europene.

                  Prin acceptarea de către Austria, Luxemburg și România, Convenția din 1980 ar deveni aplicabilă între Belarus, Uzbekistan și toate statele membre ale UE, cu excepția Danemarcei.

               •Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică vizat

                  În ceea ce privește răpirea copiilor de către unul dintre părinți, Convenția de la Haga din 1980 este contrapartea internațională a Regulamentului nr. 2201/2003 al Consiliului (cunoscut sub denumirea de „Regulamentul Bruxelles IIa”), care reprezintă piatra de temelie a cooperării judiciare în cadrul UE în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești.

                  Unul dintre obiectivele principale ale regulamentului este acela de a descuraja răpirile de copii între statele membre prin stabilirea de proceduri menite să asigure înapoierea imediată a copilului în statul membru în care acesta își are reședința obișnuită. În acest scop, Regulamentul Bruxelles IIa include, la articolul 11, procedura prevăzută în Convenția de la Haga din 1980 și o completează prin clarificarea unor aspecte ale acesteia, în special ascultarea copilului, perioada de timp necesară pentru a pronunța o hotărâre după depunerea unei cereri de înapoiere și motivele de refuz al înapoierii copilului. Regulamentul introduce, de asemenea, dispoziții care reglementează situațiile în care în state membre diferite se pronunță hotărâri contradictorii, de înapoiere și de refuz al înapoierii.

                  La nivel internațional, Uniunea Europeană sprijină aderarea statelor terțe la Convenția din 1980 pentru ca statele sale membre să se bazeze pe un cadru juridic comun atunci când tratează cazurile de răpiri internaționale de copii.

                  S-au adoptat deja, între iunie 2015 și decembrie 2017, 14 decizii ale Consiliului de acceptare a aderării la Convenția de la Haga din 1980 privind răpirea internațională de copii a 20 de țări terțe (Maroc, Singapore, Federația Rusă, Albania, Andorra, Seychelles, Armenia, Republica Coreea, Kazahstan, Peru, Georgia, Africa de Sud, Chile, Islanda, Bahamas, Panama, Uruguay, Columbia, El Salvador și San Marino)
                     1
                  .

               •Coerența cu alte politici ale Uniunii

                  Prezenta propunere este legată în mod evident de obiectivul general consacrat la articolul 3 din Tratatul privind Uniunea Europeană de a proteja drepturile copilului. Sistemul prevăzut de Convenția de la Haga din 1980 vizează protejarea copilului de efectele dăunătoare ale unei răpiri parentale și asigurarea faptului că respectivul copil poate menține contactul cu ambii părinți, de exemplu prin garantarea exercitării efective a drepturilor de vizitare.

                  Trebuie menționată și legătura cu promovarea utilizării medierii în soluționarea litigiilor familiale transfrontaliere. Directiva privind anumite aspecte ale medierii în materie civilă și comercială
                     2
                   se aplică și dreptului familiei în spațiul judiciar european comun. Convenția de la Haga din 1980 încurajează, de asemenea, soluționarea pe cale amiabilă a litigiilor familiale. Unul dintre ghidurile de bune practici elaborate în temeiul Convenției de la Haga din 1980, care este publicat de Conferința de la Haga de Drept Internațional Privat, este consacrat utilizării medierii pentru soluționarea litigiilor familiale internaționale legate de copii care intră în domeniul de aplicare al convenției. La inițiativa Comisiei Europene, acest ghid a fost tradus în toate limbile UE, în afara englezei și a francezei, precum și în arabă, pentru a sprijini dialogul cu statele care nu au ratificat încă această convenție și pentru a contribui la găsirea, împreună cu țările care nu au ratificat convenția
                     3
                  , a unor modalități concrete de soluționare a problemelor legate de răpirea internațională de copii.

               2.TEMEIUL JURIDIC, SUBSIDIARITATEA ȘI PROPORȚIONALITATEA

               •Temeiul juridic

                  Dat fiind că decizia se referă la un acord internațional, temeiul juridic aplicabil este articolul 218 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, coroborat cu articolul 81 alineatul (3). Consiliul hotărăște în unanimitate, după consultarea Parlamentului European.

                  Regatului Unit și Irlandei le revin obligații în temeiul Regulamentului (CE) nr. 2201/2003 și, în consecință, acestea participă la adoptarea și la aplicarea prezentei decizii.

                  În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               •Proporționalitatea

                  Prezenta propunere este elaborată după modelul deciziilor Consiliului adoptate deja pe aceeași temă și nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivului de a întreprinde acțiuni coerente la nivelul UE în ceea ce privește răpirea internațională de copii, prin asigurarea faptului că Austria, Luxemburgul și România acceptă aderarea Belarusului și a Uzbekistanului la Convenția de la Haga din 1980 într-un anumit interval de timp.

               3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

               •Consultările cu părțile interesate

                  Austria, Luxemburgul și România, fiind consultate de către Comisie cu privire la disponibilitatea lor de a accepta aderarea Belarusului și a Uzbekistanului la Convenția din 1980, au dat un răspuns pozitiv.

                  Din discuțiile purtate în cadrul reuniunii experților din 18 aprilie 2018 reiese că, în această etapă, nu există obiecții din partea statelor membre cu privire la acceptarea de către Austria, Luxemburg și România a aderării Belarusului și a Uzbekistanului la Convenția din 1980.

               •Obținerea și utilizarea cunoștințelor de specialitate

                  Având în vedere faptul că această convenție este deja în vigoare între 24 de state membre în ceea ce privește atât Belarusul, cât și Uzbekistanul, opinia Comisiei și a experților din statele membre este că, în astfel de cazuri, nu este necesară o evaluare specifică a situației din țările terțe în cauză.

               •Evaluarea impactului

                  Pentru cele 14 decizii ale Consiliului, adoptate deja între 2015 și 2017, privind acceptarea aderării mai multor state terțe la Convenția de la Haga din 1980 nu s-a efectuat nicio evaluare a impactului, având în vedere natura acestui act legislativ. În orice caz, s-a considerat că nu este necesară o evaluare specifică a situației din Belarus și din Uzbekistan, dat fiind faptul că respectiva convenție este deja în vigoare cu 24 de state membre ale UE și că Austria, Luxemburgul și România și-au exprimat disponibilitatea de a accepta Belarusul și Uzbekistanul.

               4.IMPLICAȚIILE BUGETARE

                  Decizia propusă nu are implicații bugetare.

               5.ALTE ELEMENTE

               •Planurile de punere în aplicare și măsurile de monitorizare, evaluare și raportare

                  Având în vedere faptul că propunerea se referă numai la autorizarea Austriei, a Luxemburgului și a României de a accepta aderarea Belarusului și a Uzbekistanului la Convenția din 1980, monitorizarea punerii în aplicare a acesteia este limitată la respectarea de către Austria, Luxemburg și România a textului declarației, precum și a termenului pentru depunerea declarației și pentru notificarea Comisiei cu privire la depunere, astfel cum sunt stabilite în decizia Consiliului.

               2018/0279 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               de autorizare a Austriei, a Luxemburgului și a României să accepte, în interesul Uniunii Europene, aderarea Belarusului și a Uzbekistanului la Convenția de la Haga din 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 81 alineatul (3), coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (b),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere avizul Parlamentului European
                  4
               ,

               întrucât:

               (1)Printre obiectivele pe care și le-a stabilit Uniunea Europeană se numără promovarea protecției drepturilor copilului, după cum se afirmă la articolul 3 din Tratatul privind Uniunea Europeană. Măsurile de protecție a copiilor împotriva deplasării sau a reținerii ilicite reprezintă o parte esențială a acestei politici.

