				|

		52013PC0445

			Propunere de REGULAMENT AL CONSILIULUI privind punerea în aplicare a celui de-al 11-lea Fond european de dezvoltare /* COM/2013/0445 final - 2013/0211 (NLE) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Sărăcia rămâne o problemă majoră în statele din
Africa, zona Caraibilor și Pacific (statele ACP). Multe dintre acestea nu se
încadrează în graficul pentru atingerea obiectivelor de dezvoltare ale
mileniului (ODM) și nu înregistrează o dezvoltare durabilă. UE acordă ajutor
statelor ACP pentru soluționarea acestor probleme. Este necesar ca UE să
continue să susțină eforturile statelor ACP în vederea reducerii și, în final,
a eradicării sărăciei, îndeplinind, în același timp, obiectivele dezvoltării
durabile și realizând integrarea progresivă a acestora în economia mondială.
UE întreține relații privilegiate cu grupul de
state ACP în curs de dezvoltare în temeiul Acordului de parteneriat între statele
ACP, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe
de altă parte, semnat la Cotonou la 23 iunie 2000 pentru o perioadă de 20 de
ani[1] (denumit în continuare „Acordul
de la Cotonou”). Fondul european de dezvoltare (FED) este principalul instrument
prin care UE acordă asistență pentru cooperare pentru dezvoltare cu statele ACP
în temeiul Acordului de la Cotonou și pentru cooperarea cu țările și
teritoriile de peste mări (TTPM) în temeiul Deciziei de asociere peste mări. FED este finanțat în afara bugetului UE de către
statele membre ale UE, pe baza unor chei de contribuție specifice. Fiecare FED este încheiat pe o
perioadă multianuală.
Pentru cadrul financiar multianual după 2013,
Comisia Europeană a propus în comunicarea sa „Un buget pentru Europa 2020”[2] cuantumul total (30 318,7
milioane EUR în prețurile din 2011, ceea ce înseamnă 34 275,6 milioane EUR
în prețurile actuale) al celui de-al 11-lea FED pentru cooperarea cu statele
ACP și cu TTPM. Comisia a adoptat, de asemenea, o comunicare care prezintă
principalele elemente care ar putea fi incluse în acordul intern pentru cel deal 11-lea
FED, pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2014 și 31 decembrie 2020[3]. Comisia Europeană pornește de
la ipoteza că se va ajunge la un acord între Uniunea Europeană și statele
membre ale acesteia privind instituirea mecanismului de finanțare (al 11lea
FED), perioada exactă care urmează să fie acoperită (2014-2020) și valoarea
fondurilor care vor fi alocate mecanismului, pentru punerea în aplicare a
parteneriatului ACP-UE, și că reprezentanții guvernelor statelor membre vor
conveni asupra unui acord intern privind cel de-al 11-lea FED. Consiliul
European a stabilit valoarea globală a celui deal 11lea FED la 30 506
milioane EUR în prețuri curente[4].

Noi provocări, precum și prioritățile stabilite
în Strategia Europa 2020 au determinat Comisia să facă o propunere de adaptare
a Regulamentului de punere în aplicare a celui de-al 11-lea FED, în
conformitate cu dispozițiile Comunicării „Creșterea impactului politicii UE în
domeniul dezvoltării: o agendă a schimbării”[5]
din 13 octombrie 2011. Consensul european privind dezvoltarea, adoptat la 22
decembrie 2005, și principiile convenite la nivel internațional privind
eficacitatea ajutorului, inclusiv documentul final al forumului de la Busan (2011)
fac, de asemenea, parte din cadrul general al politicii pentru programarea și
punerea în aplicare a celui de-al 11-lea FED.
2.           REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE
INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI
Consultarea publică
În perioada 26 noiembrie 2010 – 31 ianuarie 2011,
Comisia a organizat o consultare publică privind viitoarea finanțare a
acțiunilor externe ale UE. Procesul de consultare s-a bazat pe un chestionar
online, însoțit de un document de informare intitulat „Care vor fi
instrumentele financiare pentru acțiunile externe ale UE după 2013?”. În
general, respondenții nu au sugerat necesitatea unei modificări substanțiale a
actualelor mecanisme de punere în aplicare, însă marea majoritate a acestora au
susținut ideea că punerea în aplicare ar trebui să fie mai flexibilă și mai
simplă.
Evaluarea impactului
Comisia a realizat o evaluare a impactului[6] în care au fost analizate câze trei
alternative politice de bază pentru fiecare obiectiv identificat (o mai mare
diferențiere și concentrare, o mai bună coordonare cu statele membre UE,
utilizarea într-o măsură mai mare a instrumentelor financiare inovatoare, mai
multă flexibilitate): menținerea status quo-ului (fără nicio modificare față de
cel de-al 10-lea FED) și o altă opțiune cu două subopțiuni de modificare a
cadrului FED. Menținerea status quo-ului nu a fost acceptată deoarece nu ar fi
rezolvat problemele identificate. Subopțiunile soluționau problemele
identificate în grade diferite, fiecare având implicații specifice. Concluzia evaluării
impactului a fost că, pentru fiecare obiectiv identificat, ar trebui să se
aleagă cea de-a doua subopțiune, mai adecvată pentru noile orientări strategice
revizuite ale acțiunii externe a UE, întrucât aceasta:
–
contribuie, printr-o concentrare geografică
sporită, la direcționarea resurselor acolo unde este cel mai mult nevoie de
ele, cu un maximum de impact și de valoare adăugată;
–
contribuie, printr-o concentrare sectorială
sporită, la orientarea resurselor către un număr limitat de sectoare, sporind
astfel masa critică a UE;
–
sporește eficiența ajutoarelor UE și efectul
politic de levier al acestora printr-o mai bună diviziune a muncii între donatori,
prin programarea în comun și prin utilizarea fondurilor fiduciare ale UE;
–
mărește impactul financiar al resurselor provenite
din granturile UE prin utilizarea unor instrumente financiare inovatoare;
–
permite adaptarea rapidă a alocării
ajutoarelor financiare pentru a ține seama de evoluția situației sau de
circumstanțe specifice (cum ar fi situațiile de criză, de fragilitate sau de tranziție)
sau pentru a pune în aplicare o abordare bazată într-o măsură mai mare pe
stimulente.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII
Principalele obiective politice ale acțiunii
externe a UE sunt stabilite în Tratatul de la Lisabona (articolul 21 din TUE).
În plus, principalul obiectiv al cooperării pentru dezvoltare la nivelul UE
(articolul 208 din TFUE) este reducerea și, pe termen lung, eradicarea
sărăciei. În acest context, UE va respecta angajamentele și va ține seama de
obiectivele stabilite de Organizația Națiunilor Unite și de alte instituții
internaționale.
În ceea ce privește cooperarea cu statele și
regiunile ACP, cadrul juridic este completat de Acordul de la Cotonou.
Prezenta propunere este prezentată de Comisie în
baza unui acord intern privind cel deal 11lea FED[7], care prevede că ar trebui să
se adopte în unanimitate un Regulament al Consiliului privind punerea în
aplicare a celui de-al 11-lea FED, în temeiul Acordului de la Cotonou, pe baza
unei propuneri din partea Comisiei și după consultarea Băncii Europene de
Investiții (BEI).
4.           IMPLICAȚII BUGETARE
Nu se aplică.
5.           ELEMENTE PRINCIPALE
Regulamentul de punere în
aplicare al celui de-al 11-lea FED a fost elaborat având în vedere următoarele obiective:
–
în conformitate cu principiile-cheie de
simplificare și eficiență sporită, alinierea textului într-o măsură cât mai
mare cu principalele dispoziții ale propunerii Comisiei privind un Regulament
al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a unui instrument de
cooperare pentru dezvoltare (ICD)[8]
(în special în ceea ce privește programarea) și ale
propunerii Comisiei privind un Regulament al Parlamentului European și al
Consiliului de stabilire a normelor și procedurilor comune pentru punerea în
aplicare a instrumentelor Uniunii pentru acțiuni externe (Regulamentul
comun de punere în aplicare)[9] (în
special cu privire la punerea în aplicare), ceea ce implică norme și proceduri
de punere în aplicare simplificate și armonizate pentru toate instrumentele
destinate acțiunilor externe (cu excepția FED și a Groenlandei).
Efortul de aliniere ține seama, de asemenea, de rezultatele negocierilor
desfășurate în Consiliu pe marginea textelor respective (la nivelul Coreper),
precum și în cadrul comisiilor Parlamentului la elaborarea prezentei propuneri,
cu privire la compromisurile care pot fi acceptate de Comisie. În plus, Comisia
își rezervă dreptul de a adapta propunerea după adoptarea acesteia, în timpul
negocierilor cu Consiliul, pentru a păstra coerența cu textul ICD și cu textul Regulamentului
comun de punere în aplicare, negociate în paralel. Alinierea sus-menționată va
contribui la posibila includere a FED în bugetul UE în cadrul financiar
multianual după 2020, în conformitate cu propunerile Comisiei din Comunicarea
„Un buget pentru Europa 2020” menționată anterior și cu Concluziile
Consiliului European din 8 februarie 2013;
–
asigurarea conformității textului cu dispozițiile
Acordului de la Cotonou, în special anexa IV privind procedurile de punere în
aplicare și de gestionare, în același timp simplificând textul în comparație cu
Regulamentul de punere în aplicare a celui deal 10-lea FED[10].
Titlul I: Obiective și principii generale –
Articolele 1 și 2
Articolul 1 (Obiective și criterii de
eligibilitate) este aliniat în cea mai mare măsură
posibilă cu articolul 2 din propunerea de Regulament privind ICD a Comisiei în
ceea ce privește obiectivele și criteriile de eligibilitate, trimițând în
același timp la obiectivele, principiile și valorile mai extinse descrise în
Acordul de la Cotonou, precum și la obiectivele în materie de dezvoltare și
strategiile de cooperare stabilite în cadrul politicilor elaborate de Uniune,
inclusiv Agenda schimbării. Articolul prevede, de asemenea, îndeplinirea
obiectivelor de asistență oficială pentru dezvoltare (AOD), stabilite de către OCDE/CAD,
în cea mai mare măsură posibilă. Acesta explică, de asemenea,
complementaritatea dintre ajutorul umanitar și instrumentele FED.
Articolul 2 (Principii generale) este aliniat cu articolul 3 alineatele (5) – (10) din propunerea de
Regulament privind ICD a Comisiei. Acesta stabilește principiile fundamentale
care reglementează punerea în aplicare a regulamentului, și anume coerență sporită a acțiunii externe a UE, coordonare
îmbunătățită cu statele membre și alți donatori bilaterali sau multilaterali,
precum și un proces de dezvoltare coordonat de țara și regiunea parteneră cu
responsabilitate reciprocă, printr-o abordare a dezvoltării care include și la
care participă toți actorii, utilizând modalități de cooperare eficiente și
inovatoare, în conformitate cu bunele practici ale OCDE/CAD, îmbunătățind
astfel impactul ajutorului și reducând suprapunerea și duplicarea.
Titlul II: Programare și alocarea fondurilor
– Articolele 3-7
Articolul 3 (Cadrul general de alocare a
fondurilor) stabilește cadrul de alocare a fondurilor
pentru FED. Acesta este aliniat în cea mai mare măsură posibilă cu articolul 3
alineatul (2) din propunerea de Regulament privind ICD a Comisiei în ceea ce
privește principiile unei abordări diferențiate față de țările partenere.
