Anunţ juridic important

|

52008PC0380

Propunere de decizie a Parlamentului European şi a Consiliului de modificare a Deciziei nr. 2001/470/CE a Consiliului privind crearea unei Reţele Judiciare Europene în materie civilă şi comercială  /* COM/2008/0380 final - COD 2008/0122 */

	[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |Bruxelles, 23.6.2008COM(2008) 380 final2008/0122 (COD)Propunere deDECIZIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUIde modificare a Deciziei nr. 2001/470/CE a Consiliului privind crearea unei Rețele Judiciare Europene în materie civilă și comercială(prezentată de Comisie)EXPUNERE DE MOTIVE1. MOTIVAȚIA ȘI OBIECTIVELE PROPUNERII1.1 IntroducereLa 28 mai 2001, Consiliul a adoptat Decizia nr. 2001/470/CE de creare a unei Rețele Judiciare Europene în materie civilă și comercială între statele membre, cu excepția Danemarcei (numită în continuare „decizia”)[1] aplicabilă cu începere de la 1 decembrie 2002.Crearea Rețelei Judiciare Europene în materie civilă și comercială (numită în continuare „rețeaua”) a avut la origine ideea conform căreia crearea treptată a unui spațiu de libertate, securitate și justiție necesita ameliorarea, simplificarea și accelerarea cooperării judiciare între statele membre. Rețeaua avea de asemenea rolul de a favoriza accesul cetățenilor la justiție în litigiile cu incidență transfrontalieră prin crearea progresivă a unui sistem de informare destinat publicului.La începutul lui 2008, rețeaua cuprindea 437 membri, repartizați în patru categorii, mai precis 102 puncte de contact, 140 de autorități locale [articolul 2 alineatul (1) litera (b)], 12 magistrați de legătură și 181 alte autorități judiciare active în materie de cooperare judiciară.Comisia asigură organizarea, președinția și secretariatul întrunirilor rețelei. Întrunirile punctelor de contact au loc cel puțin o dată pe semestru. Între 11 februarie 2003 și 31 ianuarie 2008 au avut loc nouăsprezece întruniri ale punctelor de contact, deci, în medie, de patru ori pe an. Toți membrii rețelei s-au reunit în fiecare an din 2002.1.2 Contextul general al propunerii și consultăriArticolul 19 din decizie prevede prezentarea de către Comisie Parlamentului European, Consiliului și Comitetului Economic și Social a unui raport privind aplicarea sa, care poate fi însoțit de propuneri de adaptare a deciziei. Acest raport trebuie să analizeze aspectele legate de accesul și de asocierea profesiilor juridice la lucrările sale, precum și de un eventual acces direct al publicului la punctele de contact ale rețelei.Prezenta propunere are la bază consultări largi ale diferiților actori implicați, în special în cadrul rețelei. În procesul de pregătire a raportului menționat, Comisia a solicitat un studiu privind funcționarea rețelei (numit în continuare „studiul”), realizat între decembrie 2004 și mai 2005[2].În baza acestui studiu și a consultărilor efectuate începând cu anul 2004 în cadrul rețelei, Comisia a prezentat la data de 16 mai 2006 un raport privind aplicarea deciziei[3]. În acest raport realizat în temeiul articolului 19 din decizie, Comisia a concluzionat că rețeaua a îmbunătățit, în general, cooperarea judiciară între statele membre.Acest raport a pus în evidență totuși existența unor deficiențe în funcționarea rețelei. Comisia a remarcat că rețeaua este departe de a-și fi realizat întregul potențial și că este esențial ca aceasta să dispună de mijloacele necesare pentru îndeplinirea sarcinilor sale. Comisia a subliniat totuși importanța rețelei ca instrument esențial pentru realizarea unui veritabil spațiu european de justiție.În urma acestui raport al Comisiei, Consiliul de Justiție și Afaceri Interne din 19 și 20 aprilie 2007 a adoptat concluzii privind Rețeaua Judiciară Europeană[4].1.3 Obiectivul general al propuneriiObiectivul general al propunerii este de a consolida rolul rețelei în atribuțiile sale de cooperare judiciară între statele membre și, în special, aplicarea efectivă și concretă de către judecători și alți funcționari din domeniul juridic a actelor comunitare și a convențiilor aflate în vigoare între statele membre. Aceasta are de asemenea scopul de a consolida rolul rețelei în ceea ce privește accesul efectiv al cetățenilor la justiție în cadrul litigiilor transfrontaliere.Aceste obiective decurg din realizarea programului de la Haga intitulat „Consolidarea libertății, securității și justiției în Uniunea Europeană”, adoptat în cadrul Consiliului European din 4 și 5 noiembrie 2004[5], (numit în continuare „Programul de la Haga”), care dispune luarea de măsuri suplimentare pentru a facilita, în viitor, accesul la justiție și la cooperarea judiciară în materie civilă. Propunerea de revizuire a deciziei de creare a rețelei este menționată în Planul de acțiune al Consiliului și al Comisiei de punere în aplicare a programului de la Haga din 2 iunie 2005[6].Trebuie subliniat faptul că, de la intrarea în vigoare a deciziei de creare a rețelei, au fost adoptate, sunt aplicabile sau vor deveni aplicabile în curând mai multe instrumente comunitare în materie de justiție civilă[7]. Punerea în aplicare concretă și eficace a tuturor acestor instrumente necesită o consolidare a rolului rețelei, cu scopul principal de a face față creșterii previzibile a cererilor de informații și de cooperare rezultate.În plus, pentru a pune în aplicare în mod eficient actele comunitare și internaționale privind legea aplicabilă, rețeaua va trebui să-și dezvolte treptat activitățile de asistență pentru instanțele judecătorești și pentru alte autorități în ceea ce privește aplicarea legislației străine.Această propunere are deci ca scop crearea în cadrul rețelei a unui cadru juridic îmbunătățit, a unei organizări mai eficiente și a unor mijloace consolidate care-i vor permite să se impună în viitor în spațiul european de justiție ca mecanismul esențial de cooperare între toți actorii din justiția civilă.2. ELEMENTE JURIDICE ALE PROPUNERII2.1 Temei juridicTemeiul juridic al prezentei propuneri este articolul 61, litera (c) din tratat, care conferă Comunității competența de a impune măsuri în domeniul cooperării judiciare în materie civilă, menționate la articolul 65 și puse în aplicare în temeiul articolului 67, alineatul (5), liniuța a doua, conform procedurii de codecizie reglementată la articolul 251 din tratat.Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, care nu i se aplică și care nu prevede obligații pentru Danemarca, în temeiul articolelor 1 și 2 din protocolul privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene. [Aceasta nu se aplică nici pentru Regatul Unit și Irlanda, cu excepția cazului în care acestea își exprimă dorința, conform articolului 3 din protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene.]2.2 Principiul subsidiaritățiiAvând în vedere faptul că obiectivele prezentei decizii, mai precis consolidarea cooperării judiciare între statele membre, precum și accesul efectiv la justiție al persoanelor implicate în litigii transfrontaliere, nu pot fi realizate în mod coordonat și suficient de către statele membre și, prin urmare, nu pot fi îndeplinite decât la nivel comunitar, Comunitatea poate lua măsuri, conform principiului subsidiarității, astfel cum este definit la articolul 5 din tratat. Alegerea unui act comunitar cu caracter obligatoriu – decizia – se justifică prin necesitatea aplicării uniforme a dispozițiilor sale de către toate statele membre pentru ca obiectivele urmărite de acestea să fie îndeplinite.2.3 Principul proporționalitățiiDecizia propusă are ca obiectiv principal consolidarea coordonată și omogenă a cooperării judiciare între statele membre, în principal prin intermediul structurilor deja existente ale rețelei. În special, aceasta nu aduce atingere mecanismelor de cooperare deja existente în statele membre, cum ar fi cele menționate la articolul 2 alineatul (1) literele (b)-(d) și se fondează pe o îmbunătățire a cooperării între diferitele componente ale rețelei. Participarea la rețeaua de profesii juridice se va face pe baza unei numiri în cadrul statelor membre și va contribui la sporirea mijloacelor de acțiune aflate la dispoziția rețelei.Conform principiului proporționalității, astfel cum este definit la articolul 5 din tratat, prezenta propunere de decizie nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor sale.3. INCIDENȚA BUGETARĂ ȘI FINANCIARĂPropunerea se fondează pe o colaborare strânsă între statele membre și Comisie și pe mijloacele financiare alocate îmbunătățirii cooperării judiciare prin Decizia nr. 1149/2007/CE din 25 septembrie 2007 care stabilește, pentru perioada 2007 – 2013, programul specific „Justiție civilă” în cadrul programului general „Drepturi fundamentale și justiție”. Unul dintre obiectivele specifice ale programului „Justiție civilă” este de a facilita funcționarea rețelei. În acest