               (2)Consiliul a adoptat Regulamentul (CE) nr. 2201/2003
                  5
                (denumit în continuare „Regulamentul Bruxelles IIa”), care urmărește protejarea copiilor împotriva efectelor dăunătoare ale unei deplasări sau rețineri ilicite și stabilirea de proceduri menite să asigure înapoierea imediată a copiilor în statul în care își au reședința obișnuită, precum și să garanteze protecția drepturilor de vizitare și a drepturilor privind încredințarea.

               (3)Regulamentul Bruxelles IIa completează și consolidează Convenția de la Haga din 25 octombrie 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii (denumită în continuare „Convenția de la Haga din 1980”), care stabilește, la nivel internațional, un sistem de obligații și de cooperare între statele contractante și între autoritățile centrale și urmărește să asigure înapoierea imediată a copiilor deplasați sau reținuți ilicit.

               (4)Toate statele membre ale Uniunii sunt parte la Convenția de la Haga din 1980.

               (5)Uniunea încurajează statele terțe să adere la Convenția de la Haga din 1980 și sprijină punerea în aplicare corectă a Convenției de la Haga din 1980, prin participarea alături de statele membre, printre altele, la comisiile speciale organizate periodic de Conferința de la Haga de Drept Internațional Privat.

               (6)Un cadru juridic comun aplicabil între statele membre ale Uniunii și statele terțe ar putea fi cea mai bună soluție pentru cazurile delicate de răpire internațională de copii.

               (7)Convenția de la Haga din 1980 prevede că aceasta se aplică în raporturile dintre statul aderent și statele contractante care vor fi declarat că acceptă aderarea.

               (8)Convenția de la Haga din 1980 nu permite organizațiilor de integrare economică regională, precum Uniunea, să devină parte la aceasta. Prin urmare, Uniunea nu poate să adere la convenția respectivă și nici să depună o declarație de acceptare a unui stat aderent.

               (9)În temeiul Avizului 1/13 al Curții de Justiție a Uniunii Europene, declarațiile de acceptare făcute în conformitate cu Convenția de la Haga din 1980 țin de competența externă exclusivă a Uniunii.

               (10)La 12 ianuarie 1998, Belarusul și-a depus instrumentul de aderare la Convenția din 1980. Convenția a intrat în vigoare în cazul Belarusului la 1 aprilie 1998.

               (11)Toate statele membre vizate, cu excepția Austriei, a Danemarcei, a Luxemburgului și a României, au acceptat deja aderarea Belarusului la Convenția de la Haga din 1980. Belarusul a acceptat aderarea Bulgariei, a Estoniei, a Letoniei, a Lituaniei și a Maltei la Convenția de la Haga din 1980. O evaluare a situației din Belarus a condus la concluzia că Austria, Luxemburgul și România sunt în măsură să accepte, în interesul Uniunii, aderarea Belarusului în conformitate cu dispozițiile Convenției de la Haga din 1980.

               (12)La 31 mai 1999, Uzbekistanul și-a depus instrumentul de aderare la Convenția din 1980. Convenția a intrat în vigoare în cazul Uzbekistanului la 1 august 1999.

               (13)Toate statele membre, cu excepția Austriei, a Danemarcei, a Luxemburgului și a României, au acceptat deja aderarea Uzbekistanului la Convenția de la Haga din 1980. Uzbekistanul a acceptat aderarea Bulgariei, a Estoniei, a Letoniei, a Lituaniei și a Maltei la Convenția de la Haga din 1980. O evaluare a situației din Uzbekistan a condus la concluzia că Austria, Luxemburgul și România sunt în măsură să accepte, în interesul Uniunii, aderarea Uzbekistanului în conformitate cu dispozițiile Convenției de la Haga din 1980.

               (14)Prin urmare, Austria, Luxemburgul și România ar trebui autorizate să își depună declarațiile de acceptare a aderării Belarusului și a Uzbekistanului la Convenția de la Haga din 1980, în interesul Uniunii, în conformitate cu dispozițiile prezentei decizii. Celelalte state membre ale Uniunii care au acceptat deja aderarea Belarusului și a Uzbekistanului la Convenția de la Haga din 1980 nu ar trebui să depună noi declarații de acceptare, deoarece declarațiile existente rămân valabile în temeiul dreptului internațional public.

               (15)Regatului Unit și Irlandei le revin obligații în temeiul Regulamentului Bruxelles IIa și participă, prin urmare, la adoptarea și la aplicarea prezentei decizii.

               (16)În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               1.
                     Austria, Luxemburgul și România sunt autorizate, prin prezenta decizie, să accepte aderarea Belarusului și a Uzbekistanului la Convenția de la Haga din 25 octombrie 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii (denumită în continuare „Convenția de la Haga din 1980”), în interesul Uniunii.

               2.
                     Austria, Luxemburgul și România depun cel târziu până la … [douăsprezece luni de la data adoptării prezentei decizii] o declarație de acceptare a aderării Belarusului și a Uzbekistanului la Convenția de la Haga din 1980, în interesul Uniunii, formulată după cum urmează:

               „[Denumirea completă a STATULUI MEMBRU] declară că acceptă aderarea Belarusului și a Uzbekistanului la Convenția de la Haga din 25 octombrie 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii, în conformitate cu Decizia (UE) 2018/… a Consiliului.”

               3.
                     Austria, Luxemburgul și România informează Consiliul și Comisia cu privire la depunerea declarațiilor lor de acceptare a aderării Belarusului și a Uzbekistanului la Convenția de la Haga din 1980 și transmit Comisiei textul respectivelor declarații în termen de două luni de la depunerea acestora.

               Articolul 2

               Prezenta decizie produce efecte de la data notificării sale.

               Articolul 3

               Prezenta decizie se adresează Austriei, Luxemburgului și României.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)

                        S-au adoptat deja 14 decizii ale Consiliului prin care statele membre sunt autorizate să accepte aderarea la Convenția din 1980 a următoarelor țări: Andorra [Decizia (UE) 2015/1023 a Consiliului, adoptată la 15 iunie 2015], Seychelles [Decizia (UE) 2015/2354 a Consiliului, adoptată la 10 decembrie 2015], Rusia [Decizia (UE) 2015/2355 a Consiliului, adoptată la 10 decembrie 2015], Albania [Decizia (UE) 2015/2356 a Consiliului, adoptată la 10 decembrie 2015], Singapore [Decizia (UE) 2015/1024 a Consiliului, adoptată la 15 iunie 2015], Maroc [Decizia (UE) 2015/2357 a Consiliului, adoptată la 10 decembrie 2015], Armenia [Decizia (UE) 2015/2358 a Consiliului, adoptată la 10 decembrie 2015], Republica Coreea [Decizia (UE) 2016/2313 a Consiliului, adoptată la 8 decembrie 2016], Kazahstan [Decizia (UE) 2016/2311 a Consiliului, adoptată la 8 decembrie 2016], Peru [Decizia (UE) 2016/2312 a Consiliului, adoptată la 8 decembrie 2016], Georgia și Africa de Sud [Decizia (UE) 2017/2462 a Consiliului din 18 decembrie 2017], Chile, Islanda și Bahamas [Decizia (UE) 2017/2424 a Consiliului din 18 decembrie 2017], Panama, Uruguay, Columbia și El Salvador [Decizia (UE) 2017/2464 a Consiliului din 18 decembrie 2017], San Marino [Decizia (UE) 2017/2463 a Consiliului din 18 decembrie 2017].

                     (2)

                        Directiva 2008/52/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind anumite aspecte ale medierii în materie civilă și comercială (JO L 136 din 24 mai 2008, p. 3).