Articolul 3 prevede aplicarea la FED a principiilor Comunicării „Creșterea
impactului politicii UE în domeniul dezvoltării: o agendă a schimbării”,
asigurând, în același timp, respectarea cerințelor Acordului de la Cotonou
privind alocarea resurselor (criterii prezentate la articolul 3 din anexa IV la
Acordul de la Cotonou). Prin urmare, criteriile de alocare sunt descrise la două
alineate: alineatul (1) reamintește cerințele Acordului de la Cotonou în
materie de nevoi și performanță, iar alineatul (2) prezintă cu mai multă precizie
principiile de diferențiere din Agenda schimbării pentru stabilirea cu caracter
orientativ a resurselor alocate la nivel național (nevoi, capacități,
angajamente, performanță și impact).
Articolul 4 (Cadrul general de programare) stabilește cadrul general de programare a FED în temeiul prezentului
regulament. Dispozițiile articolului reamintesc principiul parteneriatului și
cel al alinierii la Acordul de la Cotonou, și anume faptul că programarea ar
trebui să aibă loc, de fiecare dată când acest lucru este posibil, în comun cu
țara sau regiunea parteneră vizată și să fie aliniată, într-o măsură tot mai
mare, cu strategiile acestora de reducere a sărăciei. Articolul preia, de
asemenea, elemente de la articolul 10 alineatul (2) din propunerea de
Regulament privind ICD a Comisie: pentru a
asigura efectele de sinergie și complementaritatea măsurilor Uniunii cu
măsurile statelor membre, statele membre vor fi pe deplin implicate în procesul
de programare, inclusiv prin programarea în comun. Se prevede participarea
tuturor statelor membre, inclusiv a celor care nu sunt reprezentate la nivel
local, dată fiind natura specifică a finanțării prin FED. Procesul de
consultare va include, de asemenea, alți donatori și actori în domeniul
dezvoltării, precum și societatea civilă și autoritățile regionale și locale.

Articolul 4 alineatul (3) descrie circumstanțele,
prevăzute în Acordul de la Cotonou, în care Comisia poate stabili dispoziții
specifice cu privire la programarea și punerea în aplicare în mod unilateral a
ajutorului pentru dezvoltare.
Articolul 4 alineatul (4) reamintește obiectivul
UE de concentrare a asistenței, anunțat în Comunicarea „Creșterea impactului
politicii UE în domeniul dezvoltării: o agendă a schimbării”, asistență
limitată la 3 sectoare de intervenție pentru programarea bilaterală, în
conformitate cu articolul 5 alineatul (4) din propunerea de Regulament privind ICD
a Comisiei.
Articolul 5 (Documente de programare) este aliniat în cea mai mare măsură posibilă cu articolul 11 din
propunerea de Regulament privind ICD a Comisiei. Acesta descrie cerințele și principiile de întocmire a documentelor strategice
pentru țări și regiuni și, pe baza acestora, a programelor indicative
multianuale. Articolul menționează, de asemenea, cazurile în care nu ar fi
necesară întocmirea unui document strategic, pentru a simplifica și a
eficientiza procesul de programare, precum și pentru a favoriza programarea în
comun cu statele membre și alinierea la programele naționale ale țărilor în
curs de dezvoltare. În acest fel, articolul
introduce și posibilitatea de a dispune de un document-cadru comun care să
stabilească o strategie cuprinzătoare a Uniunii și din care să facă parte
politica de dezvoltare. Conform principiului de parteneriat din Acordul de la
Cotonou, pentru utilizarea unor documente de programare alternative este
necesar acordul guvernului țării partenere; în caz contrar, trebuie să se
elaboreze un document strategic.
Articolul 5 alineatele (5) și (6) prevede tipuri
de programare specifice pentru FED, astfel cum se prevede în Acordul de la
Cotonou, de exemplu pentru cooperarea dintre țările ACP și pentru programele
speciale de sprijin.
Articolul 6 (Programare
pentru țările aflate în situații de criză, post-criză sau de fragilitate) este aliniat cu articolul 12 din propunerea
de Regulament privind ICD a Comisiei. Acesta subliniază necesitățile și circumstanțele
speciale ale țărilor aflate în situații de criză, post-criză sau de
fragilitate, care ar trebui avute în vedere în momentul elaborării documentelor
de programare.
Articolul 7 (Aprobarea și modificarea
documentelor de programare) este aliniat în cea mai
mare măsură posibilă cu articolul 14 din propunerea de Regulament privind ICD a
Comisiei în ceea ce privește aprobarea documentelor strategice și adoptarea
programelor indicative multianuale. Articolul prevede că documentele de programare (și anume, documente strategice, programe
indicative multianuale și programe speciale de sprijin) vor fi adoptate de
Comisie în conformitate cu articolul 14 din prezentul regulament. Acesta
reflectă, de asemenea, dispozițiile Acordului de la Cotonou referitoare la
transmiterea documentelor către Adunarea parlamentară comună și aprobarea documentelor
de programare de către statul sau regiunea ACP după adoptarea lor de către
Comisie. Articolul prevede analiza programării și, acolo unde este necesar (în
cazul unei evoluții semnificative a strategiei sau a priorităților programate),
revizuirea documentelor corespunzătoare. Articolul
asigură, de asemenea, flexibilitate și simplificare prin stabilirea situațiilor
în care se vor face modificări nesubstanțiale, cu privire la care Comitetul FED
este informat. Articolul introduce, în plus, o procedură specială de urgență
pentru modificarea documentelor de programare, atunci când există motive
justificate de urgență, echivalentă cu procedura comitetelor de la articolul 8
din Regulamentul (UE) nr. 182/2011[11],
astfel cum se prevede la articolul 14 alineatul (10) din prezentul regulament.
Titlul III: Punerea în aplicare – Articolele 8-13

Articolul 8 (Cadrul general de punere în
aplicare) stabilește cadrul general de punere în
aplicare a asistenței UE, în conformitate cu Regulamentul financiar privind cel
de-al 11-lea FED.
Articolul 9 (Adoptarea programelor de
acțiune, a măsurilor individuale și a măsurilor speciale) este aliniat în cea mai mare măsură posibilă cu articolul 2 din
propunerea de Regulament comun de punere în aplicare a Comisiei. Acesta prezintă
principiul potrivit căruia deciziile de finanțare luate de Comisie trebuie să
fie sub forma unor programe de acțiune, bazate pe documente de programare
multianuale. Cu toate acestea, se pot adopta, de asemenea, măsuri individuale
în afara cadrului programului de acțiuni, în conformitate cu documentele de
programare multianuală. În anumite cazuri (situații excepționale sau nevoi
neprevăzute), menționate în Acordul de la Cotonou, Comisia poate adopta, de
asemenea, măsuri speciale care nu au fost prevăzute în documentele de
programare multianuale. Articolul stabilește procedurile de adoptare a
deciziilor de finanțare specificate. În plus, acesta prevede o examinare de
mediu specifică, inclusiv a impactului asupra climei și a biodiversității.
Articolul 10 (Contribuții suplimentare din
partea statelor membre) descrie condițiile de
gestionare a contribuțiilor voluntare care pot fi furnizate de statele membre
Comisiei sau BEI, în conformitate cu acordul intern privind cel de-al 11-lea
FED.
Articolul 11 (Impozite, taxe și alte impuneri)
descrie măsurile posibile cu privire la impozite, taxe
și alte impuneri, în conformitate cu articolul 5 din propunerea Comisiei pentru
Regulamentul comun de punere în aplicare și cu respectarea dispozițiilor
articolului 31 din anexa IV la Acordul de la Cotonou.
Articolul 12 (Protejarea intereselor
financiare ale Uniunii) este aliniat cu articolul 7
din propunerea Comisiei pentru Regulamentul comun de punere în aplicare. Acesta
stabilește măsuri pentru a proteja interesele financiare ale Uniunii, în
special, pentru a-i permite acesteia (cu precădere, Comisiei, Curții de Conturi
și OLAF) să efectueze toate controalele și verificările necesare privind
măsurile puse în aplicare.
Articolul 13 (Norme
privind naționalitatea și originea aplicabile procedurilor de achiziții
publice, procedurilor de acordare de granturi și altor proceduri de atribuire)
nu este aliniat cu articolele 8 și 9 din propunerea Comisiei
pentru Regulamentul comun de punere în aplicare, întrucât se referă la normele privind
naționalitatea și originea prezentate la articolul 20 din anexa IV la
Acordul de la Cotonou.
Titlul IV: Procedurile de luare a deciziilor
– Articolele 14-16
Articolul 14 (Responsabilitățile Comitetului
FED) descrie atribuțiile și implicarea Comitetului FED
în punerea în aplicare a prezentului regulament. Acesta aliniază procedurile
FED la articolul 15 din propunerea Comisiei pentru Regulamentul comun de punere
în aplicare, care face trimitere la Regulamentul privind procedura comitetelor.
Procedurile sunt echivalente, mutatis mutandis, cu articolul 3
(dispoziții comune), articolul 5 (procedura de examinare) și articolul 8
(procedura de urgență) din Regulamentul (UE) nr. 182/2011 privind procedura
comitetelor.
Articolul 15 (Instrumentul financiar pentru
pace în Africa) stabilește proceduri ad-hoc pentru
gestionarea Instrumentului financiar pentru pace în Africa.
Articolul 16 (Comitetul pentru facilitatea de
investiții) descrie structura și funcționarea
Comitetului pentru facilitatea de investiții, creat sub auspiciile BEI, conform
acordului intern, în cadrul punerii în aplicare a prezentului regulament.
Acesta prezintă, de asemenea, modalitatea de funcționare și condițiile pentru
operațiunile BEI.
Titlul V – Dispoziții finale – Articolele 17-22
Articolul 17 (Participarea unei țări sau a
unei regiuni terțe) se bazează pe Regulamentul de
punere în aplicare a celui de-al 10-lea FED, ținând seama de articolul 15 din
propunerea de Regulament privind ICD a Comisiei. Se prevede posibilitatea
extinderii eligibilității pentru finanțarea prin FED, dedicată statelor ACP, la
țări în curs de dezvoltare din afara grupului ACP și la organisme regionale de
integrare cu participare ACP. Se promovează, în același timp, consolidarea
programelor de cooperare regională între statele ACP, TTPM și regiunile ultraperiferice
ale Uniunii.
Articolul 18 (Monitorizarea, raportarea și
evaluarea asistenței FED) este aliniat cu articolele 12
și 13 din propunerea de Regulament comun de punere în aplicare a Comisiei. Conform
acestui articol, Comisia și BEI au obligația de a evalua periodic rezultatele
politicilor, programelor și proiectelor puse în aplicare. De asemenea, Comisiei
îi revine sarcina de a analiza eficacitatea programării în sine și de a pregăti
un raport bienal privind progresele înregistrate și punerea în aplicare a
prezentului regulament. Articolul prevede, în plus, realizarea unei evaluări a
performanței, în scopul de a se aprecia măsura în care s-au realizat
angajamentele și plățile, precum și rezultatele și impactul ajutorului oferit, precum
și realizarea unei evaluări intermediare și a unei evaluări finale a Facilității
pentru investiții ACP, astfel cum se precizează în anexa II la Acordul de la
Cotonou.
Articolul 19 (Cheltuieli
legate de combaterea schimbărilor climatice și biodiversitate) este aliniat la articolul 14 din propunerea de Regulament comun de
punere în aplicare a Comisiei. Acesta prevede un sistem specific de
monitorizare bazat pe metodologia OCDE („markerii Rio”).