sens, impactul financiar al administrării și funcționării rețelei este luat în considerare în cadrul pachetului financiar multianual în valoare de 109,3 MEUR alocat programului „Justiție civilă”. Programul de lucru 2007 privind programul „Justiție civilă” a prevăzut o sumă de 3,25 MEUR în vederea administrării și funcționării rețelei. Programul de lucru 2008, aflat în curs de finalizare, prevede o sumă de 3,15 MEUR în vederea administrării și funcționării rețelei. În ceea ce privește subvențiile pentru acțiuni, programul de lucru acordă prioritate proiectelor care se concentrează asupra îmbunătățirii cunoașterii rețelei de către judecători și alți practicieni ai dreptului, precum și asupra îmbunătățirii bunei funcționări a punctelor de contact naționale ale rețelei și a cooperării între acestea și profesiile juridice. Dintr-un buget orientativ de subvenții pentru acțiuni de 3,5 MEUR pentru 2007, suma de 1 MEUR poate fi alocată cofinanțării proiectelor naționale care vizează îmbunătățirea funcționării rețelei judiciare.4. EXPLICAREA DETALIATĂ A PROPUNERII4.1 Accesul profesiilor juridice la lucrările rețelei- Articolul 2 alineatul (1) litera (e)Această prevedere are ca scop deschiderea rețelei pentru profesiile juridice implicate direct în cooperarea judiciară civilă.Posibila asociere a profesiilor juridice la lucrările rețelei a fost precedată, la inițiativa Comisiei, de consultări largi atât în rândul membrilor rețelei, cât și în cel al profesiilor vizate. Ținând seama de rezultatul acestor consultări, Comisia, în raportul său din mai 2006, recomanda deschiderea progresivă a rețelei pentru alte profesii din domeniul dreptului angajate în funcționarea justiției. Conducerea procesului civil revenind părților în fața tribunalelor statelor membre, diversele profesii juridice reprezintă actori necesari în cooperarea judiciară civilă. Această participare poate aduce o valoare suplimentară în practica juridică în cadrul Uniunii Europene și poate permite rețelei să-și atingă obiectivele.Unele state membre au desemnat deja ca membri ai rețelei camere naționale de executori judecătorești sau consilii naționale ale notarilor[8].În sensul prezentei propuneri, trebuie să se înțeleagă prin termenul de profesii juridice vizate numai profesiile care participă direct la aplicarea concretă a actelor comunitare și internaționale în materie de justiție civilă în cadrul procedurilor judiciare sau extrajudiciare, cum ar fi, de exemplu, avocații și avocații pledanți, sollicitors sau barristers , notarii și executorii judecătorești.Ținând seama de caracterul privat al relației dintre practicienii dreptului și clienții acestora, care nu trebuie să afecteze funcționarea rețelei, dar nici să fie afectată de participarea lor la aceasta, propunerea nu prevede accesul direct și individual la rețea al funcționarilor din domeniul juridic. Numai ordinele profesionale care reprezintă diferite profesii juridice în fiecare stat membru vor face parte din rețea ca membri, conform articolului 2 din decizie. S-a ajuns la un consens larg în acest sens în cadrul consultărilor, în favoarea deschiderii rețelei pentru organizațiile care reprezintă aceste profesii.- La articolul 2 alineatul (3) se precizează că, dacă într-un stat membru există mai multe ordine care reprezintă o profesie juridică, acelui stat membru îi revine responsabilitatea de a stabili modul de reprezentare a acelei profesii în cadrul rețelei.- Articolul 5 alineatul (1) al doilea paragraf, privind funcțiile punctelor de contact, a fost modificat pentru a include prevederea conform căreia punctele de contact se află, de asemenea, la dispoziția autorităților menționate la articolul 2 alineatul (1) litera (e) (organisme care reprezintă profesiile juridice), în aceleași scopuri ca și pentru alte autorități, în funcție de modalitățile stabilite de fiecare stat membru.4.2 Consolidarea cadrului juridic aferent punctelor de contactRelațiile dintre punctele de contact ale rețelei și autoritățile centrale menționate la articolul 6 reprezintă unul din aspectele abordate în cadrul evaluării rețelei. Acest aspect al revizuirii cuprinde mai multe aspecte cheie vizând o mai bună funcționare a rețelei.- Articolul 2 alineatul (2) din decizie a fost modificat pentru a prevedea că atunci când un stat membru desemnează mai multe puncte de contact, acesta trebuie să stabilească un punct de contact principal. Acest punct de contact principal va trebui să-și consacre întreaga activitate rețelei, excluzând orice altă funcție, în special cele care sunt exercitate în cadrul rețelei de către autoritățile menționate la literele (b), (c), (d) [și (e) nouă] de la alineatul (1).Se prevede că un judecător poate oferi asistență unui punct de contact principal dacă acesta din urmă nu este el însuși judecător, astfel cum se întâmplă în mai multe state membre, acestea păstrându-și libertatea de a numi orice altă persoană în funcțiile din cadrul punctului de contact. Această propunere este de natură să faciliteze circulația informației către tribunale, să reducă reticențele care se fac încă simțite printre judecători cu privire la rețea și să confere punctelor de contact mai multă legitimitate față de magistratură.4.3 Misiunea rețelei în materie de aplicare a dreptului unui alt stat membruMisiunile rețelei sunt completate pentru ca aceasta să poată juca în viitor un rol cheie în informarea instanțelor judecătorești cu privire la conținutul legislației străine. Articolul 3 alineatul (2) litera (b) este modificat pentru a include prevederea că, atunci când se aplică legislația unui alt stat membru, instanțele judecătorești sau autoritățile sesizate pot să recurgă la rețea pentru a obține informații necesare cu privire la conținutul acesteia.La articolul 5 alineatul (2) litera (a) se adaugă un al doilea paragraf care prevede că punctele de contact vor trebui de acum înainte să furnizeze informații instanțelor judecătorești din statul membru în care se află în vederea facilitării aplicării legislației unui alt stat membru. În acest scop, punctul de contact căruia i s-a adresat cererea va utiliza toate componentele rețelei din statul membru în care se află. Pentru a păstra independența autorităților solicitante, informațiile din răspuns nu vor constitui o obligație nici pentru diferitele autorități participante în cadrul rețelei, nici pentru instanța judecătorească care a formulat cererea.4.4 Relațiile dintre punctele de contact și autoritățile centralePentru ca aplicarea articolului 6 alineatul (2) din decizie să se facă în mod mai eficient, un nou alineat stabilește un număr minim de întruniri pe an ale punctelor de contact ale rețelei și ale autorităților centrale din fiecare stat membru. Este într-adevăr esențial să existe schimburi de opinii și contacte regulate între aceste două categorii de membri ai rețelei în cadrul statelor membre.4.5 Consolidarea activităților punctelor de contactLa articolul 5 alineatul (2), referitor la funcțiile punctelor de contact, se adaugă litera (f) care prevede ca acestea să prezinte un raport bianual al activităților desfășurate.- Articolul 8, limitat inițial la mijloacele de comunicare utilizate de către punctele de contact, este modificat în vederea prelucrării rapide a cererilor de cooperare judiciară în cadrul rețelei. Conform cifrelor comunicate de anumite puncte de contact[9], termenul mediu de prelucrare a cererilor a fost de șapte zile lucrătoare în 2007. Însă există diferențe între punctele de contact și s-au semnalat termene destul de lungi de prelucrare a anumitor cereri. Însă adăugarea rețelei la structurile de cooperare preexistente, mai precis autoritățile centrale sau calea diplomatică, se justifică prin valoarea adăugată pe care aceasta o poate aduce în ceea ce privește rapiditatea și fluiditatea circulației cererilor.Comisia va păstra o evidență electronică securizată a schimburilor de cooperare judiciară dintre punctele de contact pe baza contribuțiilor acestora. Astfel, Comisia va putea oferi în mod regulat rețelei statistici privind cererile de cooperare judiciară. Aceasta va permite îmbunătățirea înregistrării cererilor în registru, colectarea de date fiabile și complete privind cererile și subiectele aferente prelucrate de către rețea și identificarea naturii exacte a problemelor și instrumentelor implicate.Articolul 9 se modifică pentru a permite statelor membre să trimită 6 reprezentanți în loc de 4 la întrunirile punctelor de contact. Acestea vor putea include prin urmare în delegația lor mai mulți judecători și experți pentru întrunirile tematice prevăzute la articolul 10 alineatul (1) literele (b) și (c).4.6 Consolidarea accesului cetățenilor la justițieArticolul 3 alineatul (1) litera (b) include accesul efectiv al cetățenilor la justiție printre misiunile și activitățile rețelei. Într-adevăr, dacă considerentul (9) stabilea ca