                     (3)

                  https://www.hcch.net/romanian

                     (4)

                        JO C , , p. .

                     (5)

                        Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (JO L 338, 23.12.2003, p. 1).


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 8.8.2018
            COM(2018) 576 final
            2018/0305(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Comitetului mixt UE-CTC instituit prin Convenția din 20 mai 1987 privind simplificarea formalităților în comerțul cu mărfuri și în cadrul Comitetului mixt UE-CTC instituit prin Convenția din 20 mai 1987 privind regimul de tranzit comun în ceea ce privește o invitație adresată Regatului Unit de a adera la convențiile respective

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.OBIECTUL PROPUNERII

                  Prezenta propunere se referă la decizia de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Comitetului mixt UE-CTC
                     11 instituit prin Convenția din 20 mai 1987 privind simplificarea formalităților în comerțul cu mărfuri și în cadrul Comitetului mixt UE-CTC instituit prin Convenția din 20 mai 1987 privind regimul de tranzit comun (denumite în continuare „comitetele mixte”) în legătură cu adoptarea preconizată de către fiecare dintre comitetele mixte a unei decizii de a invita Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (denumit în continuare „Regatul Unit”) să adere la Convenția privind simplificarea formalităților în comerțul cu mărfuri și la Convenția privind regimul de tranzit comun (denumite în continuare „convențiile”).

               2.CONTEXTUL PROPUNERII

               2.1. Convențiile

                  Convențiile urmăresc să faciliteze circulația mărfurilor între Uniunea Europeană și alte țări care sunt părți contractante la convenții. Acestea au intrat în vigoare la 1 ianuarie 1988.

                  Uniunea Europeană este parte contractantă la convenții.

                  Țările care sunt părți contractante la convenții, dar care nu sunt membre ale Uniunii, sunt denumite în convenții „țări de tranzit comun”.

               2.2. Comitetele mixte

                  Sarcina comitetelor mixte este de a administra convențiile și de a asigura punerea în aplicare corespunzătoare a acestora. Comitetele mixte invită, prin intermediul unor decizii, țările terțe să adere la convenții.

                  Deciziile comitetelor mixte sunt adoptate de comun acord de către părțile contractante.

               2.3. •Actele avute în vedere spre adoptare de comitetele mixte

               •Alegerea instrumentului

                  Comunicarea Comisiei Europene din 2001 către Parlamentul European și Consiliu privind strategia de pregătire a țărilor candidate în vederea aderării la Convențiile CE-AELS din 1987 privind regimul de tranzit comun și privind simplificarea formalităților în comerțul cu mărfuri
                     22, urmată de Comunicarea Comisiei Europene din 2010 către Parlamentul European și Consiliu privind strategia de pregătire a anumitor țări învecinate în vederea aderării la cele două convenții
                     33 și de Concluziile Consiliului din 14 aprilie 2011 care au confirmat abordarea adoptată în aceste două comunicări prevăd sprijinirea mai multor țări în eforturile lor de a adera la convențiile menționate.

                  Regatul Unit, în calitate de stat membru al Uniunii Europene, aplică convențiile de la intrarea lor în vigoare în 1988. Așadar, are suficientă experiență în aplicarea dispozițiilor convențiilor și îndeplinește, în calitate de stat membru al Uniunii, criteriile tehnice stabilite prin comunicările din 2001 și 2010.

                  După ce Regatul Unit se va retrage din Uniunea Europeană, convențiile vor înceta în mod automat să se aplice Regatului Unit, întrucât numai Uniunea (și nu statele sale membre) este parte contractantă. Aderarea Regatului Unit la convenții, în calitate de parte contractantă individuală, va facilita în mod semnificativ circulația mărfurilor între Uniune, Regatul Unit și alte țări de tranzit comun.

                  În cazul în care dispozițiile tranzitorii convenite între negociatorii UE și cei ai Regatului Unit intră în vigoare ca parte a acordului de retragere negociat în prezent în temeiul articolului 50 din Tratatul privind Uniunea Europeană, acordurile internaționale la care este parte Uniunea, inclusiv convențiile, vor fi aplicabile Regatului Unit și pe teritoriul său de la data retragerii până la 31 decembrie 2020. Prin urmare, aderarea Regatului Unit la convenții ar trebui să devină efectivă, în acest caz, numai de la data la care legislația Uniunii (inclusiv aceste convenții) va înceta să se aplice Regatului Unit și pe teritoriul său.

                  Comisia este invitată să adopte prezentul proiect de propunere de decizie și să îl transmită Consiliului.

                  Deciziile comitetelor mixte prin care Regatul Unit este invitat să adere la convenții vor deveni obligatorii pentru părțile contractante în conformitate cu articolul 2 din fiecare decizie, în care se prevede intrarea lor în vigoare la data adoptării („Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării”).

                  În conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Convenția privind simplificarea formalităților în comerțul cu mărfuri și cu articolul 15 alineatul (3) din Convenția privind regimul de tranzit comun, deciziile cu privire la invitațiile adresate țărilor terțe de a adera la convenții trebuie să fie puse în aplicare de părțile contractante în conformitate cu propria lor legislație.

               3.POZIȚIA CARE URMEAZĂ SĂ FIE ADOPTATĂ ÎN NUMELE UNIUNII

                  Poziția propusă este adoptarea unei decizii de a invita Regatul Unit să adere la convenții pentru ca acestea să se aplice de îndată ce Regatul Unit se va retrage din Uniune sau, în cazul în care dispozițiile tranzitorii convenite între negociatorii UE și ai Regatului Unit vor intra în vigoare ca parte a acordului de retragere în curs de negociere în temeiul articolului 50 din Tratatul privind Uniunea Europeană, de la data la care legislația Uniunii (inclusiv aceste convenții) va înceta să se aplice Regatului Unit și pe teritoriul său.

                  Scopul poziției propuse este de a facilita schimburile comerciale dintre Uniune, Regatul Unit și actualele țări de tranzit comun. Aderarea Regatului Unit la convenții ar trebui să genereze beneficii substanțiale și tangibile pentru comercianți și pentru administrațiile vamale, datorită simplificării formalităților de tranzit și facilitării circulației mărfurilor.

                  Poziția propusă este conformă cu politica comercială comună.

               4.TEMEIUL JURIDIC

               4.1.Aspecte juridice procedurale

               4.1.1.Principii

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede posibilitatea adoptării unor decizii de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului”.

                  Articolul 11 alineatul (3) din Convenția privind simplificarea formalităților în comerțul cu mărfuri și articolul 15 alineatul (3) din Convenția privind regimul de tranzit comun stipulează că comitetele mixte invită, printr-o decizie, o țară terță în sensul articolului 1 alineatul (2) și, respectiv, al articolului 3 alineatul (1) litera (c) să adere la convenții.

               4.1.2.Aplicarea în cazul în discuție

                  Comitetele mixte constituie organisme înființate printr-un acord, și anume prin Convenția privind simplificarea formalităților în comerțul cu mărfuri (articolul 10) și Convenția privind regimul de tranzit comun (articolul 14).

                  Deciziile pe care comitetele mixte sunt invitate să le adopte sunt acte cu efecte juridice. Aceste decizii vor fi obligatorii în temeiul dreptului internațional, în conformitate cu articolul 15 din Convenția privind simplificarea formalităților în comerțul cu mărfuri și cu articolul 20 din Convenția privind regimul de tranzit comun.