Articolul 20 (Serviciul European de Acțiune
Externă) este un articol orizontal prezent în toate
propunerile de regulamente ale Comisiei referitoare la acțiunea externă, precum
articolul 21 din propunerea de Regulament privind ICD a Comisiei. Acesta prevede
că prezentul regulament trebuie să fie aplicat în conformitate cu Decizia
Consiliului privind organizarea și funcționarea Serviciului European de Acțiune
Externă[12],
în special articolul 9.
Articolul 21 (Măsuri tranzitorii) prevede o facilitate de tranziție care să asigure disponibilitatea
fondurilor în cazul în care cel de-al 11-lea FED intră în vigoare cu
întârziere, în special în eventualitatea unor întârzieri în procesul de
ratificare a acordului intern privind cel de-al 11-lea FED. Până la intrarea în
vigoare a celui de-al 11-lea FED, programele de acțiune, măsurile individuale,
măsurile speciale și programele de acțiune specifice privind cheltuielile de
sprijin ar trebui să fie finanțate, prin urmare, în limitele soldurilor rămase
de la FED anterioare și din fonduri dezangajate de la proiecte desfășurate în
cadrul FED anterioare. Fondurile alocate[13]
prin facilitatea de tranziție trebuie să fie justificate în cadrul celui deal 11-lea
FED. Prin adoptarea în unanimitate a regulamentului actual, Consiliul decide
utilizarea soldurilor de la FED anterioare, astfel cum se menționează la
articolul 1 alineatul (5) din acordul intern privind cel de-al 10-lea
FED și la articolul 5 din anexa Ib la Acordul de la Cotonou. Articolul
prevede, de asemenea, continuarea aplicării Regulamentului financiar privind
cel de-al 10-lea FED până la intrarea în vigoare a Regulamentului financiar
privind cel de-al 11-lea FED.
Articolul 22 (Intrarea în
vigoare) prevede că regulamentul se aplică de la 1
ianuarie 2014 până la data finală de aplicare a acordului intern privind cel de-al
11-lea FED.
2013/0211 (NLE)
Propunere de
REGULAMENT AL CONSILIULUI
privind punerea în aplicare a celui de-al
11-lea Fond european de dezvoltare
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind Uniunea
Europeană și Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Acordul de parteneriat între
membrii grupului statelor din Africa, zona Caraibilor și Pacific, pe de o
parte, și Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de altă
parte, semnat la Cotonou la 23 iunie 2000[14]
(denumit în continuare „Acordul de la Cotonou”),
având în vedere acordul intern dintre
reprezentanții guvernelor statelor membre, reuniți în cadrul Consiliului,
privind finanțarea ajutorului acordat de Uniunea Europeană în baza cadrului
financiar multianual pentru perioada 2014-2020, în conformitate cu Acordul de
la Cotonou și privind alocarea de asistență financiară pentru țările și
teritoriile de peste mări cărora li se aplică dispozițiile părții a patra din
Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene[15]
(denumit în continuare „acordul intern”), în special articolul 10 alineatul (1),

având în vedere propunerea Comisiei Europene,
având în vedere avizul Băncii Europene de
Investiții (BEI),
întrucât:
(1)       Decizia nr. (…) a Consiliului
de Miniștri ai ACP-UE[16]
stabilește cadrul financiar multianual pentru cooperarea cu statele ACP pentru
perioada 2014-2020, prin adoptarea unei noi anexe Ic la Acordul de la Cotonou.
(2)       Acordul intern definește
diferitele pachete financiare ale celui de-al 11-lea Fond european de
dezvoltare (denumit în continuare „cel de-al 11-lea FED”), cheia de contribuție
și contribuțiile la cel de-al 11-lea FED, instituie Comitetul FED și Comitetul
pentru facilitatea de investiții (denumit în continuare „Comitetul FI”) și
stabilește ponderea voturilor și regula majorității calificate în cadrul
acestor comitete.
(3)       În plus, acordul intern
stabilește valoarea cumulată a ajutorului
acordat de Uniune Grupului de state din Africa, zona Caraibilor și Pacific
(denumite în continuare „statele ACP”) (cu excepția Republicii Africa de Sud)
și țărilor și teritoriilor de peste mări (denumite în continuare „TTPM”)
pentru o perioadă de șapte ani cuprinsă între 2014 și 2020 la 30 506 milioane EUR
din contribuția statelor membre. Din această sumă,
(…) milioane EUR sunt alocate statelor ACP, astfel cum se specifică
în cadrul financiar multianual 2014-2020 menționat în anexa Ic la Acordul de la
Cotonou, (…) milioane EUR sunt alocate TTPM și (…) milioane EUR
sunt alocate Comisiei pentru cheltuielile de sprijin legate de programarea și
punerea în aplicare a FED de către Comisie.
(4)       Alocarea
de fonduri din cel de-al 11-lea FED către TTPM este reglementată de Decizia (…)
a Consiliului din (…) privind asocierea TTPM cu Uniunea Europeană[17] și de normele de punere în
aplicare a acesteia, cu modificările ulterioare.
(5)       Măsurile
care intră în domeniul de aplicare al Regulamentului (CE) nr. 1257/96
al Consiliului din 20 iunie 1996 privind ajutorul umanitar[18]
și care sunt eligibile pentru finanțare în temeiul acestuia ar trebui finanțate
doar în cazuri excepționale din cel de-al 11-lea FED, atunci când o astfel de asistență
este necesară pentru asigurarea continuității cooperării de la condiții de
criză la condiții stabile de dezvoltare și când ea nu poate fi finanțată din
bugetul general al Uniunii Europene.
(6)       La
11 aprilie 2006, Consiliul a adoptat principiul finanțării Instrumentului financiar
pentru pace în Africa din FED.
(7)       Statele
ACP vor avea acces, de asemenea, la asistența acordată de Uniune prin
intermediul unor programe tematice prevăzute de Regulamentul (…) al
Parlamentului European și al Consiliului din (…) de instituire a Instrumentului
de cooperare pentru dezvoltare, Regulamentul (…) al Parlamentului European și
al Consiliului din (…) de instituire a Instrumentului de parteneriat pentru
cooperarea cu țările terțe, Regulamentul (…) al Parlamentului European și al
Consiliului din (…) de instituire a Instrumentului de stabilitate și
Regulamentul (…) al Parlamentului European și al Consiliului din (…) de
instituire a Instrumentului de finanțare pentru promovarea democrației și
drepturilor omului la scară mondială. Programele tematice ar trebui să adauge
valoare programelor geografice finanțate în cadrul celui de-al 11-lea FED, să
fie consecvente și complementare cu acestea.
(8)       Astfel cum se menționează la
articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. […/…] al
Parlamentului European și al Consiliului de instituire a acțiunii „Erasmus
pentru toți” Programul Uniunii pentru educație, formare, tineret și sport[19], în vederea promovării
dimensiunii internaționale a învățământului superior, o sumă indicativă de 1 812 100 000 EUR
provenind din diferite instrumente externe (Instrumentul de cooperare pentru
dezvoltare, Instrumentul european de vecinătate, Instrumentul de asistență
pentru preaderare, Instrumentul de parteneriat și Fondul european de dezvoltare)
va fi alocată acțiunilor de mobilitate educațională înspre sau dinspre țările
din afara UE, cooperării și dialogului politic cu autoritățile, instituțiile
sau organizațiile din aceste țări. Utilizarea fondurilor va fi reglementată de dispozițiile
Regulamentului (UE) nr […/…] [„Erasmus pentru toți”]. Finanțarea ar trebui să
se acorde prin două pachete financiare multianuale care să acopere numai primii
4 ani și, respectiv, ultimii 3 ani rămași. Această finanțare ar trebui să se
reflecte în programarea indicativă multianuală în temeiul prezentului regulament,
în conformitate cu necesitățile și prioritățile identificate ale țărilor
respective. Sumele alocate ar trebui să fie analizate în conformitate cu
prioritățile externe ale UE în cazul unor situații neprevăzute de amploare sau
în cazul unor schimbări politice importante.
(9)       Cooperarea regională între
statele ACP, TTPM și regiunile ultraperiferice ale Uniunii ar trebui să fie
încurajată într-o măsură mai mare.
(10)     În vederea punerii în aplicare
a celui de-al 11-lea FED, ar trebui să se decidă procedura de programare, de analizare
și de aprobare a ajutorului și să se definească normele detaliate de
supraveghere a modului de utilizare a ajutorului. La data de (…),
reprezentanții guvernelor statelor membre reuniți în cadrul Consiliului au
adoptat Decizia (…) privind aplicarea provizorie a acordului intern[20], în scopul adoptării Regulamentului
de punere în aplicare și a Regulamentului financiar și, inter alia, în
scopul stabilirii Comitetului FED și a Comitetului FI.
(11)     Consensul european privind
dezvoltarea din 22 decembrie 2005[21]
și Concluziile Consiliului privind Comunicările Comisiei „Creșterea impactului
politicii UE în domeniul dezvoltării: o agendă a schimbării”[22] și „Abordarea viitoare a sprijinului bugetar al UE destinat țărilor terțe”[23]
ar trebui să ofere cadrul politic general care să ghideze programarea și
punerea în aplicare a celui de-al 11-lea FED, inclusiv principiile adoptate la
nivel internațional privind eficacitatea ajutorului, precum principiile
prezentate în Declarația de la Paris privind eficacitatea ajutorului (2005),
Codul de conduită al UE în materie de diviziune a muncii în cadrul politicii de
dezvoltare (2007), Orientările UE pentru Agenda de acțiune de la Accra (2008),
documentul final al forumului de la Busan (2011) și Convenția Organizației
Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap, la care Uniunea
Europeană este parte semnatară.
(12)     Uniunea vizează, de asemenea,
să asigure coerența cu alte domenii ale acțiunii sale externe la elaborarea
politicii de cooperare pentru dezvoltare a Uniunii, precum și șa planificarea
strategică, la programarea și la punerea în aplicare a măsurilor.
(13)     Combaterea
schimbărilor climatice și protejarea mediului se numără printre marile
provocări cu care se confruntă Uniunea și în care necesitatea acțiunii
internaționale este urgentă. În conformitate cu intenția declarată în Comunicarea
Comisiei „Un buget pentru Europa 2020” din 29 iunie 2011, prezentul regulament
ar trebui să contribuie cât se poate de mult la obiectivul direcționării a cel
puțin 20 % din finanțarea totală a UE către acțiuni în domeniul
schimbărilor climatice, respectând, în același timp, principiul parteneriatului
cu statele ACP, consfințit în Acordul de la Cotonou. Acțiunile întreprinse
pentru o societate cu emisii reduse de carbon și rezistentă la schimbările climatice
ar trebui, atunci când este posibil, să se susțină reciproc pentru a-și spori
impactul.
(14)     Uniunea
și statele membre ale acesteia trebuie să îmbunătățească coerența și
complementaritatea politicilor lor de cooperare pentru dezvoltare, în special prin
abordarea priorităților țărilor și regiunilor partenere la nivel național și
regional. Pentru a asigura complementaritatea și susținerea reciprocă a politicii
de cooperare pentru dezvoltare a Uniunii și a politicilor statelor membre, este
necesar să se prevadă proceduri de programare în comun care ar trebui puse în
aplicare ori de câte ori este posibil și prezintă relevanță.
(15)     În cadrul reuniunii la nivel
înalt UE-Africa din decembrie 2007 s-a adoptat Parteneriatul strategic
Africa–UE[24],
confirmat de reuniunea la nivel înalt UE-Africa din noiembrie 2010. Consiliul a
adoptat, de asemenea, concluziile privind Strategia de parteneriat comună
UE-Caraibi la 19 noiembrie 2012[25],
înlocuind concluziile Consiliului privind parteneriatul UE-Caraibi de la 11 aprilie 2006.