obiectiv al deciziei „ accesul efectiv la justiție al persoanelor implicate în litigii transfrontaliere ”, conform considerentului 14 și articolului 3, acest efort se limita la crearea la nivel european a unui sistem de informare destinat publicului.Programul de la Haga a pus accentul pe îmbunătățirea accesului cetățenilor la justiție și, din 2002, au fost adoptate mai multe acte comunitare în acest sens[10]. Această propunere va permite rețelei să aplice aceste instrumente într-un mod mai eficient.La articolul 5 alineatul (2) s-a adăugat litera (c) bis care precizează că punctele de contact trebuie să informeze publicul în mod direct asupra instrumentelor comunitare și internaționale pertinente și asupra dreptului intern al statelor membre, punând accentul pe accesul la justiție în materie civilă. Această sarcină va fi exercitată de acum înainte sub responsabilitatea directă a punctelor de contact din statele membre, la nivelul cel mai apropiat de cetățean.Formularea titlului III al deciziei este modificată pentru a reflecta noua prioritate a rețelei în materie de informare a publicului.S-a constatat că obstacolele, provenite în principal din resursele disponibile, împiedicau accesul direct al cetățenilor la punctele de contact, astfel cum era prevăzut acesta la articolul 19 din decizie. Prin urmare, Comisia propune mai întâi la articolul 13 bis ca punctele de contact să devină în mod progresiv accesibile publicului în statele membre numai în măsura în care utilizează mijloacele tehnologice cele mai adecvate. Această propunere va permite totuși rețelei să pună în aplicare în mod eficient aceste noi instrumente pentru public.Se modifică articolul 17 alineatul (4) litera (b) privind rolul Comisiei în sistemul de informații al rețelei destinat publicului. Comisia va asigura traducerea în limbile oficiale ale instituțiilor comunitare a informațiilor privind aspectele pertinente ale dreptului și ale procedurilor comunitare, inclusiv privind jurisprudența comunitară, introduse în sistemul de informații în aplicarea articolului 14, precum și a tuturor paginilor generale din sistem. În plus, din motive de cost și eficiență, Comisia va traduce în aceleași limbi, în funcție de resursele disponibile, fișele de informații menționate la articolul 15. Experiența acumulată din 2003 a scos, într-adevăr, în evidență o lipsă de resurse de pe piață pentru a traduce aceste fișe în toate limbile într-un termen rezonabil. Această problemă va trebui să se integreze în contextul dezvoltării inițiativei eJustice , în cadrul căreia sunt prevăzute măsuri pentru facilitarea traducerii informațiilor destinate publicului.4.7 Relațiile cu alte rețele și anumite organizații internaționaleSe adaugă articolul 12 bis pentru a dezvolta relații de schimb și de cooperare între rețeaua judiciară și celelalte rețele europene care facilitează cooperarea între sistemele judiciare sau accesul la justiție.În raportul său menționat anterior, Comisia a considerat că trebuie să dezvolte sinergiile existente între rețeaua judiciară și rețeaua Centrelor europene ale consumatorilor (ECC-Net) pentru a permite, de exemplu, unui consumator al cărui litigiu nu a putut fi soluționat în cadrul rețelei ECC.Net să beneficieze de asistența concretă a rețelei judiciare în materie de acces la justiție. Această propunere este cu atât mai necesară cu cât Regulamentul nr. 861/2007 de instituire a unei proceduri europene pentru soluționarea litigiilor minore va intra în vigoare la 1 ianuarie 2009.Alineatul (3) din acest articol prevede că rețeaua poate dezvolta schimburi cu celelalte rețele de cooperare judiciară stabilite de țările terțe, precum și cu organizațiile internaționale de cooperare judiciară. Este vorba, de exemplu, de Rețeaua latino-americană de Cooperare Juridică Internațională (IberRed)[11], la care participă Spania și Portugalia, dar poate fi vorba și de alte rețele judiciare regionale. Printre organizațiile internaționale la care se referă acest articol se află Conferința de la Haga de drept internațional privat, la care Comunitatea a aderat în aprilie 2007.4.8 Poziția Regatului Unit, a Irlandei și a DanemarceiRegatul Unit și Irlanda nu participă la cooperarea în domeniile care intră sub incidența titlului IV din tratat decât dacă își exprimă dorința, conform articolului 3 din protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat Tratatului privind Uniunea Europeană și Tratatului de instituire a Comunității Europene.Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, care nu i se aplică și care nu prevede obligații pentru Danemarca, în temeiul articolelor 1 și 2 din protocolul privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene. Cu toate acestea, se creează un nou articol 11 bis pentru a consacra practica conform căreia Danemarca poate participa ca observator la întrunirile rețelei, deși nu participă la aplicarea deciziei. La 1 iulie 2007 a intrat în vigoare[12] acordul între Comunitate și Danemarca, care extinde și la acest stat membru aplicarea dispozițiilor celor două regulamente în materie de justiție civilă, ceea ce face mai necesară asocierea strânsă a Danemarcei la lucrările rețelei.4.9 Rețeaua și cooperarea internaționalăNoul articol 11 bis alineatul (2) va permite în plus, conform unei practici instaurate din 2002[13], invitarea țărilor în curs de aderare să asiste ca observatori la întrunirile rețelei încă de la semnarea actului de aderare. Această măsură le va permite să pregătească mai bine integrarea deplină în această rețea. Propunerea extinde această măsură la țările candidate.4.10 EvaluareaNoul articol 19 prevede prezentarea de către Comisie a unui raport privind activitățile rețelei o dată la trei ani Parlamentului European, Consiliului și Comitetului Economic și Social European.2008/0122 (COD)Propunere deDECIZIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUIde modificare a Deciziei nr. 2001/470/CE a Consiliului privind crearea unei Rețele Judiciare Europene în materie civilă și comercialăPARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 61 litera (c) și articolul 67 alineatul (5) a doua liniuță,având în vedere propunerea Comisiei[14],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[15],conform procedurii menționate la articolul 251 din tratat,întrucât:(1) Crearea unei Rețele Judiciare Europene în materie civilă și comercială între statele membre prin Decizia nr. 2001/470/CE a Consiliului[16] decurge din ideea că crearea unui spațiu de libertate, de securitate și de justiție în cadrul Comunității, necesită îmbunătățirea, simplificarea și accelerarea cooperării judiciare efective între statele membre, precum și accesul efectiv la justiție al persoanelor implicate în litigii transfrontaliere. Această decizie a fost pusă în aplicare la data de 1 decembrie 2002.(2) Programul de la Haga, intitulat „Consolidarea libertății, securității și justiției în Uniunea Europeană”, adoptat de către Consiliul European din 4 și 5 noiembrie 2004[17] prevede realizarea de eforturi suplimentare în viitor în scopul facilitării accesului cetățenilor la justiție și a cooperării judiciare în materie civilă. Acesta pune în special accentul pe punerea în aplicare efectivă a actelor adoptate de Parlamentul European și de Consiliu în materie civilă, precum și pe promovarea cooperării între membrii profesiilor juridice în vederea definirii unor practici mai bune.(3) Conform articolului 19 din Decizia 2001/470/CE, Comisia a prezentat la data de 16 mai 2006 un raport privind funcționarea rețelei[18]. Acest raport arată în concluzie că, deși și-a atins în general obiectivele fixate în 2001, rețeaua este totuși departe încă de a-și realiza întregul potențial.(4) Pentru a asigura îndeplinirea obiectivelor Programului de la Haga în materie de consolidare a cooperării judiciare și de acces al cetățenilor la justiție și pentru a face față creșterii previzibile a sarcinilor din cadrul rețelei în anii următori, este necesar ca rețeaua să dispună de un cadru juridic îmbunătățit care să-i confere mai multe mijloace de acțiune.(5) În primul rând, este esențial să se realizeze o mai bună organizare a funcționării rețelei în statele membre în jurul unui punct de contact național și, astfel, să se consolideze rolul acestuia atât în cadrul rețelei, cât și cu privire la judecători, practicienii dreptului și societatea civilă.(6) Pentru îndeplinirea acestui obiectiv, este necesar ca un punct de contact principal din fiecare stat membru să-și consacre pe deplin activitatea misiunilor rețelei și să exercite astfel toate atribuțiile prevăzute în Decizia 2001/470/CE.(7) În cazul specificării legislației unui alt stat membru într-un act comunitar sau o convenție internațională, punctele de contact ale rețelei trebuie să joace în viitor un rol important în ceea ce privește informarea autorităților judiciare și extrajudiciare din statele membre privind conținutul legislației străine.