                  Deși Regatul Unit nu va fi o țară terță atunci când comitetele mixte vor decide cu privire la invitație, este totuși în interesul Uniunii să se asigure că Regatul Unit aderă la convenții în calitate de parte contractantă separată începând cu data la care legislația Uniunii (inclusiv aceste convenții) va înceta să se aplice Regatului Unit și pe teritoriul său. Prin urmare, este necesar să se pregătească adoptarea de către comitetele mixte a invitației de a adera la aceste convenții, astfel încât, de îndată ce Regatul Unit devine stat terț, să devină imediat parte contractantă separată.

                  Actele avute în vedere nu completează și nu modifică cadrul instituțional al convențiilor.

                  Prin urmare, temeiul juridic procedural al deciziilor propuse este articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               4.2.Temeiul juridic material

                  Temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE depinde în primul rând de obiectivul și de conținutul actului avut în vedere cu privire la care se adoptă o poziție în numele Uniunii. În cazul în care actul avut în vedere urmărește două obiective sau include două elemente, iar unul dintre aceste obiective sau elemente poate fi identificat ca fiind obiectivul sau elementul principal, iar celălalt obiectiv sau element are mai degrabă un caracter accesoriu, decizia adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE trebuie să se întemeieze pe un singur temei juridic material, respectiv cel impus de obiectivul sau de elementul principal sau predominant.

                  Simplificările realizate prin intermediul invitației adresate Regatului Unit să adere la convenții vizează eficacitatea procedurilor de trecere a frontierei. Obiectivul principal și conținutul actelor avute în vedere se referă, așadar, la politica comercială comună.

                  Prin urmare, temeiul juridic material al deciziilor propuse este articolul 207 din TFUE.

               4.3.Concluzii

               Temeiul juridic al deciziilor propuse ar trebui să fie articolul 207 din TFUE coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               2018/0305 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Comitetului mixt UE-CTC instituit prin Convenția din 20 mai 1987 privind simplificarea formalităților în comerțul cu mărfuri și în cadrul Comitetului mixt UE-CTC instituit prin Convenția din 20 mai 1987 privind regimul de tranzit comun în ceea ce privește o invitație adresată Regatului Unit de a adera la convențiile respective

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 207 coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Convenția din 20 mai 1987 privind simplificarea formalităților în comerțul cu mărfuri
                  4
               4 și Convenția din 20 mai 1987 privind regimul de tranzit comun
                  5
               5 (denumite în continuare „convențiile”) au fost încheiate între Comunitatea Economică Europeană, Republica Austria, Republica Finlanda, Republica Islanda, Regatul Norvegiei, Regatul Suediei și Confederația Elvețiană la 20 mai 1987 și au intrat în vigoare la 1 ianuarie 1988.

               (2)Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (denumit în continuare „Regatul Unit”) și-a exprimat dorința de a adera la convenții în calitate de parte contractantă separată de la data la care convențiile nu se vor mai aplica Regatului Unit și pe teritoriul său.

               (3)În temeiul articolului 11 alineatul (3) din Convenția privind simplificarea formalităților în comerțul cu mărfuri, Comitetul mixt instituit prin convenția respectivă poate adopta, prin intermediul unei decizii, invitații adresate unor țări terțe de aderare la Convenția menționată.

               (4)În temeiul articolului 15 alineatul (3) din Convenția privind regimul de tranzit comun, Comitetul mixt instituit prin convenția respectivă poate adopta, prin intermediul unei decizii, invitații adresate unor țări terțe de aderare la Convenția menționată.

               (5)Este necesar să se stabilească poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul respectivelor Comitete mixte, deoarece deciziile prin care Regatul Unit este invitat să adere la convenții în calitate de parte contractantă separată vor avea caracter obligatoriu pentru Uniune.

               (6)Aceste convenții asigură proceduri eficiente de trecere a frontierei pentru comerțul dintre părțile contractante.

               (7)Deși Regatul Unit nu va fi o țară terță atunci când comitetele mixte vor decide cu privire la invitații, este totuși în interesul Uniunii să se asigure că Regatul Unit aderă la convenții în calitate de parte contractantă separată începând cu data la care legislația Uniunii (inclusiv aceste convenții) va înceta să se aplice Regatului Unit și pe teritoriul său.

               (8)Ambele convenții prevăd că o țară terță invitată devine parte contractantă depunând un instrument de aderare, iar aderarea devine efectivă în prima zi a celei de-a doua luni de la depunerea instrumentului de aderare.

               (9)Având în vedere acest calendar și pentru ca Regatul Unit să adere la aceste convenții fără întârziere, de îndată ce devine o țară terță, este necesară pregătirea adoptării de către comitetele mixte a invitațiilor de a adera la aceste convenții.

               (10)Aderarea Regatului Unit la convenții ar trebui să devină efectivă doar începând de la data la care Regatul Unit nu mai este acoperit de convenții în calitate de stat membru al Uniunii Europene sau, în cazul în care Uniunea Europeană și Regatul Unit convin cu privire la dispoziții tranzitorii prin care convențiile ar fi aplicabile Regatului Unit și pe teritoriul său, începând de la data la care aceste dispoziții tranzitorii încetează să se aplice,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Comitetului mixt UE-CTC instituit prin Convenția din 20 mai 1987 privind simplificarea formalităților în comerțul cu mărfuri în ceea ce privește o invitație adresată Regatului Unit de a adera la convenția respectivă se bazează pe proiectul de act al Comitetului mixt, anexat la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Comitetului mixt UE-CTC instituit prin Convenția din 20 mai 1987 privind regimul de tranzit comun în ceea ce privește o invitație adresată Regatului Unit de a adera la convenția respectivă se bazează pe proiectul de act al Comitetului mixt, anexat la prezenta decizie.

               Articolul 3

               Odată ce Regatul Unit a îndeplinit condițiile tehnice pentru aderarea la convenții sau a furnizat asigurări convingătoare că aceste condiții tehnice vor fi îndeplinite la timp înainte de data aplicării efective a convenției Regatului Unit în calitate de parte contractantă, reprezentantul Uniunii în cadrul comitetelor mixte menționate la articolele 1 și, respectiv, 2 propune deciziile prin care Regatul Unit este invitat să adere la convenții și votează deciziile respective în conformitate cu articolele 1 și 2 din prezenta decizie.

               Articolul 4

               După adoptare, decizia Comitetului mixt UE-CTC privind simplificarea formalităților în comerțul cu mărfuri și decizia Comitetului mixt UE-CTC privind regimul de tranzit comun se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               Articolul 5

               Prezenta decizie se adresează Comisiei.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  1 Țările de tranzit comun

                     (2)
                  2 COM(2001)289 final

                     (3)
                  3 CIM(2010)668 final

                     (4)
                  4 JO L 134, 22.5.1987, p. 2

                     (5)
                  5 JO L 226, 13.8.1987, p. 2

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 8.8.2018
            COM(2018) 576 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de decizie a Consiliului
            privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Comitetului mixt UE-CTC instituit prin Convenția din 20 mai 1987 privind simplificarea formalităților în comerțul cu mărfuri și în cadrul Comitetului mixt UE-CTC instituit prin Convenția din 20 mai 1987 privind regimul de tranzit comun în ceea ce privește o invitație adresată Regatului Unit de a adera la convențiile respective

               ANEXĂ

               Propunere de Decizie nr. .../2018 a Comitetului mixt instituit prin Convenția din 20 mai 1987 privind simplificarea formalităților în comerțul cu mărfuri
                  din ... 2018

               în ceea ce privește o invitație adresată Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a adera la convenția respectivă

               COMITETUL MIXT,

               având în vedere Convenția din 20 mai 1987 privind simplificarea formalităților în comerțul cu mărfuri
                  1
                (denumită în continuare „convenția”), în special articolul 11 alineatul (3),

               întrucât:

               (1) Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (denumit în continuare „Regatul Unit”) și-a exprimat dorința de a adera la convenție în calitate de parte contractantă separată, de la data la care convenția nu se va mai aplica Regatului Unit și pe teritoriul său.