Pentru Pacific, Consiliul a adoptat, la 14 mai 2012, concluzii privind un
parteneriat pentru dezvoltare reînnoit[26],
actualizând și completând strategia adoptată în 2006 (Concluziile Consiliului
din 17 iulie 2006).
(16)     Interesele financiare ale
Uniunii ar trebui protejate prin măsuri proporționale de-a lungul întregului
ciclu de cheltuire a fondurilor, inclusiv prevenirea, depistarea și
investigarea neregulilor, recuperarea fondurilor pierdute, plătite în mod
necuvenit sau utilizate incorect și, dacă este cazul, aplicarea de sancțiuni. Măsurile
ar trebui să fie întreprinse în conformitate cu acordurile aplicabile,
încheiate cu organizații internaționale și cu țări terțe.
(17)     În
conformitate cu articolul 1 alineatul (5) din acordul intern privind cel de-al 10-lea
FED și articolul 5 din anexa Ib la Acordul de la Cotonou, fondurile aferente
celui deal 10-lea FED (pe lângă sumele alocate facilității de investiții,
excluzând subvențiile la rata dobânzii) nu ar trebui să mai fie angajate după 31
decembrie 2013, cu excepția cazului în care Consiliul decide altfel, în
unanimitate, pe baza unei propuneri din partea Comisiei. Prin urmare, este
indicat să se prevadă ca fondurile respective să fie utilizate pentru a asigura
continuitatea în cazul în care cel de-al 11-lea FED intră în vigoare cu
întârziere. În completarea articolului 10 din acordul intern privind cel de-al 11-lea
FED, care prevede că Regulamentul de punere în aplicare a celui de-al 10-lea
FED ar trebui să rămână în vigoare până la adoptarea Regulamentului de punere
în aplicare a celui de-al 11-lea FED, ar trebui să se prevadă, de asemenea, aplicarea
în continuare a Regulamentului financiar privind cel deal 10lea FED până
la adoptarea Regulamentului financiar privind cel de-al 11-lea FED.
(18)     Organizarea
și funcționarea Serviciului european pentru acțiune externă sunt descrise în
Decizia 2010/427/UE a Consiliului,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
TITLUL I
OBIECTIVE ȘI PRINCIPII GENERALE
Articolul 1
Obiective și criterii de eligibilitate
1.           Cooperarea geografică cu
statele și regiunile ACP în contextul celui de-al 11-lea FED are la bază
obiectivele, principiile fundamentale și valorile reflectate în dispozițiile
generale ale Acordului de la Cotonou.
2.           În special, în cadrul principiilor
și al obiectivelor acțiunii externe a Uniunii și al Consensului european
privind dezvoltarea, cu modificările și completările ulterioare:
(a)
obiectivul principal al cooperării în temeiul
prezentului regulament îl constituie reducerea și, pe termen lung, eradicarea
sărăciei;
(b)
cooperarea în temeiul prezentului regulament
contribuie, de asemenea, la:
(i) încurajarea unei dezvoltării economice,
sociale și de mediu durabile și
(ii) consolidarea și sprijinirea democrației, a
statului de drept, a bunei guvernanțe, a drepturilor omului și a principiilor
relevante din dreptul internațional.
Îndeplinirea acestor obiective trebuie să fie
măsurată cu ajutorul unor indicatori relevanți, printre care indicatori de
dezvoltare umană, în special Obiectivul de dezvoltare al mileniului 1 (ODM 1)
pentru litera (a) și ODM 1-8 pentru litera (b), iar după 2015 cu ajutorul altor
indicatori stabiliți la nivel internațional de către Uniune și statele membre
ale acesteia.
3.           Programarea este structurată
astfel încât să respecte cât mai mult posibil criteriile asistenței oficiale
pentru dezvoltare (denumită în continuare „AOD”) stabilite de către OCDE/CAD.
4.           Acțiunile care intră în
domeniul de aplicare al Regulamentului (CE) nr. 1257/96 al Consiliului din 20
iunie 1996 privind ajutorul umanitar[27]
și care sunt eligibile pentru finanțare în temeiul regulamentului respectiv nu
beneficiază, în principiu, de finanțare în temeiul prezentului regulament,
decât dacă este necesar să se asigure continuitatea cooperării în perioada de trecere
de la o situație de criză la condiții stabile de dezvoltare. În aceste cazuri,
se urmărește cu o deosebită atenție ca ajutorul umanitar și asistența pentru
reabilitare și dezvoltare să fie corelate efectiv.
Articolul 2
Principii generale
1.           La punerea în aplicare a
prezentului regulament se asigură coerența cu alte domenii de acțiune externă
ale Uniunii și cu alte politici relevante ale Uniunii, precum și coerența
politicilor de dezvoltare, în conformitate cu articolul 208 din Tratatul
privind funcționarea Uniunii Europene. În acest scop, măsurile finanțate în
temeiul prezentului regulament, inclusiv cele gestionate de Banca Europeană de
Investiții (BEI), se bazează pe politicile de cooperare prevăzute în
instrumente precum acorduri, declarații și planuri de acțiune încheiate între
Uniune și țările și regiunile terțe în cauză, precum și pe deciziile,
interesele specifice, prioritățile de politică și strategiile Uniunii.
2.           Uniunea și statele membre asigură schimburi periodice și
frecvente de informații, inclusiv cu alți donatori, și încurajează o mai bună
coordonare și o mai bună complementaritate între donatori, prin eforturi în
vederea unei programări multianuale comune, bazată pe strategii de reducere a
sărăciei în țările partenere sau pe strategii echivalente. Acestea pot
întreprinde acțiuni în comun, inclusiv acțiuni comune de analizare a acestor
strategii și acțiuni comune de răspuns la acestea, prin care se identifică
sectoarele prioritare de intervenție și repartizarea muncii la nivel de țară, prin
instituirea unor misiuni comune la nivelul tuturor donatorilor și prin
utilizarea mecanismelor de cofinanțare și a acordurilor de cooperare delegată.

3.           Uniunea
promovează o abordare multilaterală a provocărilor globale și cooperează cu
statele membre și cu statele partenere în acest sens. Atunci când este necesar,
aceasta încurajează cooperarea cu organizații și organisme internaționale și cu
alți donatori bilaterali.
4.           Relațiile dintre UE și
statele membre, pe de o parte, și statele partenere, pe de altă parte, au la
bază și promovează valori comune în domeniul drepturilor omului, al democrației
și al statului de drept, precum și principiile asumării răspunderii și responsabilității
reciproce.
În plus, relațiile cu statele partenere țin seama
de angajamentul acestora și de bilanțul succeselor înregistrate de acestea în
ceea ce privește punerea în aplicare a acordurilor internaționale și a
relațiilor contractuale cu Uniunea.
5.           Uniunea promovează o cooperare
eficace cu țările și regiunile partenere, în conformitate cu cele mai bune
practici internaționale. Aceasta își aliniază sprijinul la strategiile de
dezvoltare naționale sau regionale ale partenerilor, întreprinde reforme ale politicilor
și ale procedurilor atunci când acest lucru este posibil, sprijină răspunderea democratică
și responsabilitatea internă. În acest scop, Uniunea promovează:
(a)
un proces de dezvoltare transparent, condus și asumat
de țările sau regiunile partenere, inclusiv promovarea expertizei locale;
(b)
întărirea rolului populației din țările partenere,
abordări ale dezvoltării favorabile incluziunii și participative și o implicare
amplă a tuturor segmentelor societății în procesul de dezvoltare și în dialogul
la nivel național și regional, inclusiv dialogul politic. O atenție deosebită se
acordă rolurilor care revin parlamentelor, autorităților locale și societății
civile, între altele în ceea ce privește participarea, supravegherea și
răspunderea;
(c)
modalități și instrumente
de cooperare eficace, în conformitate cu bunele practici ale OCDE/CAD, inclusiv
utilizarea unor instrumente inovatoare precum combinarea granturilor cu
împrumuturile și alte mecanisme de repartizare a riscurilor în sectoarele și
țările selectate, precum și implicarea sectorului privat, ținându-se seama în
mod corespunzător de sustenabilitatea datoriei și de numărul mecanismelor.
Toate programele, intervențiile, modalitățile și instrumentele de cooperare
sunt adaptate la situația specifică a fiecărei țări sau regiuni partenere, cu
accent pe abordările care au la bază programe, pe furnizarea unei finanțări
predictibile a ajutoarelor, pe mobilizarea resurselor private, inclusiv din
sectorul privat local, pe accesul universal și nediscriminatoriu la serviciile
de bază și pe dezvoltarea și utilizarea sistemelor naționale;
(d)
mobilizarea venitului intern și consolidarea politicii
fiscale a țărilor partenere, cu scopul reducerii sărăciei și a dependenței de
ajutor;
(e)
îmbunătățirea impactului
politicilor și programării prin coordonare, consecvență și armonizare între donatori
în scopul creării de sinergii, al evitării suprapunerilor și a duplicărilor, al
îmbunătățirii complementarității și al susținerii inițiativelor la nivelul
tuturor donatorilor;
(f)
coordonarea în țările și
în regiunile partenere în baza unor linii directoare convenite și a celor mai
bune practici internaționale în domeniul coordonării și al eficacității
ajutorului;
(g)
abordările bazate pe rezultate în materie de
dezvoltare, inclusiv prin intermediul unor cadre de rezultate transparente și
conduse la nivel de țară, bazate, după caz, pe obiective și indicatori
stabiliți la nivel internațional, cum ar fi cei ai ODM, pentru a evalua și a
comunica rezultatele, inclusiv realizările, consecințele și impactul ajutorului
pentru dezvoltare.
6.           Uniunea sprijină în mod
corespunzător punerea în aplicare a cooperării și dialogului la nivel
bilateral, regional și multilateral, dimensiunea de dezvoltare a acordurilor de
parteneriat și a cooperării tripartite. Uniunea promovează cooperarea între
țări și regiuni sudice.
7.           In cadrul activităților sale
de cooperare pentru dezvoltare, Uniunea fructifică și împărtășește în mod
corespunzător experiențele legate de reformă și tranziție ale statelor membre
și învățămintele desprinse.
8.           Uniunea urmărește să
efectueze periodic schimburi de informații cu societatea civilă.
TITLUL II
PROGRAMAREA ȘI ALOCAREA FONDURILOR
Articolul 3
Cadrul general de alocare a fondurilor
1.           Comisia stabilește cuantumul
indicativ multianual al resurselor alocate pentru fiecare stat și regiune ACP
și pentru cooperarea intra-ACP pe baza criteriilor prevăzute la articolul 3,
articolul 9 și articolul 12 litera (c) din anexa IV la Acordul de la Cotonou,
în limitele financiare stabilite la articolul 2 din acordul intern.
2.           Se adoptă o abordare
diferențiată pentru stabilirea cuantumului indicativ al resurselor acordate la
nivel național, cu scopul de a pune la dispoziția țărilor partenere o cooperare
specifică și adaptată, bazată pe:
(a)
nevoile acestora;
(b)
capacitățile acestora de a genera și a accesa
resurse financiare și capacitățile de absorbție;
(c)
angajamentele și performanța acestora;
(d)
impactul potențial al asistenței acordate de
Uniune.
Țările cu cea mai mare nevoie de asistență, în
special țările cel mai puțin dezvoltate, țările cu venituri mici și țările
aflate în situații de criză, post-criză, fragilitate și vulnerabilitate, au
prioritate în procesul de alocare a resurselor.