(8) Prelucrarea cererilor de cooperare de către punctele de contact trebuie realizată cu o rapiditate compatibilă cu obiectivele generale urmărite de decizie.(9) Pentru a atinge obiectivele Deciziei 2001/470/CE în materie de îmbunătățire a cooperării judiciare în cadrul Uniunii și de acces a cetățenilor la justiție, profesiile juridice care contribuie în mod direct la aplicarea instrumentelor comunitare și internaționale de justiție civilă trebuie să devină membre de drept ale rețelei prin intermediul organizațiilor naționale pe care le reprezintă.(10) Pentru a dezvolta mai mult misiunile rețelei în materie de acces la justiție este de asemenea necesar ca punctele de contact din statele membre să devină treptat accesibile publicului prin mijloace moderne de comunicare.(11) În vederea îmbunătățirii încrederii reciproce între judecătorii din Uniune și a sinergiilor dintre rețelele europene existente, este necesar ca rețeaua să întrețină relații constante cu celelalte rețele europene care împărtășesc aceleași obiective, în special rețelele de instituții judiciare și de judecători.(12) Pentru a contribui la promovarea cooperării judiciare internaționale, este necesar ca rețeaua să poată dezvolta contacte cu celelalte rețele de cooperare judiciară din lume, precum și cu organizațiile internaționale care promovează cooperarea judiciară internațională.(13) Pentru a permite monitorizarea constantă a progreselor realizate în îndeplinirea obiectivelor prezentei decizii, Comisia trebuie să prezinte Parlamentului European și Consiliului rapoarte privind activitățile rețelei.(14) În consecință, este necesară modificarea Deciziei 2001/470/CE.(15) Având în vedere că obiectivele prezentei decizii, mai precis consolidarea cooperării judiciare între statele membre, precum și accesul efectiv la justiție al persoanelor implicate în litigii transfrontaliere, nu pot fi realizate în mod suficient de statele membre și, astfel, pot fi realizate mai bine la nivel comunitar, Comunitatea poate lua măsuri, conform principiului subsidiarității definit la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității astfel cum este enunțat la articolul menționat anterior, prezenta decizie nu depășește ceea ce este necesar în vederea atingerii acestor obiective.(16) [În conformitate cu articolul 3 din protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, aceste state și-au făcut cunoscută dorința de a participa la adoptarea și la aplicarea prezentei decizii.](17) În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, care nu i se aplică și care nu prevede obligații pentru Danemarca,ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:Articolul 1Decizia 2001/470/CE se modifică după cum urmează:1) Articolul 2 se modifică după cum urmează:a) Alineatul (1) se modifică după cum urmează:i) la litera (c), cuvintele „cooperare în materie civilă și comercială” se înlocuiesc cu cuvintele „cooperarea judiciară în materie civilă și comercială” ii) se adaugă litera (e) următoare:„(e) ordine profesionale care reprezintă la nivel național în statele membre avocații, notarii, executorii judecătorești și alți funcționari din domeniul dreptului care contribuie în mod direct la aplicarea actelor comunitare și a instrumentelor internaționale privind cooperarea judiciară în materie civilă și comercială.”b) Alineatul (2) se modifică după cum urmează:i) paragraful al doilea se înlocuiește cu următorul text:„În cazul în care un stat membru desemnează mai multe puncte de contact, acesta trebuie să stabilească un punct de contact principal, din cadrul lor și să asigure funcționarea unor mecanisme adecvate de coordonare între acestea. Persoana numită ca punct de contact unic sau punct de contact principal al unui stat membru exercită exclusiv funcțiile punctului de contact prevăzute în prezenta decizie, excluzând orice altă funcție, în special pe cele menționate în decizie la alineatul (1) literele (b), (c), (d) și (e).”ii) se adaugă următorul paragraf:„În cazul în care punctul de contact numit în temeiul alineatului (2) nu este un judecător, statul membru vizat numește un judecător care să-l asiste pe acesta în activitățile sale de legătură cu autoritățile judiciare locale. Acest judecător este membru cu drepturi depline al rețelei.”c) Alineatul (3) se înlocuiește cu următorul text:„3. Statele membre identifică autoritățile menționate la alineatul (1) literele (b), (c) și (e). În ceea ce privește alineatul (1) litera (e), în cazul în care într-un stat membru există mai multe ordine profesionale care reprezintă pe plan național o profesie juridică, acestui stat membru îi revine responsabilitatea de a asigura reprezentarea adecvată a acelei profesii în cadrul rețelei.”d) La alineatul (5), cuvintele „la alineatul (1)” se înlocuiesc cu cuvintele „la alineatele (1) și (2)”.2) Articolul 3 se modifică după cum urmează:a) La alineatul (1), litera (b) se înlocuiește cu următorul text:„b) facilita accesul efectiv al publicului la justiție, în special prin acțiuni de informare cu privire la funcționarea actelor comunitare și a instrumentelor internaționale de cooperare judiciară în materie civilă și comercială.”b) La alineatul (2) litera (b), se adaugă următorul text:„în special, atunci când se aplică legea unui alt stat membru, instanțele judecătorești sau autoritățile sesizate pot face apel la rețea pentru a obține informații cu privire la conținutul acesteia.”3) Articolul 5 se modifică după cum urmează:a) La alineatul (1), al doilea paragraf se înlocuiește cu următorul text:„Punctele de contact sunt, de asemenea, la dispoziția autorităților judiciare locale din statul membru din care fac parte și a autorităților menționate la articolul 2, alineatul (1), litera (e), în aceleași scopuri, în conformitate cu normele stabilite de către fiecare stat membru.”b) Alineatul (2) se modifică după cum urmează:i) litera (a) se înlocuiește cu următorul text:„(a) furnizează celorlalte puncte de contact, autorităților menționate la articolul 2 alineatul (1) literele (b), (c), (d) și (e) și autorităților judiciare locale din statul membru din care fac parte, toate informațiile necesare pentru buna cooperare judiciară dintre statele membre în conformitate cu articolul 3, pentru a le permite să elaboreze într-o manieră eficientă cereri de cooperare judiciară și să stabilească contactele directe cele mai potrivite; în special, furnizează toate informațiile în vederea facilitării aplicării legislației unui alt stat membru, care este aplicabilă litigiului sau situației, în temeiul unui act comunitar sau al unui instrument internațional. În acest scop, punctul de contact căruia i-a fost adresată o astfel de cerere poate să colaboreze cu celelalte autorități din statul membru din care face parte, menționate la articolul 2, în vederea soluționării cererii. Informațiile cuprinse în răspuns nu reprezintă o obligație nici pentru punctele de contact, nici pentru autoritățile menționate anterior sau pentru autoritatea care a formulat cererea.”ii) se inserează următorul punctul c) bis :„(c) bis informează publicul cu privire la cooperarea judiciară în materie civilă și comercială în cadrul Uniunii Europene, cu privire la instrumentele comunitare și internaționale pertinente și dreptul intern al statelor membre, în special în ceea ce privește accesul la sistemele judiciare;”iii) se adaugă următorul punct (f):„f) pregătesc un raport bianual privind activitățile lor și îl prezintă în cadrul unei întruniri a membrilor rețelei.”4) La articolul 6 alineatul (2), se adaugă următorul paragraf:„În acest scop, în fiecare stat membru, punctul sau punctele de contact ale rețelei și aceste autorități competente se întrunesc cel puțin o dată pe an în funcție de modalitățile stabilite de fiecare stat membru.”5) Articolul 8 se înlocuiește cu următorul text:„Articolul 8Prelucrarea accelerată a cererilor de cooperare judiciară1. Punctele de contact răspund tuturor cererilor care le sunt prezentate fără întârziere și în termen de maxim zece zile de la primirea lor. În cazul în care un punct de contact nu este în măsură să soluționeze o cerere în termen de zece zile de la primirea sa, acesta informează pe scurt solicitantul, indicând termenul pe care îl consideră necesar pentru a-i răspunde.2. Pentru a răspunde cât mai eficient și cât mai repede posibil la cererile menționate la alineatul (1), punctele de contact folosesc mijloacele tehnice cele mai adecvate, care le sunt puse la dispoziție de către statele membre.3. Comisia ține o evidență electronică securizată și cu acces limitat a cererilor de cooperare judiciară și a răspunsurilor menționate la articolul 5 alineatul (2) literele (a), (b), (c), (c) bis și la articolul 13 bis . Punctele de contact au însărcinarea de a furniza în mod regulat Comisiei informațiile necesare pentru crearea