               (2) Schimbul de mărfuri cu Regatul Unit ar fi facilitat prin simplificarea formalităților care influențează comerțul dintre Regatul Unit și Uniunea Europeană, Republica Islanda, fosta Republică iugoslavă a Macedoniei, Regatul Norvegiei, Republica Serbia, Confederația Elvețiană și Republica Turcia.

               (3) În perspectiva realizării unei astfel de facilitări, este oportună invitarea Regatului Unit să adere la convenție.

               (4) Aderarea Regatului Unit la convenție ar trebui să devină efectivă doar începând de la data la care Regatul Unit nu mai este acoperit de convenție în calitate de stat membru al Uniunii Europene sau, în cazul în care Uniunea Europeană și Regatul Unit convin cu privire la dispoziții tranzitorii prin care convenția ar fi aplicabilă Regatului Unit și pe teritoriul său, începând de la data la care aceste dispoziții tranzitorii încetează să se aplice,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Regatul Unit este invitat să adere la convenție în conformitate cu articolul 11a din convenție începând de la data la care încetează să fie un stat membru al Uniunii Europene sau de la data la care încetează să se aplice eventualele dispoziții tranzitorii dintre Uniunea Europeană și Regatul Unit, prin care convenția s-ar aplica Regatului Unit și pe teritoriul său.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                  Pentru Comitetul mixt

                  Președintele

                  Philip Kermode

               Propunere de Decizie nr. .../2018 a Comitetului mixt instituit prin Convenția din 20 mai 1987 privind regimul de tranzit comun

               din ... 2018

               în ceea ce privește o invitație adresată Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a adera la convenția respectivă

               COMITETUL MIXT

               având în vedere Convenția din 20 mai 1987 privind regimul de tranzit comun
                  2
                (denumită în continuare „convenția”), în special articolul 15 alineatul (3) litera (e),

               întrucât:

               (1) Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (denumit în continuare „Regatul Unit”) și-a exprimat dorința de a adera la convenție în calitate de parte contractantă separată, de la data la care convenția nu se va mai aplica Regatului Unit și pe teritoriul său.

               (2) Circulația mărfurilor din și către Regatul Unit ar fi facilitată datorită unui regim de tranzit comun pentru mărfurile transportate între Regatul Unit și Uniunea Europeană, Republica Islanda, fosta Republică iugoslavă a Macedoniei, Regatul Norvegiei, Republica Serbia, Confederația Elvețiană și Republica Turcia.

               (3) În perspectiva realizării unei astfel de facilitări, este oportună invitarea Regatului Unit să adere la convenție.

               (4) Aderarea Regatului Unit la convenție ar trebui să devină efectivă doar începând de la data la care Regatul Unit nu mai este acoperit de convenție în calitate de stat membru al Uniunii Europene sau, în cazul în care Uniunea Europeană și Regatul Unit convin cu privire la dispoziții tranzitorii prin care convenția ar fi aplicabilă Regatului Unit și pe teritoriul său, începând de la data la care aceste dispoziții tranzitorii încetează să se aplice,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Regatul Unit este invitat să adere la convenție în conformitate cu articolul 15a din convenție începând de la data la care încetează să fie un stat membru al Uniunii Europene sau de la data la care încetează să se aplice eventualele dispoziții tranzitorii dintre Uniunea Europeană și Regatul Unit, prin care convenția s-ar aplica Regatului Unit și pe teritoriul său.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Comitetul mixt

                  Președintele

                  Philip Kermode

                     (1)

                        JO L 134, 22.5.1987, p. 2

                     (2)

                        JO L 226, 13.8.1987, p. 2


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 17.8.2018
            COM(2018) 598 final
            2018/0308(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene cu privire la modificările aduse anexelor la Acordul european referitor la transportul rutier internațional al mărfurilor periculoase (ADR) și Regulamentului anexat la Acordul european privind transportul internațional al mărfurilor periculoase pe căi navigabile interioare (ADN), adoptate de Grupul de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15) și de Comitetul administrativ al ADN

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.OBIECTUL PROPUNERII

               Propunerea de decizie a Consiliului are ca obiectiv stabilirea poziției Uniunii Europene cu privire la modificările aduse anexelor la Acordul european referitor la transportul rutier internațional al mărfurilor periculoase (ADR) și Regulamentului anexat la Acordul european privind transportul internațional al mărfurilor periculoase pe căi navigabile interioare (ADN), aplicabile de la 1 ianuarie 2019, având în vedere expirarea preconizată a perioadei de așteptare în care părțile contractante membre ale Grupului de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15) și ale Comitetului administrativ al ADN pot prezenta obiecții cu privire la propunerile de modificări pentru ediția din 2019.

               2.CONTEXTUL PROPUNERII

                  Anexele și regulamentul sus-menționate, denumite în mod obișnuit „anexele la ADR” și „Regulamentul anexat la ADN”, reglementează transportul internațional al mărfurilor periculoase pe cale rutieră și, respectiv, pe căi navigabile interioare între statele membre ale Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (CEE-ONU), care sunt totodată părți contractante la ADR și la ADN.

                  Dezvoltarea transportului mărfurilor periculoase pe cale rutieră și pe căi navigabile interioare, atât în cadrul Uniunii, cât și între Uniune și țările învecinate, este un element central al politicii europene comune în domeniul transporturilor și asigură buna funcționare a tuturor sectoarelor industriale care produc sau utilizează mărfurile clasificate ca periculoase în conformitate cu ADR și cu ADN. Adaptarea la progresul tehnic și științific a acestor acorduri este, prin urmare, esențială pentru a permite dezvoltarea transporturilor și a sectoarelor industriale conexe din lanțul economic. Modificările au scopul de a armoniza ADR și ADN cu regulamentele-tip ale ONU, inclusiv în ceea ce privește noile definiții, criteriile de clasificare și numerele ONU, cerințele de ambalare/etichetare, actualizarea standardelor și a dispozițiilor tehnice aplicabile, precum și corecturile redacționale.

               Dispozițiile internaționale privind transportul mărfurilor periculoase sunt stabilite de diverse organizații internaționale, cum ar fi CEE-ONU, Organizația Interguvernamentală pentru Transporturile Internaționale Feroviare (OTIF) și diverse organisme specializate ale Organizației Națiunilor Unite. Dat fiind că normele trebuie să fie compatibile între ele, organizațiile implicate în această activitate au pus la punct un sistem internațional complex de coordonare și de armonizare. Dispozițiile sunt adaptate periodic, o dată la doi ani.

               2.1 Acordul european referitor la transportul rutier internațional al mărfurilor periculoase (ADR)

               Acordul european referitor la transportul rutier internațional al mărfurilor periculoase (ADR) are ca scop reglementarea transportului rutier internațional al mărfurilor periculoase între statele membre ale CEE-ONU și alte state care aplică ADR (părțile contractante la ADR). Acordul a intrat în vigoare la 29 ianuarie 1968. Uniunea Europeană nu este parte la acord, deși toate statele sale membre sunt părți contractante la acesta.

               2.2 Acordul european privind transportul internațional al mărfurilor periculoase pe căi navigabile interioare (ADN)

               Acordul european privind transportul internațional al mărfurilor periculoase pe căi navigabile interioare (ADN) are ca scop reglementarea transportului internațional al mărfurilor periculoase pe căi navigabile interioare între statele membre ale CEE-ONU care aplică ADR (părțile contractante la ADN). Acordul a intrat în vigoare la 28 februarie 2008. Uniunea Europeană nu este parte la acord, deși douăsprezece state membre sunt părți contractante la acesta.