Articolul 4
Cadrul general de programare
1.           Procesul de programare a
asistenței acordate statelor și regiunilor ACP în temeiul Acordului de la
Cotonou este realizat în conformitate cu principiile generale menționate la articolele
1-14 din anexa IV la acordul menționat și la articolele 1 și 2 din prezentul
regulament.
2.           Cu excepția cazurilor
prevăzute la alineatul (3), programarea se face împreună cu țara sau regiunea
parteneră în cauză și este aliniată tot mai mult cu strategiile de reducere a
sărăciei sau alte strategii echivalente ale țării sau regiunii partenere.
Uniunea și statele sale membre se consultă într-o
etapă timpurie a procesului de programare, pentru a promova coerența și
complementaritatea activităților lor de cooperare.
Uniunea consultă BEI cu privire la aspecte legate
de domeniul de expertiză sau de operațiunile acesteia, precum și alți donatori
și actori implicați în activități de dezvoltare, inclusiv reprezentanți ai
societății civile și autorități regionale și locale.
Comisia și statele membre reprezentate la nivel
local depun eforturi pentru realizarea în comun a programării, atunci când
acest lucru este posibil și indicat. Toate celelalte state membre sunt invitate
să contribuie pentru a consolida acțiunea externă comună a Uniunii. Programarea
în comun ar trebui să se bazeze pe avantajele comparative ale tuturor donatorilor
din Uniune.
3.           În situații precum cele
descrise la articolul 3 alineatul (3) și la articolul 4 alineatul (5) din anexa
IV la Acordul de la Cotonou, Comisia poate stabili dispoziții specifice pentru
programare și pentru punerea în aplicare unilaterală a ajutorului pentru dezvoltare,
în conformitate cu politicile relevante ale Uniunii.
4.           În principiu, Uniunea își
concentrează asistența bilaterală pe maximum trei sectoare.
Articolul 5
Documente de programare
1.           Documentele
strategice sunt documente întocmite de Uniune și de țara sau regiunea parteneră
în cauză pentru a asigura un cadru coerent în domeniul cooperării pentru
dezvoltare, în acord cu scopul general și domeniul de aplicare, obiectivele și
principiile generale ale Acordului de la Cotonou și în concordanță cu
principiile stabilite la articolul 2, articolul 8 și articolul 12 litera (a)
din anexa IV la acordul menționat.
Elaborarea și punerea în
aplicare a documentelor strategice sunt conforme cu următoarele principii ale
eficacității ajutorului: asumarea răspunderii la nivel național, parteneriat,
coordonare, armonizare, aliniere la sistemele puse în aplicare în țara sau
regiunea beneficiară, transparență, responsabilitate reciprocă și orientare
spre rezultate, în conformitate cu dispozițiile articolului 2 din prezentul regulament.
Perioada de programare trebuie să se sincronizeze, în principiu, cu ciclurile
strategice ale țării partenere.
2.           Cu acordul țării sau regiunii
partenere în cauză, nu este necesară redactarea documentelor strategice pentru:

(a)
țările sau regiunile care au o strategie de
dezvoltare sub forma unui plan de dezvoltare sau a unui document de dezvoltare
similar, acceptată de Comisie ca bază pentru programul indicativ multianual
corespunzător, la adoptarea acestuia;
(b)
țările sau regiunile pentru care Uniunea și statele
membre au convenit asupra unui document comun de programare multianuală;
(c)
țările sau regiunile în care există deja un document-cadru
comun, care prevede o abordare cuprinzătoare a relațiilor Uniunii cu țara sau
regiunea parteneră respectivă, inclusiv politica de dezvoltare a Uniunii;
(d)
regiunile care au o strategie convenită de comun
acord cu UE;
(e)
țările în care Uniunea intenționează să își
sincronizeze strategia cu un nou ciclu național cu începere înainte de 1
ianuarie 2017; în aceste situații, programul indicativ multianual pentru
perioada intermediară dintre 2004 și începutul unui nou ciclu național includ răspunsul
Uniunii pentru țara respectivă.
3.           Nu sunt necesare documente
strategice pentru țările sau regiunile care beneficiază de o alocare a
fondurilor Uniunii în temeiul prezentului regulament de cel mult 50 de
milioane EUR pentru perioada 2014-2020. În aceste situații, programele
indicative multianuale conțin răspunsul Uniunii pentru țările sau regiunile
respective.
Dacă opțiunile prezentate la alineatele (2) și (3)
nu sunt acceptabile pentru țara sau regiunea parteneră, se întocmește un
document strategic.
4.           Cu excepția situațiilor
descrise la articolul 4 alineatul (3), programele indicative multianuale sunt
bazate pe un dialog cu țara sau regiunea parteneră, sunt elaborate pe baza
documentelor strategice sau a unor documente similare, indicate la prezentul
articol, și fac obiectul unui acord semnat cu țara sau regiunea în cauză.
În sensul prezentului
regulament, în situația în care documentul comun de programare multianuală
prevăzut la alineatul 2 litera (b) respectă principiile și condițiile stabilite
în prezentul alineat, incluzând o alocare indicativă de fonduri, acesta poate
fi considerat drept programul indicativ multianual, conform procedurii
prezentate la articolul 14, cu acordul țării sau regiunii partenere.
Programele indicative
multianuale stabilesc domeniile prioritare selectate pentru finanțare din
partea Uniunii, obiectivele specifice, rezultatele preconizate, indicatorii de
performanță și alocația financiară indicativă, atât la nivel global, cât și pe
domeniu prioritar.
5.           Pe lângă documentele de
programare pentru țări și regiuni, Comisia și ACP, prin secretariatul ACP,
elaborează în comun un document strategic intra-ACP și programul indicativ
multianual aferent, în conformitate cu principiile stabilite la articolele 12-14
din anexa IV la Acordul de la Cotonou.
6.           Dispozițiile specifice de la
articolul 4 alineatul (3) din prezentul regulament pot lua forma unor programe
speciale de sprijin, ținând seama de considerentele speciale prezentate la
articolul 6 alineatul (1) din prezentul regulament.
Articolul 6
Programarea pentru țările și regiunile aflate în
situații de criză, post-criză sau fragilitate
1.           La întocmirea documentelor de
programare pentru țările și regiunile aflate în situații de criză, post-criză
sau fragilitate, se iau în considerare în mod corespunzător vulnerabilitatea,
nevoile speciale și circumstanțele țărilor sau regiunilor în cauză.
O atenție corespunzătoare
trebuie acordată măsurilor de prevenire a conflictelor, de consolidare a
statului și a păcii, de reconciliere și de reconstrucție post-conflict, precum
și rolului femeilor în aceste procese.
În cazul în care țările partenere sau grupurile de
țări partenere sunt direct implicate într-o situație de criză, post-criză sau
fragilitate sau sunt afectate de o astfel de situație, se pune un accent
special pe amplificarea coordonării dintre acordarea de ajutor de urgență,
reabilitare și dezvoltare, pentru a le ajuta să facă trecerea de la o situație
de urgență la faza de dezvoltare și pentru a spori rezistența. Programele
pentru țările și regiunile aflate într-o situație de fragilitate sau expuse
periodic dezastrelor naturale prevăd măsuri de pregătire la dezastre și de
prevenire a acestora, precum și de gestionare a consecințelor unor astfel de
dezastre.
2.           Pentru țările sau regiunile
aflate în situație de criză, post-criză sau fragilitate, se poate realiza o revizuire
ad-hoc a strategiei de cooperare a țării sau a regiunii. Revizuirile pot
propune o strategie specifică și adaptată pentru a asigura trecerea la
cooperare și dezvoltare pe termen lung, promovând o mai bună coordonare și
tranziție între instrumentele de politică umanitară și cele de dezvoltare.
Articolul 7
Aprobarea și modificarea documentelor de programare
1.           Documentele de programare,
inclusiv alocările indicative menționate în acestea, trebuie să fie aprobate de
către Comisie în conformitate cu procedura prezentată la articolul 14.
Atunci când documentele de programare sunt
înaintate Comitetului FED menționat la articolul 14, Comisia le trimite, de
asemenea, Adunării parlamentare comune spre informare.
Documentele de programare sunt aprobate ulterior
de către statul sau regiunea ACP în cauză. Țările sau regiunile care nu dețin
un document de programare semnat rămân eligibile pentru finanțare în condițiile
prevăzute la articolul 4 alineatul (3) din prezentul regulament.
2.           Documentele strategice și
programele indicative multianuale, inclusiv alocările indicative prevăzute de
acestea, pot fi modificate ca urmare a analizelor efectuate, astfel cum se prevede
la articolele 5, 11 și 14 din anexa IV la Acordul de la Cotonou.
3.           Procedura descrisă la
articolul 14 se aplică, de asemenea, modificărilor substanțiale care determină
schimbarea semnificativă a strategiei, a documentelor de programare și/sau a
alocării programabile a resurselor. Acolo unde este necesar, modificările
corespunzătoare aduse documentelor de programare sunt aprobate ulterior de către
statul sau regiunea ACP în cauză.
4.           Procedura menționată la
alineatul (1) nu se aplică în cazul unor modificări nesubstanțiale aduse
documentelor de programare, al efectuării unor adaptări tehnice, al realocării de
fonduri în cadrul alocațiilor indicative pe domeniu prioritar sau al majorării ori
al reducerii alocației indicative inițiale cu mai puțin de 20 %, cu
condiția ca modificările să nu afecteze domeniile prioritare și obiectivele
stabilite în documentele respective. În acest caz, Comisia informează Comitetul
FED cu privire la modificări în termen de o lună.
5.           Din
motive imperioase de urgență justificate în mod corespunzător, cum ar fi crizele
sau amenințările imediate la adresa democrației, a statului de drept, a
drepturilor omului sau a libertăților fundamentale, inclusiv cazurile
menționate la articolul 6 alineatul (2), procedura prevăzută la articolul 14
alineatul (10) poate fi utilizată pentru modificarea documentelor de programare
menționate la articolul 5.
TITLUL III
PUNEREA ÎN APLICARE
Articolul 8
Cadrul general de punere în aplicare
Punerea în aplicare a asistenței oferite
țărilor și regiunilor ACP, gestionată de Comisie și BEI în temeiul Acordului de
la Cotonou, se face în conformitate cu Regulamentul financiar menționat la
articolul 10 alineatul (2) din acordul intern (denumit în continuare
„Regulamentul financiar FED”).
Articolul 9
Adoptarea programelor de acțiune, a măsurilor
individuale și a măsurilor speciale
1.           Comisia adoptă programe de
acțiune anuale, atunci când este necesar pe baza documentelor de programare
indicativă menționate la articolul 5.
În cazul acțiunilor recurente, aceasta poate să
adopte, de asemenea, programe de acțiune multianuale pentru o perioadă de până
la trei ani.
Atunci când este necesar, o acțiune poate fi
adoptată ca măsură individuală înainte sau după adoptarea programelor anuale
sau multianuale.
2.           Programele de acțiune și
măsurile individuale sunt elaborate de către Comisie împreună cu țara sau
regiunea parteneră, cu implicarea statelor membre reprezentate la nivel local
și prin coordonarea, atunci când este cazul, cu alți donatori, în special în
cazul programării în comun și cu BEI.
Programele de acțiune specifică, pentru fiecare
acțiune, obiectivele urmărite, rezultatele preconizate și activitățile
principale, metodele de punere în aplicare, bugetul și calendarul indicativ,
eventualele măsuri de sprijin asociate și sistemul de monitorizare a
performanței.
Acestea indică modul în care țin seama de
activitățile curente sau planificate ale BEI.
3.           În cazurile prevăzute la
articolul 4 alineatul (3) și în cazul unor nevoi neprevăzute, Comisia poate
adopta măsuri speciale.