și funcționarea acestui sistem.”4. Comisia furnizează punctelor de contact informații privind statisticile cererilor de cooperare judiciară și ale răspunsurilor menționate la alineatul (3) cel puțin o dată pe semestru.”6) La articolul 9 alineatul (2), cuvântul „patru” se înlocuiește cu cuvântul „șase”.7) Se inserează următorul articol 11 bis :„Articolul 11 bisParticiparea observatorilor la întrunirile rețelei1. Fără a aduce atingere articolului 1 alineatul (2), Danemarca poate fi reprezentată la întrunirile menționate la articolele 9 și 11.2. Statele în curs de aderare și țările candidate pot fi convocate să participe la aceste întruniri cu titlul de observatori. Statele care sunt părți terțe la Convenția privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială, semnată la Lugano la 30 octombrie 2007 pot, de asemenea, să asiste cu titlu de observatori la anumite întruniri ale rețelei.3. Fiecare stat care are titlul de observator poate fi reprezentat la aceste întruniri de una sau mai multe persoane, fără a depăși în niciun caz cifra de trei reprezentanți pentru fiecare stat.8) Se inserează următorul articol 12 bis :„Articolul 12 bisRelațiile cu celelalte rețele și organizațiile internaționale1. Rețeaua întreține relații cu celelalte rețele europene care au aceleași obiective, în special cu Rețeaua Judiciară Europeană în materie penală și rețeaua europeană de formare a judecătorilor.2. Rețeaua întreține relații cu rețeaua Centrelor europene ale consumatorilor (ECC-Net). În special, punctele de contact ale Rețelei Judiciare Europene în materie civilă și comercială se află la dispoziția punctelor de contact ale rețelei ECC.Net în vederea furnizării tuturor informațiilor necesare pentru facilitarea accesului consumatorilor la justiție.3. În vederea îndeplinirii misiunilor menționate la articolul 3, privind instrumentele internaționale referitoare la cooperarea judiciară în materie civilă și comercială, rețeaua întreține contacte și schimburi de experiență cu celelalte rețele de cooperare judiciară instituite între țările terțe și cu organizațiile internaționale care promovează cooperarea judiciară internațională.4. Comisia, în strânsă cooperare cu Președinția Consiliului și cu statele membre, este însărcinată cu punerea în aplicare a prevederilor prezentului articol. "9) Denumirea titlului III se înlocuiește cu următorul text:„Titlul IIIInformații disponibile în cadrul rețelei și informarea publicului”10) La articolul 13 alineatul (1), se adaugă următoarea literă (c):„(c) informațiile menționate la articolul 8.”11) Se inserează următorul articol 13 bis :„Articolul 13 bisInformarea publicului prin intermediul punctelor de contactPunctele de contact ale rețelei sunt puse în mod treptat la dispoziția publicului prin mijloacele tehnologice cele mai adecvate cu scopul de a-l informa cu privire la conținutul și aplicarea instrumentelor comunitare sau internaționale referitoare la cooperarea judiciară în materie civilă și comercială și, dacă este necesar, de a-l îndruma către autoritățile însărcinate cu aplicarea concretă a acestora, în special cele menționate la articolul 6.”12) Articolul 17 alineatul (4) litera (b) se înlocuiește cu următorul text:„b) asigură, în funcție de resursele disponibile, traducerea în limbile oficiale ale instituțiilor comunitare a informațiilor privind aspecte pertinente ale dreptului și procedurilor comunitare, inclusiv privind jurisprudența comunitară, precum și a paginilor generale din sistemul de informații și a fișelor de informații menționate la articolul 15 și le pune la dispoziție pe site-ul internet propriu al rețelei.”13) Articolul 19 se înlocuiește cu următorul text:„Articolul 19EvaluareaCel târziu la […] [ trei ani de la data punerii în aplicare a prezentei decizii ], apoi o dată la trei ani, Comisia prezintă Parlamentului European, Consiliului și Comitetului Economic și Social un raport privind activitățile rețelei. Acest raport este însoțit, dacă este cazul, de propuneri menite să adapteze prezenta decizie.”14) Articolul 20 se înlocuiește cu următorul text:„Articolul 20ComunicareaCel târziu la […] [ cu cel puțin șase luni înainte de data punerii în aplicare a prezentei decizii ], statele membre comunică Comisiei informațiile menționate la articolul 2 alineatul (5).”Articolul 2Intrarea în vigoarePrezenta decizie intră în vigoare la […]Aceasta este aplicabilă cu începere de la […], cu excepția articolelor 2 și 20, care se aplică de la data de notificare a deciziei statelor membre cărora li se adresează.În conformitate cu Tratatul de instituire a Comunității Europene, prezenta decizie se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, […]Pentru Parlamentul European, Pentru Consiliu,Președintele Președintele [1] JO L 174, 27.6.2001, p. 25.[2] http://ec.europa.eu/justice_home/doc_centre/civil/studies/doc_civil_studies_en.htm[3] COM (2006) 203 final, SEC (2006) 579.[4] Doc. 7152/07 JUSTCIV 48.[5] JO C 53, 3.3.2005, p. 1.[6] JO C 198, 12.8.2005, p. 1.[7] Directiva privind asistența judiciară aplicabilă din 30 noiembrie 2004, Regulamentul „Bruxelles II bis” din 1 martie 2005, Directiva privind despăgubirea victimelor infracțiunilor din 1 ianuarie 2006, Regulamentul privind titlul executoriu european din 21 octombrie 2005, Regulamentul de instituire a unei proceduri privind ordinul european de plată aplicabil din 12 decembrie 2008, Regulamentul de instituire a unei proceduri europene cu privire la cererile cu valoare redusă aplicabil de la 1 ianuarie 2009, Regulamentul Roma II privind legea aplicabilă obligațiilor necontractuale începând cu data de 11 ianuarie 2009, Regulamentul de revizuire a Regulamentului privind notificarea actelor, în vigoare din 13 noiembrie 2008, precum și directiva privind anumite aspecte ale medierii în materie civilă și comercială din 21 mai 2008 și Regulamentul Roma I privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale în curs de adoptare.[8] Este vorba, în cazul Belgiei, de Camera națională a executorilor judecătorești pentru Regulamentul nr. 1348/2000 și, în cel al Franței, de Consiliul superior al notarilor pentru Convenția de la Haga din 1980, menită să faciliteze accesul internațional la justiție și Convenția CIEC privind schimbul de informații în materie de dobândire a unei naționalități.[9] Cifre comunicate doar de șase puncte de contact din rețea.[10] Este vorba în principal despre directivele privind asistența juridică și despăgubirea victimelor infracțiunilor și despre regulamentele referitoare la procedurile privind ordinul european de plată și pentru soluționarea litigiilor minore, ale căror prevederi fac referire în mod special la rolul rețelei în vederea asigurării unei bune aplicări (articolul 28 și articolul 24).[11] Rețeaua IberRed, creată în octombrie 2004, este o structură formată din puncte de contact din 23 de țări latino-americane, al cărei scop este îmbunătățirea asistenței juridice civile și penale și consolidarea relațiilor de cooperare dintre aceste țări.[12] Acord între Comunitatea Europeană și Regatul Danemarcei de extindere la Danemarca a prevederilor Regulamentului (CE) nr. 44/2001 al Consiliului privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială și Acordul între Comunitatea Europeană și Regatul Danemarcei de extindere la Danemarca a prevederilor Regulamentului (CE) nr. 1348/2000 al Consiliului privind notificarea și comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă și comercială, JO 2006 L 120, pp.22-23.[13] Țările în curs de aderare sunt acele țări pentru care s-au încheiat negocierile și s-a semnat tratatul de aderare (de exemplu, România și Bulgaria în 2006). Țările candidate sunt cele cu care s-au deschis negocieri, acestea fiind în curs de desfășurare (Turcia, Croația, FYROM). Cele 10 state membre care au aderat la 1 mai 2004 au fost invitate la întrunirile rețelei ca observatori din decembrie 2002. Bulgaria și România au participat din aprilie 2005 la întrunirile rețelei ca observatori.[14] JO C […], […], p. […].[15] JO C […], […], p. […].[16] JO L 174, 27.6.2001, p. 25.[17] JO C 53, 3.3.2005, p. 1.[18] Raportul Comisiei către Consiliu, Parlamentul European și Comitetul Economic și Social European privind aplicarea Deciziei nr. 2001/470/CE a Consiliului privind crearea unei Rețele Judiciare Europene în materie civilă și comercială din 16 mai 2006, COM (2006) 203 final.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 6.10.2015
            COM(2015) 483 final
            2015/0234(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată de Uniunea Europeană în cadrul Conferinței ministeriale a Organizației Mondiale a Comerțului în ceea ce privește o prelungire a moratoriului privind taxele vamale pentru tranzacțiile electronice și a moratoriului privind plângerile în situația în care nu există o încălcare și plângerile motivate de alte situații