               2.3 Grupul de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15) și Comitetul administrativ al ADN; deciziile adoptate și monitorizarea

               Grupul de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15) și Comitetul administrativ al ADN, precum și Comitetul pentru siguranță al ADN (WP.15/AC.2) sunt organismele instituite în cadrul CEE-ONU pentru a lua decizii cu privire la modificările aduse ADR și ADN. Aceste organisme sunt formate din reprezentanți ai statelor membre ale CEE-ONU care aplică ADR și ADN. Fiecare parte contractantă la ADR și ADN dispune de un vot.

                  Conform capitolului VII – „Votul” din mandatul și regulamentul de procedură al Grupului de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15), numai participanții cu drepturi depline dispun de un vot în cadrul WP.15, iar deciziile acestui organism sunt adoptate în principal prin consens. Votarea în cadrul WP.15 are loc prin ridicarea mâinii.

                  În conformitate cu articolul 17 alineatul (7) din ADN, fiecare parte contractantă reprezentată la sesiunea Comitetului administrativ al ADN dispune de un vot.

                  Modificările adoptate în decursul perioadei de doi ani cuprinsă între 2016 și 2018 includ o gamă largă de adaptări la progresul tehnic și științific.

                  În special, normele privind clasificarea mărfurilor periculoase au fost clarificate în ambele acorduri în ceea ce privește eșantioanele de materiale energetice destinate testării (secțiunea 2.1.4.3), clasificarea articolelor ca articole care conțin mărfuri periculoase, dacă nu se specifică altfel (secțiunea 2.1.5), clasificarea substanțelor corozive (secțiunea 2.2.8). Au fost introduse mai multe elemente noi în lista mărfurilor periculoase, începând cu ONU 3535 TOXIC SOLID, INFLAMABIL, ANORGANIC, dacă nu se specifică altfel până la 3548 ARTICOLE CARE CONȚIN DIVERSE MĂRFURI PERICULOASE dacă nu se specifică altfel. Au fost elaborate noi instrucțiuni privind ambalarea, de exemplu, o instrucțiune privind ambalarea P911 pentru pilele și bateriile defecte (baterii cu litiu metalic, baterii cu litiu-ion atunci când sunt transportate individual sau conținute într-un echipament). În plus, au fost modificate dispozițiile existente privind ambalarea din capitolul 3.3, de exemplu, dispoziția specială 392 aplicabilă transportului de sisteme de izolare a combustibilului gazos concepute și aprobate pentru a fi montate pe autovehicule conținând gaz a fost modificată pentru a reflecta evoluția standardelor și regulamentelor specifice, inclusiv Regulamentul (CE) nr. 79/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 ianuarie 2009 privind omologarea de tip a autovehiculelor pe bază de hidrogen și de modificare a Directivei 2007/46/CE
                     1
                  , Regulamentul (UE) nr. 406/2010 al Comisiei din 26 aprilie 2010 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 79/2009 al Parlamentului European și al Consiliului privind omologarea de tip a autovehiculelor pe bază de hidrogen
                     2
                  . În ceea ce privește modificările mai specifice, în ADR au fost introduse noi norme aplicabile dispozitivelor de fixare. În ceea ce privește ADN, s-a introdus clasificarea zonelor navelor-cisternă pentru care este necesară protecția împotriva exploziilor, precum și clasificarea categoriilor de echipamente, în vederea alinierii cerințelor aplicabile acestor nave la cerințele actuale prevăzute în Directiva 2014/34/UE
                     3
                  .

               În decursul pregătirii acestor modificări a fost consultată o gamă largă de experți din sectorul public și privat. Pe parcursul elaborării acestora, au avut loc următoarele reuniuni tehnice:

               –în cadrul Subcomitetului de experți al ONU în domeniul transportului mărfurilor periculoase (SCETDG), cu ocazia:

               (1)celei de a 47-a sesiuni, de la Geneva, 22-26 iunie 2015,

               (2)celei de a 48-a sesiuni, de la Geneva, 30 noiembrie-9 decembrie 2015,

               (3)celei de a 49-a sesiuni, de la Geneva, 27 iunie-7 iulie 2016,

               (4)celei de a 50-a sesiuni, de la Geneva, 28 noiembrie-6 decembrie 2016,

               –în cadrul reuniunii comune CEE-ONU – OTIF a Comitetului de experți RID și a Grupului de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15/AC.1), cu ocazia:

               (1)sesiunii de toamnă 2016, de la Geneva, 19-23 septembrie 2016,

               (2)sesiunii de primăvară 2017, de la Berna, 13-17 martie 2017,

               (3)sesiunii de toamnă 2017, de la Geneva, 19-29 septembrie 2017,

               (4)sesiunii de primăvară, de la Berna, 12-16 martie 2018,

               –pentru ADR, în cadrul Grupului de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15), cu ocazia

               (1)celei de a 101-a sesiuni, de la Geneva, 8-10 noiembrie 2016,

               (2)celei de a 102-a sesiuni, de la Geneva, 8-12 mai 2017,

               (3)celei de a 103-a sesiuni, de la Geneva, 6-10 noiembrie 2017,

               (4)celei de a 104-a sesiuni, de la Geneva, 15-17 mai 2018,

               –pentru ADN, în cadrul Comitetului pentru siguranță al ADN (WP.15/AC.2), cu ocazia:

               (1)celei de a 29-a sesiuni, de la Geneva, 22-26 august 2016,

               (2)celei de a 30-a sesiuni, de la Geneva, 23-27 ianuarie 2017,

               (3)celei de a 31-a sesiuni, de la Geneva, 28-31 august 2017,

               (4)celei de a 32-a sesiuni, de la Geneva, 22-26 ianuarie 2018,

               –în cadrul Comitetului administrativ al ADN, cu ocazia

               (1)celei de a 20-a sesiuni, de la Geneva, 26 ianuarie 2018.

               Cu ocazia acestor reuniuni, comitetele de experți au analizat și au prelucrat fiecare propunere de modificare în parte. În majoritatea cazurilor, măsurile recomandate au fost convenite în unanimitate. Pentru anumite propuneri, adoptarea a fost recomandată de o majoritate de experți.

                  Pentru ADR, Grupul de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15) a luat decizia cu privire la aceste propuneri la fiecare dintre sesiunile menționate mai sus. Pentru ADN, Comitetul administrativ a luat decizia cu privire la modificări cu ocazia celei de a 20-a sesiuni, de la Geneva, la 26 ianuarie 2018.

                  În conformitate cu articolul 14 din ADR, odată adoptată de Grupul de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15), orice propunere de modificare adusă anexelor la ADR se consideră acceptată, cu excepția cazului în care, în termen de trei luni de la data la care secretarul general al Organizației Națiunilor Unite a transmis modificarea, cel puțin o treime dintre părțile contractante sau cinci dintre acestea, dacă o treime depășește această cifră, au notificat în scris secretarului general obiecția lor cu privire la modificarea propusă.

                  În conformitate cu articolul 20 din ADN, odată adoptată de Comitetul administrativ al ADN, orice modificare se consideră acceptată, cu excepția cazului în care, în termen de trei luni de la data la care secretarul general al Organizației Națiunilor Unite a transmis modificarea, cel puțin o treime dintre părțile contractante sau cinci dintre acestea, dacă o treime depășește această cifră, au notificat în scris secretarului general obiecția lor cu privire la modificarea propusă.

                  Modificările adoptate de WP.15, astfel cum sunt prezentate în documentele din anexa la prezenta propunere, au fost transmise secretarului general al Organizației Națiunilor Unite, pentru a putea fi notificate părților contractante ale ADR la 1 iulie 2018, în vederea acceptării în conformitate cu procedura stabilită la articolul 14 din ADR, și sunt disponibile online
                     4
                  .