4.           Programele de acțiune și
măsurile individuale prevăzute la alineatul (1), pentru care asistența
financiară a Uniunii depășește 10 milioane EUR, precum și măsurile
specifice pentru care asistența financiară a Uniunii depășește 30 de milioane EUR
sunt adoptate de către Comisie în conformitate cu procedura menționată la
articolul 14 din prezentul regulament.
Procedura respectivă nu este necesară în cazul
programelor de acțiune și al măsurilor pentru care asistența se situează sub
pragurile menționate mai sus, nici în cazul modificărilor nesubstanțiale aduse
acestora. Sunt considerate modificări nesubstanțiale adaptările tehnice, cum ar
fi extinderea perioadei de punere în aplicare, realocarea fondurilor în cadrul
bugetului estimativ, precum și majorarea sau reducerea bugetului cu mai puțin
de 20 % din bugetul inițial, cu condiția ca modificările să nu afecteze în
mod substanțial obiectivele programului inițial de acțiune sau ale măsurii
inițiale. În acest caz, programele de acțiune și măsurile, precum și
modificările nesubstanțiale aduse acestora sunt adoptate de către Comisie, care
informează Comitetul FED în termen de o lună.
Din motive imperioase de
urgență justificate în mod corespunzător, cum ar fi crizele sau amenințările
imediate la adresa democrației, a statului de drept, a drepturilor omului sau a
libertăților fundamentale, Comisia poate adopta măsuri individuale sau speciale
ori modificări aduse programelor de acțiune și măsurilor, în conformitate cu
procedura menționată la articolul 14 alineatul (10).
5.           Comisia adoptă programe de
acțiune specifice pentru cheltuielile de susținere menționate la articolul 6
alineatul (2) din acordul intern, în conformitate cu procedura descrisă la
articolul 14. Orice modificare a programelor de acțiune pentru cheltuielile de
susținere este adoptată în conformitate cu aceeași procedură.
6.           În stadiul de proiect, se
efectuează o examinare de mediu corespunzătoare, în care sunt abordate, de
asemenea, schimbările climatice și consecințele asupra biodiversității și care
cuprinde, dacă este cazul, o evaluare a impactului asupra mediului în cazul
proiectelor sensibile pentru mediu, în special pentru infrastructurile noi de
anvergură. Pentru punerea în aplicare a programelor sectoriale, se utilizează,
dacă este cazul, evaluări strategice de mediu (SEA). Se asigură participarea
părților implicate la studiile de impact și accesul publicului la rezultatele
acestora.
Articolul 10
Contribuții suplimentare din partea statelor membre
1.           Statele membre pot pune, din
proprie inițiativă, la dispoziția Comisiei sau a BEI contribuții voluntare, în
conformitate cu articolul 1 alineatul (9) din acordul intern pentru a contribui
la realizarea obiectivelor Acordului de la Cotonou și în afara cadrului de
cofinanțare comună. Contribuțiile nu influențează alocarea generală a
fondurilor în cadrul celui de-al 11-lea FED. Acestea sunt tratate în același
mod precum contribuțiile normale ale statelor membre, menționate la articolul 1
alineatul (2) din acordul intern, cu excepția dispozițiilor articolelor 6
și 7 din acordul intern, aranjamentele specifice aferente putând fi prevăzute
într-un acord bilateral de contribuție.
2.           Orice
suplimentare se face doar în situații justificate în mod corespunzător, de
exemplu, ca răspuns la situații excepționale, astfel cum se prevede la
articolul 4 alineatul (3). În acest caz, contribuțiile
voluntare încredințate Comisiei sau BEI sunt tratate drept venit alocat în
conformitate cu Regulamentul financiar FED
3.           Fondurile
suplimentare sunt incluse în procesul de programare și revizuire și în
programele anuale de acțiune, măsurile individuale și măsurile speciale
menționate în prezentul regulament și reflectă proprietatea țării sau a
regiunii partenere.
4.           Orice modificare apărută în
programele de acțiune, măsurile individuale și măsurile speciale este adoptată
de Comisie în conformitate cu dispozițiile articolului 9.
5.           Statele membre care încredințează
Comisiei sau BEI contribuții voluntare suplimentare pentru a contribui la
atingerea obiectivelor Acordului de la Cotonou informează anticipat Consiliul
și Comitetul FED/FI cu privire la contribuțiile respective.
Articolul 11
Impozite, taxe și alte impuneri
Asistența Uniunii nu face obiectul unor impozite,
taxe sau impuneri specifice și nu generează colectarea acestora.
Fără a aduce atingere articolului 31 din anexa IV
la Acordul de la Cotonou, astfel de impozite, taxe și alte impuneri pot fi
eligibile în condițiile stabilite în Regulamentul financiar FED, menționat la
articolul 10 alineatul (2) din acordul intern.
Articolul 12
Protejarea intereselor financiare ale Uniunii
1.           Comisia ia măsurile adecvate
pentru a asigura că, atunci când sunt puse în aplicare acțiuni finanțate în
temeiul prezentului regulament, interesele financiare ale Uniunii Europene sunt
protejate prin aplicarea unor măsuri preventive împotriva fraudei, a corupției
și a oricăror alte activități ilegale, prin efectuarea unor verificări eficace
și, dacă se descoperă nereguli, prin recuperarea sau restituirea sumelor
plătite în mod necuvenit și, dacă este cazul, prin aplicarea unor sancțiuni
administrative și financiare eficace, proporționale și disuasive.
2.           Comisia sau reprezentanții
săi și Curtea de Conturi au competența de a verifica și a audita, pe baza
documentelor și la fața locului, toți beneficiarii subvențiilor, contractanții
și subcontractanții care au primit fonduri ale Uniunii în temeiul prezentului
regulament.
3.           Oficiul European de Luptă
Antifraudă (OLAF) poate efectua investigații, inclusiv controale la fața
locului și inspecții, în conformitate cu dispozițiile și procedurile prevăzute
de Regulamentul (CE) nr. 1073/1999 al Parlamentului European și al
Consiliului[28]
și de Regulamentul (Euratom, CE) nr. 2185/96 al Consiliului[29], pentru a stabili dacă au avut
loc fraude, cazuri de corupție sau activități ilegale care afectează interesele
financiare ale Uniunii în legătură cu un acord de grant, o decizie de acordare
a unui grant sau un contract finanțat în temeiul prezentului regulament.
4.           Fără a se aduce atingere
alineatelor (1), (2) și (3), acordurile de cooperare cu țări terțe și cu
organizații internaționale, precum și contractele, acordurile de grant și
deciziile de acordare a granturilor rezultate din punerea în aplicare a
prezentului regulament împuternicesc în mod expres Comisia, Curtea de Conturi
și OLAF să efectueze astfel de audituri, controale și inspecții la fața
locului, în limitele competențelor acestora.
Articolul 13
Norme privind naționalitatea
și originea aplicabile procedurilor de achiziții publice, procedurilor de
acordare a granturilor și altor proceduri de atribuire
Normele privind
naționalitatea și originea aplicabile procedurilor de achiziții publice,
procedurilor de acordare a granturilor și altor proceduri de atribuire sunt
definite la articolul 20 din anexa IV la Acordul de la Cotonou.
TITLUL IV
PROCEDURI DE ADOPTARE A DECIZIILOR
Articolul 14
Responsabilitățile Comitetului FED
1.           Comitetul
Fondului european de dezvoltare (Comitetul FED), instituit în conformitate cu
articolul 8 din acordul intern, își exprimă avizul, în conformitate cu procedura
prevăzută la alineatele (3)-(10).
Un observator al BEI participă la lucrările
Comitetului FED, atunci când se discută chestiuni care privesc instituția sa.
2.           Sarcinile Comitetului FED
acoperă responsabilitățile prevăzute la titlurile II și III ale prezentului
regulament:
(a)
programarea ajutorului acordat de Uniune în cadrul
celui de-al 11-lea FED și revizuiri ale programării, cu un accent special pe
strategiile naționale, regionale și intra-ACP; precum și
(b)
monitorizarea punerii în aplicare a ajutorului acordat
de Uniune și statele membre ale acesteia, care acoperă, între altele, impactul
asistenței asupra reducerii sărăciei, aspecte sectoriale, chestiuni
interdisciplinare, funcționarea coordonării la nivel local cu statele membre și
alți donatori și respectarea principiilor de eficacitate a ajutorului
menționate la articolul 2.
3.           Atunci când Comitetul FED
este invitat să își exprime avizul, reprezentantul Comisiei prezintă un proiect
de măsuri care trebuie aplicate, în termenele stabilite în regulamentul de
procedură al acestuia. Comitetul FED își exprimă avizul în termenul pe care
președintele îl poate indica în funcție de urgența chestiunii, dar care nu
poate depăși 30 de zile.
Până la emiterea avizului Comitetului FED, orice
membru al comitetului poate propune modificări, iar președintele poate prezenta
versiuni modificate ale proiectului de act de punere în aplicare a măsurii.
Președintele depune toate eforturile necesare
pentru a găsi soluții care să se bucure de cel mai larg sprijin posibil în
cadrul Comitetului FED. Președintele informează comitetul în legătură cu modul
în care au fost luate în considerare dezbaterile și sugestiile de modificare,
în special în ceea ce privește sugestiile care s-au bucurat de un larg sprijin
în cadrul comitetului.
4.           Avizul este exprimat cu
majoritatea calificată prevăzută la articolul 8 alineatul (3) din acordul intern,
pe baza voturilor statelor membre, ponderate astfel cum este prevăzut la
articolul 8 alineatul (2) din acordul intern.
5.           Atunci când Comitetul FED
exprimă un aviz favorabil, Comisia adoptă măsurile care se aplică imediat.
6.           În cazul în care Comitetul
exprimă un aviz nefavorabil, Comisia nu adoptă măsurile. Atunci când măsurile
sunt considerate necesare, președintele poate fie să prezinte Comitetului FED o
versiune modificată a proiectului de act de punere în aplicare a măsurilor în
termen de două luni de la emiterea avizului nefavorabil, fie să prezinte unui comitet
de apel, menționat la alineatul (9), proiectul de act de punere în aplicare a
măsurilor în termen de o lună de la emitere avizului nefavorabil pentru
deliberări suplimentare.
7.           În cazul în care nu se emite
niciun aviz, Comisia poate adopta proiectul de act de punere în aplicare a
măsurilor, cu excepția cazurilor prevăzute la al doilea paragraf de mai jos.
Atunci când Comisia nu adoptă proiectul de act de punere în aplicare a măsurilor,
președintele poate înainta Comitetului FED o versiune modificată a acestuia.
Comisia nu adoptă măsurile atunci când majoritatea
simplă a membrilor Comitetului FED este împotriva acestora. În acest caz,
atunci când măsurile sunt considerate necesare, președintele poate prezenta
Comitetului FED o versiune modificată a proiectului de punere în aplicare a
măsurilor în termen de două luni de la vot sau poate prezenta proiectul de
punere în aplicare a măsurilor comitetului de apel menționat la alineatul (9) pentru
deliberări suplimentare, în termen de o lună de la emiterea avizului
nefavorabil.
8.           În cazul în care avizul
Comitetului FED trebuie obținut prin procedură scrisă, procedura se încheie
fără rezultat dacă, înainte de expirarea termenului de emitere a avizului,
acest lucru este hotărât de președintele comitetului sau solicitat de
majoritatea simplă a membrilor comitetului.