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Motivele și obiectivele propunerii

               Obiectivul prezentei propuneri este acela de a permite Uniunii să se alăture unui consens în cadrul Organizației Mondiale a Comerțului (OMC) cu privire la adoptarea de către Conferința ministerială a OMC a două decizii referitoare la (1) un moratoriu privind taxele vamale pentru tranzacțiile electronice („moratoriu privind comerțul electronic”) și la (2) aplicarea articolului XXIII alineatul (1) literele (b) și (c) din GATT 1994 privind „plângerile în situația în care nu există o încălcare și plângerile motivate de alte situații” la soluționarea litigiilor în temeiul Acordului privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate intelectuală („Acordul TRIPS”).

               Uniunea a sprijinit dintotdeauna prelungirea „moratoriului privind comerțul electronic”, deoarece comerțul electronic este un serviciu și, prin urmare, nu ar trebui să fie supus taxelor vamale. În plus, moratoriul oferă avantaje economice semnificative întreprinderilor din Uniune.

               Acordul TRIPS a stabilit un moratoriu de cinci ani de la intrarea sa în vigoare, în 1995, în ceea ce privește aplicarea articolului XXIII alineatul (1) literele (b) și (c) privind plângerile în situația în care nu există o încălcare și plângerile motivate de alte situații la soluționarea litigiilor în temeiul Acordului TRIPS [articolul 64 alineatul (2) din Acordul TRIPS]. În cursul acestei perioade, nu s-a ajuns la niciun consens privind domeniul de aplicare și modalitățile plângerilor în situația în care nu există o încălcare sau ale plângerilor motivate de alte situații în temeiul articolul 64 alineatul (3) din Acordul TRIPS.

               După expirarea perioadei inițiale de cinci ani, Conferința ministerială a OMC a prelungit în mod constant suspendarea prin decizie consensuală, în temeiul articolului 64 alineatul (3) din Acordul TRIPS, și a procedat astfel până la următoarea sa sesiune. Ultima prelungire, din 11 decembrie 2013, este valabilă până la Conferința ministerială din 2015. Deciziile Conferinței ministeriale a OMC au invitat Consiliul TRIPS să continue examinarea domeniului de aplicare și a modalităților pentru tipurile de plângeri prevăzute la articolul XXIII alineatul (1) literele (b) și (c) din GATT 1994 și să formuleze recomandări pentru următoarea sa sesiune. De asemenea, potrivit deciziilor, s-a convenit că, între timp, membrii nu vor iniția astfel de plângeri în temeiul Acordului TRIPS.

               Până în prezent, nu s-a ajuns la niciun consens privind domeniul de aplicare și modalitățile.

               Propunerea prevede autorizarea Comisiei de către Consiliu de a adopta, în cadrul OMC, o poziție în numele Uniunii Europene, pentru a se alătura consensului cu privire la prelungirea „moratoriului privind comerțul electronic” pe durată nedeterminată (sau cu ocazia fiecărei conferințe ministeriale în cadrul căreia moratoriul privind comerțul electronic este propus spre adoptare), precum și cu privire la prelungirea moratoriului privind plângerile în situația în care nu există o încălcare și plângerile motivate de alte situații în temeiul Acordului TRIPS, până când Conferința ministerială a OMC va lua o decizie referitoare la domeniul de aplicare și la modalitățile plângerilor în situația în care nu există o încălcare.

               •Coerența cu dispozițiile politicilor existente în domeniul de politică și cu alte politici ale Uniunii

                  Inițiativa este pe deplin compatibilă cu dispozițiile existente în domeniul de politică. Au fost elaborate decizii similare pentru conferințele ministeriale precedente ale OMC, inclusiv, cel mai recent, pentru cea de-a 9-a Conferință ministerială a OMC din 2013.

               2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede că, atunci când o decizie având efect juridic trebuie adoptată în cadrul unui organism creat printr-un acord internațional, Consiliul, pe baza unei propuneri din partea Comisiei sau a Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate, adoptă o decizie de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii. Prelungirea moratoriilor intră sub incidența dispoziției menționate, întrucât decizia se adoptă în cadrul unui organism creat printr-un acord internațional (Conferința ministerială a OMC) care are impact asupra drepturilor și obligațiilor Uniunii.

               Moratoriul privind comerțul electronic avut în vedere se referă la aspecte care intră în domeniul de aplicare al politicii comerciale comune (articolul 207 din TFUE) și, în special, la obligațiile care decurg din Acordul General privind Comerțul cu Servicii. În mod similar, moratoriul avut în vedere referitor la plângerile în situația în care nu există o încălcare și la plângerile motivate de alte situații vizează aspecte care intră în domeniul de aplicare al politicii comerciale comune, în special obligațiile care decurg din Acordul TRIPS.

               3.DOMENIUL DE APLICARE AL PROPUNERII

               În conformitate cu articolul 218 alineatul (10) din TFUE, Parlamentul European va fi informat imediat și pe deplin.

               2015/0234 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată de Uniunea Europeană în cadrul Conferinței ministeriale a Organizației Mondiale a Comerțului în ceea ce privește o prelungire a moratoriului privind taxele vamale pentru tranzacțiile electronice și a moratoriului privind plângerile în situația în care nu există o încălcare și plângerile motivate de alte situații

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 207 alineatul (4), coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)La Conferința ministerială a Organizației Mondiale a Comerțului (OMC) din 1998 a fost adoptat, sub forma unei declarații, un moratoriu privind taxele vamale pentru tranzacțiile electronice (denumit în continuare „moratoriul privind comerțul electronic”), având drept efect faptul că membrii OMC urmează să își continue practica actuală de a nu impune taxe vamale asupra tranzacțiilor electronice. În prezent, moratoriul există sub forma unei decizii a Conferinței ministeriale a OMC, care a fost reînnoită din doi în doi ani începând din 1998.

               (2)În cadrul Conferinței ministeriale a OMC a fost prelungit în mod constant un moratoriu privind plângerile în situația în care nu există o încălcare și plângerile motivate de alte situații , după expirarea perioadei de cinci ani prevăzute pentru luarea deciziei privind domeniul de aplicare și modalitățile unor astfel de plângeri, în temeiul articolului 64 alineatul (3) din Acordul TRIPS.

               (3)Aceste moratorii au fost prelungite cel mai recent la Conferința ministerială a OMC din decembrie 2013, până în 2015. Ele ar trebui să fie prelungite, în continuare, în cadrul următoarei Conferințe ministeriale a OMC, sau permanentizate în cazul în care, în cadrul discuțiilor actuale sau viitoare, va apărea un consens în acest sens.