                  Modificările adoptate de Comitetul administrativ al ADN, astfel cum sunt prezentate în documentele din anexa la prezenta propunere, au fost notificate de secretarul general al Organizației Națiunilor Unite părților contractante la ADN la 1 iulie 2018, în vederea acceptării în conformitate cu procedura stabilită la articolul 20 din ADN, și sunt disponibile online
                     5
                  .

                  Până la 1 octombrie 2018, secretarul general al Organizației Națiunilor Unite, în calitate de depozitar, poate primi obiecții cu privire la modificările aduse ADR și ADN, astfel cum au fost adoptate în sesiunile menționate la punctul 2.3 de mai sus.

                  Cu excepția cazului în care părțile ridică un număr suficient de obiecții, modificările vizate de prezenta propunere ar trebui să intre în vigoare la 1 ianuarie 2019 și să devină obligatorii.

               3. POZIȚIA CARE URMEAZĂ SĂ FIE LUATĂ ÎN NUMELE UNIUNII

               3.1 Context

                  Uniunea Europeană nu este parte contractantă nici la ADR, nici la ADN. Cu toate acestea, faptul că Uniunea Europeană nu este parte la un acord internațional nu o împiedică să își exercite competențele prin stabilirea, în cadrul instituțiilor sale, a unei poziții care urmează să fie adoptată în numele său în cadrul organismului creat de respectivul acord, în special prin intermediul statelor membre care sunt părți la acel acord, acționând în comun în interesul Uniunii [a se vedea Hotărârea în cauza C-399/12, Germania/Consiliul („OIV”), punctul 52 și jurisprudența citată].

                  În prezent, există 50 de părți contractante la ADR, printre acestea numărându-se totalitatea statelor membre ale UE. Numărul părților contractante la ADN este de 17, dintre care 12 sunt state membre ale UE.

                  Începând cu 1 ianuarie 1997, Uniunea Europeană aplică dispozițiile ADR în cazul transportului rutier al mărfurilor periculoase pe teritoriul UE, inițial în conformitate cu Directiva 94/55/CE a Consiliului din 21 noiembrie 1994 de apropiere a legislațiilor statelor membre privind transportul rutier de mărfuri periculoase
                     6
                  . În 2008, Directiva 94/55/CE a fost înlocuită prin Directiva 2008/68/CE, care urmărește aceleași principii ca predecesoarea sa. Începând cu 1 ianuarie 2009, Uniunea Europeană aplică dispozițiile ADN în cazul transportului mărfurilor periculoase pe căile navigabile interioare.

                  Articolul 4 din Directiva 2008/68/CE, referitor la țările terțe, stabilește că „transportul de mărfuri periculoase între statele membre și țări terțe este autorizat în măsura în care acesta respectă cerințele ADR, RID sau ADN, cu excepția cazului în care în anexe se prevede altfel”.

                  În plus, modificările menționate mai sus, în măsura în care devin obligatorii, vor avea un impact asupra punerii în aplicare a Directivei 2008/68/CE, având în vedere articolul 8 al acesteia. În conformitate cu dispoziția respectivă, Comisia este împuternicită să adapteze secțiunea I.1 din anexa I și secțiunea III.1 din anexa III la Directiva 2008/68/CE la progresele științifice și tehnice, „în special pentru a lua în considerare modificările la ADR, RID și ADN”.

               3.2 Poziția UE

                  Anexa la prezenta propunere prevede o listă detaliată a modificărilor avute în vedere, specificând că acestea pot fi acceptate de Uniune. Modificările avute în vedere sunt considerate adecvate pentru a asigura transportul mărfurilor periculoase în condiții de siguranță și în mod rentabil, ținând cont de progresul tehnologic și, prin urmare, pot fi sprijinite. Modificările propuse contribuie la transportul în condiții de siguranță și securitate al mărfurilor periculoase, având ca scop înlăturarea pericolelor intrinseci pe care le prezintă aceste mărfuri.

               4. TEMEIUL JURIDIC

               4.1 Temeiul juridic procedural

               4.1.1 Principii

                  Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede posibilitatea adoptării unor decizii de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului”.

                  Articolul 218 alineatul (9) din TFUE se aplică indiferent dacă Uniunea este sau nu membră a organismului în cauză sau parte la acordul respectiv
                     7
                  .

                  Conceptul de „acte cu efecte juridice” include actele care au efecte juridice prin aplicarea normelor de drept internațional care reglementează organismul în cauză. De asemenea, sunt incluse instrumentele care nu au un caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, dar care „au vocația de a influența în mod decisiv conținutul reglementării adoptate de legiuitorul Uniunii”
                     8
                  .

               4.1.2 Aplicarea la cazul în discuție

                  WP.15 este un organism instituit printr-un acord, și anume prin Acordul european referitor la transportul rutier internațional al mărfurilor periculoase (ADR).

                  Comitetul administrativ al ADN este un organism instituit printr-un acord, și anume Acordul european privind transportul internațional al mărfurilor periculoase pe căi navigabile interioare (ADN).

                  Actele pe care le-au adoptat WP.15 și Comitetul administrativ al ADN constituie acte cu efecte juridice. În condițiile descrise mai sus, actele adoptate vor fi obligatorii în temeiul dreptului internațional în conformitate cu articolul 14 din ADR și articolul 20 din ADN și au vocația de a influența în mod decisiv conținutul legislației UE, și anume Directiva 2008/68/CE. Acest lucru este cauzat de faptul că articolul 4 din Directiva 2008/68/CE, referitor la țările terțe, stabilește că „transportul de mărfuri periculoase între statele membre și țări terțe este autorizat în măsura în care acesta respectă cerințele ADR, RID sau ADN, cu excepția cazului în care în anexe se prevede altfel”. În plus, actele vor avea un impact asupra punerii în aplicare a Directivei 2008/68/CE, având în vedere articolul 8 al acesteia. În conformitate cu dispoziția respectivă, Comisia este împuternicită să adapteze secțiunea I.1 din anexa I și secțiunea III.1 din anexa III la Directiva 2008/68/CE la progresele științifice și tehnice, „în special pentru a lua în considerare modificările la ADR, RID și ADN”.

                  Actele avute în vedere nu completează și nu modifică cadrul instituțional al acordului.

                  Prin urmare, temeiul juridic procedural al propunerii de decizie este articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               4.2 Temeiul juridic material

               4.2.1 Principii

                  Temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE depinde în primul rând de obiectivul și de conținutul actului avut în vedere cu privire la care se adoptă o poziție în numele Uniunii. În cazul în care actul avut în vedere urmărește două obiective sau include două elemente, iar unul dintre aceste obiective sau elemente poate fi identificat ca fiind obiectivul sau elementul principal, iar celălalt obiectiv sau element are mai degrabă un caracter accesoriu, decizia adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE trebuie să se întemeieze pe un singur temei juridic material, respectiv cel impus de obiectivul sau de elementul principal sau predominant.

               4.2.2 Aplicarea în cazul în discuție

                  Principalul obiectiv și conținut al deciziei se referă la transportul mărfurilor periculoase pe cale rutieră și pe căi navigabile interioare. Prin urmare, temeiul juridic material al deciziei propuse este articolul 91 din TFUE.

               4.3 Concluzie

                  Temeiul juridic al propunerii de decizie a Consiliului ar trebui să fie articolul 91 din TFUE coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               5. PUBLICAREA ACTULUI AVUT ÎN VEDERE

                  Din motive de transparență și pentru facilitarea trimiterilor, o trimitere la deciziile Grupului de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15) și ale Comitetului pentru siguranță al ADN va fi publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, indicând intrarea în vigoare a acestora.