9.           Comitetul de apel își adoptă
regulamentul de procedură cu majoritatea simplă a membrilor săi componenți, pe
baza unei propuneri din partea Comisiei. În cazul în care comitetul de apel
este sesizat, acesta se reunește cel mai devreme după 14 zile, cu excepția
situațiilor justificate în mod corespunzător, și cel mai târziu după 6 săptămâni
de la data sesizării. Fără a aduce atingere primului paragraf de la alineatul (3),
comitetul de apel își emite avizul în termen de două luni de la data sesizării cu
majoritatea calificată stabilită la articolul 8 alineatul (3) din acordul
intern, pe baza voturilor statelor membre, ponderate astfel cum se prevede la
articolul 8 alineatul (2) din acordul intern. Comitetul de apel este
prezidat de un reprezentant al Comisiei.
Președintele stabilește data la care se întrunește
comitetul de apel în strânsă colaborare cu membrii comitetului, pentru a permite
statelor membre, Comisiei și BEI (pentru aspectele care privesc banca) să
asigure un nivel adecvat de reprezentare.
În cazul în care comitetul de apel emite un aviz
favorabil, Comisia adoptă măsurile. În cazul în care comitetul de apel nu emite
niciun aviz, Comisia poate adopta măsurile. În cazul în care comitetul de apel
emite un aviz nefavorabil, Comisia nu adoptă măsurile.
10.         Atunci când se face trimitere
la prezentul alineat, Comisia adoptă măsurile, care se aplică imediat, fără a
le mai supune aprobării Comitetului FED, iar acestea rămân în vigoare pe întreaga
durată de valabilitate a documentului, a măsurii sau a programului de acțiune
adoptat sau modificat.
În termen de cel mult 14 zile după adoptarea
acestora, președintele înaintează măsurile Comitetului FED pentru a obține
avizul acestuia.
În cazul în care Comitetul FED emite un aviz
nefavorabil în conformitate cu alineatele (3) și (4) din prezentul articol,
Comisia abrogă fără întârziere măsurile adoptate în conformitate cu dispozițiile
de la primul paragraf.
Articolul 15
Instrumentul financiar pentru pace în Africa
Programele indicative intra-ACP alocă
fonduri Instrumentului financiar pentru pace în Africa. Fondurile pot fi
completate de programele indicative regionale. Se aplică o procedură specifică,
descrisă în continuare:
(a)
La solicitarea Uniunii
Africane, aprobată de Comitetul ambasadorilor țărilor ACP, Comisia elaborează programe
de acțiune multianuale care specifică obiectivele urmărite, domeniul de
aplicare și natura posibilelor intervenții, precum și modalitățile de punere în
aplicare. O anexă la fiecare program de acțiune descrie procedurile specifice
de luare a deciziilor pentru fiecare intervenție posibilă, în funcție de
natura, dimensiunea și urgența acesteia.
(b)
Programele de acțiune,
inclusiv anexa menționată la litera (a), precum și orice modificări aduse
acestora sunt discutate de către grupurile de lucru pregătitoare din cadrul
Consiliului și de către Comitetul politic și de securitate și sunt aprobate de
Coreper cu majoritate calificată, astfel cum este definită la articolul 8
alineatul (3) din acordul intern, înainte de a fi adoptate de Comisie.
(c)
Programele de acțiune,
exclusiv anexa menționată la litera (a), constituie baza pentru acordul de
finanțare care va fi încheiat între Comisie și Uniunea Africană.
(d)
Fiecare intervenție care
urmează a fi pusă în aplicare în baza acordului de finanțare face obiectul unei
aprobări prealabile de către Comitetul politic și de securitate; grupurile de
lucru pregătitoare relevante din cadrul Consiliului sunt informate sau
consultate în timp util înainte ca intervențiile să fie prezentate Comitetului
politic și de securitate, în conformitate cu procedurile speciale de luare a deciziilor
menționate la litera (b), în scopul de a asigura că, în afară de dimensiunea
militară și de securitate, au fost luate în considerare, de asemenea, aspectele
legate de dezvoltare ale măsurilor avute în vedere.
(e)
Comisia elaborează un
raport de activitate privind utilizarea fondurilor în scopul informării anuale
a Consiliului și a Comitetului FED și la cererea Consiliului sau a Comitetului
FED, făcând distincție între angajamentele și plățile AOD și non-AOD.
Uniunea continuă să analizeze
posibilitatea identificării unor surse de finanțare alternative în viitor,
inclusiv finanțare comună în cadrul politicii externe și de securitate.
Articolul 16
Comitetul Facilității pentru investiții
1.           Comitetul Facilității pentru
investiții (Comitetul FI), instituit sub
auspiciile BEI în conformitate cu articolul 9 din acordul intern, este
constituit din reprezentanți ai statelor membre și un reprezentant al Comisiei.
Sunt invitați să participe un observator din partea Secretariatului General al
Consiliului și un alt observator din partea SEAE. Fiecare stat membru și
Comisia numesc un reprezentant și desemnează un supleant. În vederea menținerii
continuității, președintele Comitetului FI este ales de către și dintre membrii
Comitetului FI pe o perioadă de doi ani. BEI asigură secretariatul comitetului
și serviciile auxiliare. Au drept de vot numai membrii Comitetului FI desemnați
de către statele membre sau supleanții lor.
Consiliul, hotărând în
unanimitate, adoptă normele de procedură ale Comitetului FI pe baza unei
propuneri prezentate de BEI după consultarea Comisiei.
Comitetul FI hotărăște cu
majoritate calificată. Ponderarea voturilor se efectuează în conformitate cu
articolul 8 din acordul intern.
Comitetul FI se
întrunește cel puțin de patru ori pe an. La solicitarea BEI sau a membrilor
comitetului, pot fi convocate reuniuni suplimentare, astfel cum este prevăzut
în regulamentul de procedură. În plus, Comitetul FI își poate exprima avizul prin
procedură scrisă, în termenii stabiliți de regulamentul de procedură al
acestuia.
2.           Comitetul FI aprobă:
(a)
liniile directoare
operaționale privind punerea în aplicare a FI;
(b)
strategiile de investiții
și planurile de afaceri ale FI, pe baza obiectivelor Acordului de la Cotonou și
a principiilor generale ale politicii de dezvoltare a Uniunii;
(c)
rapoartele anuale ale FI;
(d)
orice document de politică
generală, inclusiv rapoarte de evaluare, cu privire la FI.
3.           Comitetul
FI își exprimă avizul cu privire la:
(a)
propunerile de acordare a
subvenției la dobândă în baza articolului 2 alineatul (7) și a articolului
4 alineatul (2) litera (b) din anexa II la Acordul de la Cotonou. În astfel de
cazuri, comitetul IF își exprimă avizul, de asemenea, cu privire la utilizarea
unei astfel de subvenții la dobândă;
(b)
propunerile pentru o
investiție FI pentru oricare dintre proiectele pentru care Comisia a exprimat
un aviz nefavorabil;
(c)
alte propuneri privind FI
pe baza principiilor generale definite în liniile directoare operaționale ale
FI.
În vederea simplificării procesului de aprobare a
operațiunilor mici, Comitetul FI își poate exprima avizul favorabil cu privire
la propunerile BEI de alocare globală (subvenții la dobândă, asistență tehnică)
sau de autorizare globală (împrumuturi, capital propriu), care sunt subalocate
ulterior de către BEI, fără avizul suplimentar din partea Comitetului FI și/sau
al Comisiei, pentru proiecte individuale conform criteriilor prevăzute în
alocarea/autorizarea globală, inclusiv valoarea maximă a subvenției subalocate
pe fiecare proiect.
În plus, organele de conducere ale BEI pot
solicita, periodic, exprimarea unui aviz de către Comitetul FI cu privire la
toate propunerile de finanțare sau la anumite categorii de propuneri de
finanțare.
4.           Este responsabilitatea BEI să
prezinte Comitetului FI în timp util toate aspectele care necesită aprobarea
sau avizul Comitetul FI, astfel cum este prevăzut la alineatele (2) și (3).
Orice propunere prezentată Comitetului FI spre avizare se realizează în
conformitate cu criteriile și principiile aplicabile prevăzute în liniile
directoare operaționale ale FI.
5.           BEI cooperează îndeaproape cu
Comisia și, după caz, își coordonează operațiunile cu ceilalți donatori. În
special:
(a)
BEI elaborează sau revizuiește împreună cu Comisia
liniile directoare operaționale ale FI menționate la alineatul (2) litera (a). BEI
este răspunzătoare pentru conformitatea cu liniile directoare și se asigură că
proiectele pe care le sprijină respectă standardele sociale și de mediu
internaționale și sunt coerente cu obiectivele Acordului de la Cotonou și ale
principiilor generale ale politicii de dezvoltare a Uniunii, precum și cu strategiile
de cooperare regionale sau de țară relevante;
(b)
BEI solicită în prealabil avizul Comisiei cu
privire la strategiile de investiții, planurile de afaceri și documentele
privind politicile generale;
(c)
BEI informează Comisia cu
privire la proiectele pe care le gestionează în conformitate cu articolul 18
alineatul (1). În faza de evaluare a unui proiect, acesta solicită avizul
Comisiei cu privire la conformitatea acestuia cu strategia de cooperare de țară
relevantă sau cu strategia de cooperare regională sau, după caz, cu obiectivele
generale ale Facilității pentru investiții;
(d)
cu excepția subvențiilor la dobândă care intră sub
incidența alocării globale menționate la alineatul (3) litera (a), BEI solicită
și acordul Comisiei în faza de evaluare a unui proiect privind orice propunere
înaintată Comitetului FI pentru o subvenție la dobândă cu privire la
conformitatea cu articolul 2 alineatul (7) și articolul 4 alineatul (2) din
anexa II la Acordul de la Cotonou și cu criteriile definite în liniile
directoare operaționale ale Facilității pentru investiții.
Se consideră că avizul
Comisiei a fost favorabil sau că aceasta a fost de acord cu o propunere, cu
excepția cazului în care Comisia notifică avizul negativ cu privire la o astfel
de propunere în termen de trei săptămâni de la prezentarea propunerii. În ceea
ce privește avizele pentru proiectele din sectorul public sau financiar, precum
și acordul pentru subvenții de rată a dobânzii, Comisia poate solicita ca
propunerea finală de proiect să fie depusă spre avizare sau aprobare cu două
săptămâni înainte de a fi trimisă Comitetului FI.
6.           BEI
nu întreprinde niciuna dintre acțiunile menționate la alineatul (3), cu
excepția cazului în care Comitetul FI a emis un aviz favorabil.
În urma avizului favorabil exprimat de către
Comitetul FI, BEI ia o decizie cu privire la propunere în conformitate cu
propriile sale proceduri. În special, BEI poate decide să nu continue
propunerea. BEI informează periodic Comitetul FI și Comisia cu privire la
cazurile în care a decis să nu continue.
Pentru împrumuturile din surse proprii și pentru
investițiile FI pentru care nu este necesar avizul Comitetului FI, BEI ia o
decizie cu privire la propunere în conformitate cu propriile sale proceduri și,
în cazul facilității de investiții, în conformitate cu liniile directoare
operaționale ale FI și cu strategiile de investiție aprobate de către Comitetul
FI.
Fără a aduce atingere avizului negativ exprimat de
Comitetul FI cu privire la o propunere de acordare a unei subvenții la dobândă,
BEI poate acorda împrumutul respectiv fără beneficiul subvenției la dobândă.
BEI informează periodic Comitetul FI și Comisia cu privire la fiecare caz în
care a decis să procedeze astfel.