               (4)Este în interesul Uniunii să sprijine prelungirea moratoriului privind comerțul electronic pe durată nedeterminată, precum și prelungirea moratoriului privind plângerile în situația în care nu există o încălcare și plângerile motivate de alte situații, până când Conferința ministerială va aproba recomandările Consiliului TRIPS în ceea ce privește domeniul de aplicare și modalitățile plângerilor în situația în care nu există o încălcare și ale plângerilor motivate de alte situații, în temeiul articolul 64 alineatul (3) din Acordul TRIPS,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția Uniunii Europene în cadrul Conferinței ministeriale a Organizației Mondiale a Comerțului este de a sprijini prelungirea moratoriului privind taxele vamale pentru tranzacțiile electronice („moratoriul privind comerțul electronic”) și a moratoriului privind tipurile de plângeri prevăzute la articolul XXIII alineatul (1) literele (b) și (c) din GATT 1994 („plângerile în situația în care nu există o încălcare și plângerile motivate de alte situații”), până când Conferința ministerială va lua o decizie referitoare la domeniul de aplicare și la modalitățile plângerilor în situația în care nu există o încălcare și ale plângerilor motivate de alte situații.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele


				|

		52014PC0171

			Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind taxa AIEM aplicabilă în Insulele Canare /* COM/2014/0171 final - 2014/0093 (CNS) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Dispozițiile
Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), care se
aplică regiunilor ultraperiferice ale Uniunii din care fac parte Insulele
Canare, nu autorizează, în principiu, nicio diferență de impozitare
între produsele locale și cele provenind din Spania sau din alte state
membre. Cu toate acestea, articolul 349 din TFUE prevede posibilitatea
introducerii unor măsuri specifice în favoarea acestor regiuni, având în
vedere existența unor handicapuri permanente care afectează
situația economică și socială a regiunilor ultraperiferice.
Decizia 2002/546/CE
a Consiliului din 20 iunie 2002[1],
adoptată în temeiul articolului 299 alineatul (2) din Tratatul CE, a
autorizat Spania să aplice, până la 30 iunie 2014, scutiri sau
reduceri ale taxei „Arbitrio sobre Importaciones y Entregas de Mercancías en
las Islas Canarias” (denumită în continuare „AIEM”) pentru anumite produse
fabricate local în Insulele Canare. În anexa la decizia menționată
anterior figurează o listă de produse pentru care se pot aplica
scutiri și reduceri fiscale. În funcție de produse, diferența de
impozitare dintre produsele fabricate la nivel local și celelalte produse
nu poate depăși 5, 15 sau 25 de puncte procentuale.
Decizia 2002/546/CE
prezintă motivele care au stat la baza adoptării măsurilor
specifice: situarea la distanță mare față de continent,
dependența în ceea ce privește materiile prime și energia,
obligația constituirii unor stocuri mai importante, dimensiunea
redusă a pieței locale și intensitatea mică a
activităților de export. Toate aceste handicapuri se traduc printr-o
creștere a costurilor de producție și, implicit, a
prețurilor de cost ale produselor fabricate la nivel local care, în lipsa
unor măsuri specifice, ar fi mai puțin competitive față de
cele cu altă proveniență, chiar dacă se iau în calcul
cheltuielile de transport către Insulele Canare. În consecință,
menținerea unei producții locale ar fi cu atât mai dificilă.
Măsurile specifice prevăzute în Decizia 2002/546/CE au fost stabilite
în scopul consolidării industriei locale prin creșterea
competitivității acesteia.
AIEM este o taxă percepută indirect de stat, într-o
singură etapă, pentru livrările de mărfuri efectuate în
Insulele Canare. Baza de impozitare pentru mărfurile importate este
valoarea în vamă, iar cea pentru livrările de mărfuri efectuate
de producători în Insulele Canare este suma totală a
contraprestației. Măsurile specifice prevăzute de Decizia 2002/546/CE
stabilesc o formă de taxare diferențiată, de care
beneficiază producția locală în cazul anumitor produse. Acest
beneficiu fiscal constituie ajutor de stat care necesită aprobarea
Comisiei, acordată prin Decizia privind ajutorul de stat NN 22/2008.
La 16 noiembrie 2010,
Spania a prezentat Comisiei o cerere de prelungire cu doi ani a perioadei de
aplicare a Deciziei 2002/546/CE, astfel încât data expirării sale să
coincidă cu cea a Orientărilor privind ajutoarele de stat regionale
pentru perioada 2007-2013[2].
De asemenea,
Spania a depus o cerere de prelungire cu doi ani a perioadei de aplicare a
Deciziei privind ajutorul de stat NN 22/2008, în temeiul căreia ajutoarele
sub formă de scutiri și reduceri ale AIEM acordate de
autoritățile spaniole sunt compatibile cu piața comună.
Comisia a autorizat această prelungire cu doi ani prin Decizia privind
ajutorul de stat SA.31950 (N 544/2010)[3],
care a prelungit perioada din Decizia privind ajutorul de stat NN 22/2008
până la 31 decembrie 2013.
Comisia a evaluat
cererea de prelungire a perioadei de aplicare a Deciziei 2002/546/CE din
perspectiva gravității handicapurilor care afectează Insulele
Canare și a ajuns la concluzia că acordarea prelungirii solicitate
este justificată.
De altfel,
raportul Comisiei către Consiliu privind aplicarea măsurilor speciale
referitoare la taxa AIEM aplicabilă în Insulele Canare, adoptat la 28
august 2008, a confirmat că AIEM funcționează într-un mod
satisfăcător și că nu necesită modificarea
dispozițiilor Deciziei 2002/546/CE.
Prin urmare,
Decizia 895/2011/UE a Consiliului din 19 decembrie 2011[4] a modificat Decizia 2002/546/CE,
prelungind perioada sa de aplicare până la 31 decembrie 2013.
La 4 martie 2013,
autoritățile spaniole au solicitat Comisiei să întocmească
o decizie a Consiliului de autorizare a Spaniei să aplice scutiri sau
reduceri ale AIEM pentru anumite produse fabricate local în Insulele Canare, în
perioada 2014-2020, prin care se modifică lista produselor și ratele
maxime aplicabile pentru unele dintre acestea.
În data de 28
iunie 2013, Comisia a adoptat noi orientări privind ajutoarele regionale
pentru perioada 2014-2020[5].
Aceste orientări fac parte dintr-o strategie mai amplă de modernizare
a controlului în materie de ajutoare de stat, care vizează stimularea
creșterii economice în cadrul pieței unice prin încurajarea unor
măsuri mai eficiente în acest domeniu și prin concentrarea
eforturilor Comisiei în materie de aplicare a legii asupra cazurilor cu cel mai
mare impact asupra concurenței.
Având în vedere
faptul că aceste orientări intră în vigoare de la 1 iulie 2014,
părea justificată prelungirea cu șase luni a perioadei de
aplicare a Deciziei 2002/546/CE, astfel cum a fost modificată prin Decizia
895/2011/UE, pentru ca data expirării sale să coincidă cu data
expirării orientărilor actuale. Decizia 2002/546/CE a fost modificată
prin Decizia 1413/2013/UE[6],
care a extins domeniul de aplicare al acesteia până la 30 iunie 2014.
Comisia a analizat
cererea primită din partea autorităților spaniole, precum
și informațiile furnizate de numeroase părți interesate
care au luat inițiativa de a contacta Comisia. Această analiză
confirmă faptul că trăsăturile specifice ale insulelor
Canare le frânează dezvoltarea și sunt responsabile pentru costurile
suplimentare suportate de operatorii locali. Prin urmare, este justificat
să se mențină scutirea sau reducerea taxei AIEM pentru o
listă de produse fabricate la nivel local. Această măsură
este necesară și proporțională și nu aduce atingere
integrității și coerenței ordinii juridice a Uniunii.
2.           ANALIZA CERERII DIN PARTEA
SPANIEI ȘI PROPORȚIONALITATEA DECIZIEI DE DEROGARE
Conform articolului 110 din TFUE, niciun stat
membru nu aplică, direct sau indirect, produselor altor state membre
impozite interne de orice natură mai mari decât cele care se aplică,