               2018/0308 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene cu privire la modificările aduse anexelor la Acordul european referitor la transportul rutier internațional al mărfurilor periculoase (ADR) și Regulamentului anexat la Acordul european privind transportul internațional al mărfurilor periculoase pe căi navigabile interioare (ADN), adoptate de Grupul de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15) și de Comitetul administrativ al ADN

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 91 coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Acordul european referitor la transportul rutier internațional al mărfurilor periculoase („ADR”) a intrat în vigoare la 29 ianuarie 1968. Acordul european privind transportul internațional al mărfurilor periculoase pe căi navigabile interioare („ADN”) a intrat în vigoare la 29 februarie 2008.

               (2)În temeiul articolului 14 din ADR, orice parte contractantă poate propune una sau mai multe modificări ale anexelor la acest acord și, ca urmare, Grupul de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15) poate adopta modificări ale anexelor la ADR. În temeiul articolului 20 din ADN, Comitetul pentru siguranță și Comitetul administrativ pot adopta modificări ale Regulamentului anexat la ADN.

               (3)Modificările adoptate în decursul perioadei de doi ani cuprinsă între 2016 și 2018 de către WP.15 și de către Comitetul administrativ al ADN cu privire la transportul mărfurilor periculoase pe cale rutieră și pe căi navigabile interioare au fost notificate părților contractante la ADR și ADN la 1 iulie 2018.

               (4)Este adecvat să se stabilească poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii cu privire la aceste modificări aduse ADR și ADN, deoarece actele respective vor avea vocația de a influența în mod decisiv conținutul legislației Uniunii, și anume Directiva 2008/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 septembrie 2008 privind transportul interior de mărfuri periculoase
                  9
               . Această directivă stabilește cerințe privind transportul rutier, feroviar sau pe căi navigabile interioare al mărfurilor periculoase în interiorul statelor membre sau între acestea, făcând trimitere la ADR sau la ADN. În plus, articolul 4 din directiva respectivă prevede că „transportul de mărfuri periculoase între statele membre și țări terțe este autorizat în măsura în care acesta respectă cerințele ADR, RID sau ADN, cu excepția cazului în care în anexe se prevede altfel”. În plus, în temeiul articolului 8 din directivă, Comisia este împuternicită să adapteze secțiunea I.1 din anexa I și secțiunea III.1 din anexa III la Directiva 2008/68/CE la progresele științifice și tehnice, „în special pentru a lua în considerare modificările la ADR, RID și ADN”.

               (5)Uniunea Europeană nu este parte contractantă nici la ADR, nici la ADN. Acest fapt nu o împiedică, însă, să își exercite competențele, stabilind, prin intermediul instituțiilor sale, o poziție care urmează să fie adoptată în numele său în cadrul organismului creat de respectivul acord, în special prin intermediul statelor membre care sunt părți la acel acord, acționând în comun în interesul Uniunii.

               (6)Toate statele membre sunt părți contractante la ADR și aplică acest acord, iar 12 state membre ale UE sunt părți contractante la ADN și aplică acest acord.

               (7)Modificările adoptate, astfel cum se menționează mai sus, privesc standarde tehnice sau specificații tehnice uniforme, au obiectivul de a asigura transportul mărfurilor periculoase în condiții de siguranță și în mod eficient, ținând totodată seama de progresele științifice și tehnice din acest sector și de dezvoltarea unor noi substanțe și articole care prezintă un pericol în timpul transportului. Dezvoltarea transportului mărfurilor periculoase pe cale rutieră și pe căi navigabile interioare, atât în cadrul Uniunii, cât și între Uniune și țările învecinate, este un element central al politicii comune în domeniul transporturilor și asigură buna funcționare a tuturor sectoarelor industriale care produc sau care utilizează mărfurile clasificate ca periculoase în conformitate cu ADR și cu ADN.

               (8)Toate modificările propuse sunt justificate și benefice și, prin urmare, ar trebui să fie sprijinite de Uniune.

               (9)Poziția Uniunii urmează să fie exprimată de statele membre ale Uniunii care sunt părți contractante la ADR și la ADN, acționând împreună,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene cu privire la modificările adoptate de Grupul de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15) și Comitetul administrativ al ADN în ceea ce privește anexele la ADR și, respectiv, Regulamentul anexat la ADN, astfel cum sunt menționate în anexa la prezenta decizie, este stabilită în această anexă.

               Se poate conveni asupra unor modificări minore ale acestei poziții, fără a mai fi necesară o nouă decizie a Consiliului, în conformitate cu articolul 2.

               Articolul 2

               Poziția Uniunii va fi exprimată de statele membre care sunt părți contractante ale ADR și ADN, acționând împreună în interesul Uniunii.

               Articolul 3

               O trimitere la deciziile Grupului de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15) și ale Comitetului pentru siguranță al ADN va fi publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, indicând intrarea în vigoare a acestora.

               Articolul 4

               Prezenta decizie se adresează statelor membre.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)

                        JO L 35, 4.2.2009, p. 32.

                     (2)

                        JO L 122, 18.5.2010, p. 1.

                     (3)

                        JO L 96, 29.3.2014, p. 309.

                     (4)

                        http://www.unece.org/trans/main/dgdb/wp15/wp15rep.html.

                     (5)

                        http://www.unece.org/trans/main/dgdb/adn/adn_rep.html.

                     (6)

                        JO L 319, 12.12.1994, p. 7.

                     (7)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014, Germania/Consiliul, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punctul 64.

                     (8)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014, Germania/Consiliul, C-399/12, ECLI: EU: C: 2014: 2258, punctele 61-64.

                     (9)

                        JO L 260, 30.9.2008, p. 13.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 17.8.2018
            COM(2018) 598 final
            ANEXĂ
            la
            DECIZIA CONSILIULUI
            de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene cu privire la modificările aduse anexelor la Acordul european referitor la transportul rutier internațional al mărfurilor periculoase (ADR) și Regulamentului anexat la Acordul european privind transportul internațional al mărfurilor periculoase pe căi navigabile interioare (ADN), adoptate de Grupul de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15) și de Comitetul administrativ al ADN

               ANEXĂ

                        Propunere

                        Document de referință

                        Notificare

                        Aspect tratat

                        Observații

                        Poziția UE

                        1

                        ECE/TRANS/WP.15/240

                           C.N.304.2018.

                        TREATIES-XI.B.14

                        Proiectele de modificări aduse anexelor A și B la ADR

                        Consens tehnic în cadrul Grupului de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15).

                        Se acceptă modificările.

                        2

                        ECE/TRANS/WP.15/240/Add.1

                           C.N.304.2018.

                        TREATIES-XI.B.14

                        Proiectele de modificări aduse anexelor A și B la ADR – Addendum (Republicat la 8 iunie 2018)

                        Consens tehnic în cadrul Grupului de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15).

                        Se acceptă modificările.

                        3

                        ECE/TRANS/WP.15/240/Corr.1

                           C.N.304.2018.

                        TREATIES-XI.B.14

                        Proiectele de modificări aduse anexelor A și B la ADR – Rectificare (Republicat la 8 iunie 2018)

                        Consens tehnic în cadrul Grupului de lucru privind transportul mărfurilor periculoase (WP.15).

                        Se acceptă modificările.

                        4

                        ECE/ADN/45

                           C.N.297.2018.

                        TREATIES-XI.D.6

                        Proiect de modificări aduse Regulamentului anexat la ADN

                        Consens tehnic în cadrul Comitetului administrativ al ADN.

                        Se acceptă modificările.