Sub rezerva condițiilor prevăzute în liniile
directoare operaționale ale FI și cu condiția ca obiectivul esențial al
împrumutului sau al investiției din FI să rămână neschimbat, BEI poate decide
să modifice clauzele unui împrumut de tip FI sau ale unei investiții pentru
care Comitetul FI a dat un aviz favorabil în baza alineatului (3) sau ale
oricărui împrumut pentru care Comitetul FI a exprimat un aviz favorabil cu
privire la subvențiile la dobândă. În special, BEI poate decide să mărească
valoarea împrumutului sau a investiției FI cu până la 20 %.
O astfel de creștere poate conduce, pentru
proiectele cu subvenții la dobândă menționate la articolul 2 alineatul (7) din anexa
II la Acordul de la Cotonou, la o creștere proporțională a valorii subvenției
la dobândă. BEI informează periodic Comitetul FI și Comisia cu privire la fiecare
caz în care a decis să procedeze astfel. Pentru proiectele care intră sub
incidența articolului 2 alineatul (7) din anexa II la Acordul de la Cotonou,
dacă se solicită o majorare a subvenției, se impune emiterea unui aviz de către
Comitetul FI înainte ca BEI să continue.
7.           BEI
gestionează investițiile din cadrul FI și toate fondurile deținute în contul FI,
în conformitate cu obiectivele Acordului de la Cotonou. În special, aceasta poate
participa în organismele de supervizare și administrare formate din persoane
juridice în care este investită FI și poate intermedia, anula și modifica
drepturile deținute în contul FI, în conformitate cu liniile directoare
operaționale ale FI.
TITLUL V
DISPOZIȚII FINALE
Articolul 17
Participarea unei țări sau regiuni terțe
În vederea
asigurării coerenței și a eficacității asistenței acordate de Uniune, Comisia
poate decide că țările non-ACP în curs de dezvoltare și organismele regionale
de integrare cu participare ACP, care promovează cooperarea și integrarea
regională și care sunt eligibile pentru asistență UE în baza altor instrumente
de finanțare a acțiunii externe ale Uniunii, pot accesa fondurile menționate la
articolul 1 alineatul (2) litera (a) punctul (i) din acordul intern, în cazul
în care proiectul sau programul vizat are un caracter regional sau
transfrontalier și este în conformitate cu articolul 6 din anexa IV la Acordul
de la Cotonou. Țările și teritoriile de peste mări (TTPM) eligibile pentru
asistență UE în temeiul Deciziei […] și regiunile
ultraperiferice ale Uniunii pot participa, de asemenea, la proiectele sau
programele de cooperare regională; finanțarea necesară pentru participarea acestora
se va adăuga fondurilor menționate la articolul 1 alineatul (2) litera (a)
punctul (i) din acordul intern. Ar trebui să se țină seama de obiectivul
privind consolidarea cooperării dintre statele membre, regiunile
ultraperiferice ale acestora, TTPM și statele ACP și, după caz, să se creeze
mecanisme de coordonare. Fondurile și tipurile de finanțare menționate în Regulamentul
financiar privind cel de-al 11-lea FED pot fi prevăzute în documentele
strategice, programele indicative multianuale, programele de acțiune și
măsurile indicate la articolul 9 din prezentul regulament.
Articolul 18
Monitorizarea, raportarea și evaluarea asistenței FED
1.           Comisia și BEI își monitorizează
periodic acțiunile și analizează progresele înregistrate pentru îndeplinirea
rezultatelor preconizate. De asemenea, Comisia realizează evaluări ale
impactului și ale eficacității acțiunilor și politicilor sale sectoriale,
precum și ale eficacității programării, atunci când este necesar prin
intermediul unor evaluări independente externe. Evaluările ar trebui să se
bazeze pe principiile de bună practică ale OCDE-CAD și să urmărească dacă au
fost îndeplinite obiectivele specifice, ținând seama, după caz, de egalitatea de
gen, pentru a elabora recomandări în vederea îmbunătățirii operațiunilor
viitoare.
BEI informează periodic
Comisia cu privire la punerea în aplicare a proiectelor finanțate din resursele
celui de-al 11-lea FED, pe care le gestionează, urmând procedurile descrise în
liniile directoare operaționale ale Facilității pentru investiții.
2.           Comisia trimite raporturile
sale de evaluare statelor membre spre informare prin Comitetul FED și BEI. Rezultatele
evaluării sunt luate în considerare în vederea elaborării programelor și
alocării resurselor.
3.           Comisia implică într-o măsură
adecvată toate părțile interesate relevante în etapa de evaluare a asistenței
acordate de Uniune, prevăzută în prezentul regulament și, atunci când este
indicat, poate să urmărească realizarea unor evaluări în comun cu statele
membre ale UE, cu alți donatori și parteneri în materie de dezvoltare.
4.           Comisia examinează progresele
înregistrate în punerea în aplicare a celui de-al 11-lea FED și prezintă
Consiliului un raport bienal cu privire la punerea în aplicare, rezultatele și,
pe cât posibil, principalele efecte și impacturi ale asistenței financiare
acordate de Uniune. Raportul trebuie să fie trimis, de asemenea, Parlamentului
European, Comitetului Economic și Social European și Comitetului Regiunilor.
5.           Raportul bienal conține
informații, referitoare la anul precedent, privind măsurile finanțate,
rezultatele activităților de monitorizare și de evaluare, implicarea
partenerilor relevanți în materie de dezvoltare și punerea în aplicare a
angajamentelor și a creditelor pentru plăți, clasificate pe țări, regiuni și
sectoare de cooperare.
6.           Raportul evaluează, pe cât
posibil, rezultatele ajutorului prin intermediul unor indicatori specifici și
măsurabili privind contribuția ajutorului la realizarea obiectivelor Acordului
de la Cotonou. Acesta reflectă principalele învățăminte desprinse și răspunsul
la recomandările formulate în urma evaluărilor din anii anteriori.
7.           Uniunea și statele membre realizează
o revizuire a rezultatelor, evaluând gradul de execuție a angajamentelor și a
plăților, precum și rezultatele și impactul ajutorului furnizat. Revizuirea se
realizează pe baza unei propuneri a Comisiei.
8.           BEI furnizează Comitetului FI
informații privind progresele realizate pentru atingerea obiectivelor FI. În conformitate
cu articolul 6B din anexa II la Acordul de la Cotonou, eficacitatea generală a
FI va fi supusă unei analize comune la jumătatea și la sfârșitul perioadei de
aplicare a celui de-al 11-lea FED. Revizuirea de la jumătatea perioadei este realizată
de către un expert extern independent în cooperare cu BEI și este pusă la
dispoziția Comitetului FI.
Articolul 19
Cheltuieli legate de combaterea schimbărilor climatice
și biodiversitate
O estimare anuală a cheltuielilor totale legate
de combaterea schimbărilor climatice și de biodiversitate este realizată pe
baza documentelor de programare indicative adoptate. Fondurile alocate în
contextul FED fac obiectul unui sistem anual de monitorizare care este bazat pe
metodologia OCDE („markeri Rio”), fără a exclude utilizarea unor metodologii
mai precise în cazul în care acestea sunt disponibile, și care este integrat în
metodologia existentă de gestionare performantă a programelor Uniunii, pentru a
cuantifica cheltuielile legate de acțiunile de combatere a schimbărilor
climatice și de protejare a biodiversității la nivelul programelor de acțiune,
al măsurilor individuale și al măsurilor speciale menționate la articolul 9,
fiind înregistrate în evaluări și rapoarte bienale.
Articolul 20
Serviciul European de Acțiune Externă
Aplicarea prezentului regulament este în
conformitate cu Decizia 2010/427/UE a Consiliului privind organizarea și
funcționarea Serviciului European de Acțiune Externă.
Articolul 21
Măsuri tranzitorii
Până la intrarea în vigoare a acordului
intern privind cel de-al 11-lea FED, măsurile tranzitorii sub forma programelor
de acțiune, a măsurilor individuale, a măsurilor speciale și a programelor de
acțiune specifice pentru cheltuielile de sprijin, menționate la articolul 9,
sunt finanțate dintr-o facilitate de tranziție pentru cel de-al 11-lea FED,
alcătuită din soldurile fondurilor de dezvoltare anterioare și din fondurile
retrase de la proiectele aferente fondurilor respective. Facilitatea de
tranziție poate acoperi, de asemenea, granturile pentru finanțarea subvențiilor
la dobândă și asistența tehnică legată de proiecte, menționate la articolul 2
litera (d) din acordul intern. Aceste măsuri tranzitorii vizează
facilitarea punerii în aplicare a documentelor de programare.
Fondurile alocate în cadrul facilității
de tranziție trebuie să fie justificate în cadrul celui deal 11-lea FED.
Contribuțiile statelor membre, indicate la articolul 1 alineatul (2) litera (a)
din acordurile interne privind cel de-al 9-lea și cel de-al 10-lea FED, sunt
reduse în mod proporțional.
În vederea punerii în aplicare a măsurilor
tranzitorii, Regulamentul financiar privind cel deal 10-lea FED rămâne în
vigoare până la intrarea în vigoare a Regulamentului financiar privind cel de-al
11-lea FED.
Articolul 22
Intrarea în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare
în a treia zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Acesta se aplică de la 1 ianuarie 2014
până la data finală de aplicare, prevăzută în acordul intern.
Prezentul
regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în
toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu,
                                                                       Președintele
[1]               JO L 317, 15.12.2000, p. 3. Acord astfel cum a fost
modificat de Acordul semnat la Luxemburg la 25 iunie 2005 (JO L 287,
28.10.2005,
p. 4) și de Acordul semnat la Ouagadougou la 22 iunie 2010 (JO L 287,
4.11.2010, p. 3).
[2]               COM(2011) 500.
[3]               COM(2011) 837.
[4]               EUCO 37/13 + EUCO 37/13 COR 1.
[5]               COM(2011) 637.
[6]               http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=SEC:2011:1459:FIN:EN:PDF

[7]               A se insera trimiterea la Acordul
intern privind cel de-al 11-lea FED.
[8]               COM(2011) 840.
[9]               COM(2011) 842.
[10]             Regulamentul (CE) nr. 617/2007 al Consiliului, JO L 152, 13.6.2007, p. 1.
[11]             Regulamentul Parlamentului European
și al Consiliului de stabilire a
normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către
statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie.
[12]             Decizia (UE) nr. 2010/427
a Consiliului.
[13]             „Aprobate” conform terminologiei BEI.

[14]             JO L 317, 15.12.2000,
p. 3. Acordul astfel cum a fost modificat prin Acordul semnat la Luxemburg la 25
iunie 2005 (JO L 287, 28.10.2005, p. 4) și prin Acordul semnat la Ouagadougou
la 22 iunie 2010 (JO L 287, 4.11.2010, p. 3).
[15]             A se insera trimiterea la Acordul intern privind cel de-al
11-lea FED: JO (…).
[16]             A se insera trimiterea la Decizia Consiliului ACP-UE: JO (…).
[17]             A se insera trimiterea la Decizia de
asociere peste mări revizuită: JO (…).
[18]             JO L 163, 2.7.1996,
p. 1.
[19]             JO L […].
[20]             A se insera trimiterea la decizia
privind aplicarea provizorie.
[21]             JO C 46, 24.2.2006,
p. 1.
[22]             Documentul 9369/12
al Consiliului din 14 mai 2012.
[23]             Documentul 9371/12
al Consiliului din 14 mai 2012.
[24]             Documentul 16344/07 al Consiliului.
[25]             Documentul 16455/12 al Consiliului.
[26]             Documentul 9877/12 al Consiliului.
[27]             JO L 163, 2.7.1996,
p. 1.
[28]             JO L 136, 31.5.1999, p. 1.
[29]             JO L 292, 15.11.1996, p. 2.