direct sau indirect, produselor naționale similare. De asemenea, nici un
stat membru nu aplică produselor altor state membre impozite interne de
natură să protejeze indirect alte produse.
Cu toate acestea, în temeiul articolului 349
din TFUE, Consiliul poate autoriza statele membre care au regiuni
ultraperiferice să deroge de la dispozițiile articolului 110 din
TFUE, astfel încât să se țină seama de situația
socială și economică structurală a acestor regiuni, care
este agravată de alți factori care dăunează grav
dezvoltării lor. O astfel de derogare nu trebuie să aducă
atingere integrității și coerenței ordinii juridice a
Uniunii, inclusiv pieței interne și politicilor comune, cum ar fi
politicile fiscale comune, în temeiul articolului 113 din TFUE. Prin
urmare, astfel de derogări trebuie să fie proporționale, cu alte
cuvinte nu trebuie să facă mai mult decât este necesar pentru a
remedia situația defavorabilă care împiedică dezvoltarea
economică a acestor regiuni și nu trebuie să denatureze excesiv
concurența în cadrul pieței unice. În consecință, orice
derogare de la articolul 110 din TFUE ar trebui să se limiteze la
compensarea totală sau parțială a dezavantajelor legate de
costuri cu care se confruntă producătorii din aceste regiuni.
Economia Insulelor Canare este foarte
dependentă de turism. Această dependență este o
amenințare gravă la adresa dezvoltării Insulele Canare, întrucât
face ca situația economică și socială a arhipelagului
să fie extrem de vulnerabilă la catastrofe naturale, la crize
economice sau la schimbarea preferințelor turiștilor.
Într-adevăr, criza financiară mondială din 2008 și 2009 a
avut un impact puternic asupra numărului de turiști care au vizitat
insulele și, prin urmare, asupra economiei acestora. Scăderea
numărului de turiști a condus la o creștere semnificativă a
ratei șomajului, care a depășit valorile înregistrate în Spania
continentală. Ori rata șomajului din Spania continentală se
numără, alături de cea din Grecia, printre cele mai mari din
Uniunea Europeană. Creșterea șomajului a fost chiar și mai
vizibilă în rândul tinerilor, fapt care poate fi explicat prin
numărul mare de tineri care depind de locurile de muncă sezoniere din
sectorul turismului.
Piața Insulelor Canare se
caracterizează, de asemenea, prin dimensiuni reduse, care împiedică
atingerea unui nivel optim de producție. Majoritatea instalațiilor
industriale sunt concepute să producă la scară largă,
pentru a spori productivitatea și rentabilitatea. Nefiind proiectate
pentru o piață de mici dimensiuni, instalațiile au un exces de
capacitate, ceea ce înseamnă că întreprinderile sunt nevoite să
funcționeze la un nivel de producție mai mic decât cel necesar pentru
a reduce la minimum costurile de producție. Acest fapt limitează
posibilitățile de realiza economii de scară.
Țările și teritoriile din apropierea
Insulelor Canare (Maroc, Sahara Occidentală și Mauritania) au
cunoscut o reducere considerabilă a capacității de
cumpărare, iar diferențele majore dintre nivelurile de dezvoltare
limitează posibilitățile de export ale Insulelor Canare.
O altă caracteristică a Insulelor
Canare, care afectează în mod clar costurile suplimentare suportate de
către operatorii locali, este fragmentarea teritorială și
distanța față de sursele celor mai multe materii prime. Această
caracteristică generează costuri de transport mai ridicate. Problema
a fost agravată de creșterea prețurilor la petrol,
reflectată direct asupra costurilor de transport.
Insuficiența resurselor de apă în
Insulele Canare determină, de asemenea, un cost ridicat al apei, ceea ce
creează un dezavantaj concurențial față de întreprinderile
situate în alte regiuni ale Spaniei sau ale Uniunii Europene. Acest lucru este
deosebit de important pentru întreprinderile care utilizează apa ca
materie primă (cele din industria alimentară, chimică, a hârtiei
etc.), dar și pentru societățile care folosesc intensiv
refrigerarea.
Există proiecte de introducere a gazului
natural în cele două insule mai mari din Insulele Canare, dar nu este clar
când utilizarea acestui combustibil s-ar putea face în mod eficient. Absența
gazului natural determină o scădere a competitivității
întreprinderilor locale, întrucât costurile de generare a căldurii și
energiei utilizând alte surse este considerabil mai ridicat.
Nu există instalații de reciclare,
deșeurile trebuie transportate pe continent, iar deșeurile toxice
trebuie tratate în afara insulelor Canare. Prin urmare, eliminarea
deșeurilor industriale și tratarea deșeurilor toxice
generează costuri de mediu mai ridicate.
Caracteristicile descrise anterior
afectează, într-o anumită măsură, toată producția
internă a Insulelor Canare. Este necesar, așadar, să se verifice
care au fost efectele actualei impozitări diferențiate asupra cotei
de piață deținute de producția locală și cum ar
trebui adaptat acest sistem de impozitare diferențiată pentru a
garanta că nu are loc o denaturare excesivă a concurenței.
Analiza efectuată cu privire la ratele
diferențiate de impozitare acceptate a luat în considerare nu doar cota
medie de piață a producției locale în perioada 2008-2011, ci
și evoluția acesteia și alte informații furnizate de
părțile interesate care au contactat Comisia pentru a oferi
informații relevante. În cazul sectoarelor producătoare de bunuri
care fac obiectul unor tarife vamale comune diferite, s-a analizat
evoluția cotei de piață combinate pentru toate produsele și
nu doar cea a cotelor de piață individuale.  Astfel se explică
faptul că anumite produse cu cote de piață similare în
producția locală au rate diferențiate maxime diferite.
În cazul tutunului, se sugerează
menținerea ratei diferențiate la 25 % și să se
actualizeze nivelul minim pentru 1 000 de țigarete de la 6 EUR la 18 EUR,
astfel cum au solicitat autoritățile spaniole.
Autoritățile spaniole au inclus în
lista de produse care urmează să fie supuse impozitării
diferențiate unele produse cu o cotă de piață extrem de
scăzută în cadrul producției locale. Autoritățile
spaniole își justifică solicitarea afirmând că există
planuri de creștere a producției locale pentru aceste produse, o
creștere care nu va fi posibilă fără impozitarea
diferențiată.
În total, dintre cele 139 de produse
menționate în cererea primită din partea autorităților
spaniole, Comisia acceptă ratele solicitate pentru 119 dintre acestea, în
timp ce pentru restul de 20 Comisia consideră că rata
diferențiată ar trebui să fie mai mică, pentru a preveni
eventualele cazuri de denaturare a concurenței.
Din analiza detaliată realizată de
Comisie, este posibilă stabilirea unor liste diferite de produse, în
funcție de ratele de impozitare diferențiată, sector și Tariful
Vamal Comun:
5%
Produse
agricole și produse din pescuit:
0207 11/0207
13
Minerale:
2516 90 00 00/6801/6802
Materiale
de construcții:
3816/3824 40
00 00/3824 50/3824 90 45 00/3824 90 70 00/ 3824 90 97 99/ 6809
Produse
chimice:
2804 30 00 00/2804
40 00 00/3105 20 90 00/3208/3209/3210/3212 90 00 00/3213/3214/3304 99 00 00/3925
90 80 00/ 3401/3402/3406/3814 00 90/3923 90 00 00/4012 11 00/4012 12 00/4012 13/4012
19
Prelucrarea metalelor:
7604/7608
Industria alimentară:
0210 12 11 00/0210 12 19 00/0210 19 40 00/0210 19 81/0305 41 00/0305 43
00 90/
0901 22
00 00/1101/1102/1601/1602/1704 90 30 00/1704 90 51 00/1704 90 55 00/
1704 90
75 00/1704 90 71 00/1806/1901 20 00 00/1901 90 91 00/1901 90 99/
1904 10
10/1905/2005 20 20/2006 00 31 00/2008 11 96 00/2008 11 98 00/2008 19 92/
2008 19
93/2008 19 95/2008 19 99/2309
Băuturi:
2009 11/2009 12 00/2009 19/2009 41/2009 49/2009
50/2009 61/2009 71/2009 79/2009 89/ 2009 90/2201/2202/2204
Industrie textilă și
pielărie:
6112 31/6112 41
Hârtie:
4818 90 90 00/4823 90 85 90
Artă grafică și editare:
4910
10%
Produse agricole și produse din
pescuit:
0203 11/0203 12/0203 19/0701 90/0703
Materiale de construcții:
2523 29 00 00/
Industria alimentară:
0210 11 11 00/0210 11 31 00/1905/2105
Hârtie:
4808/4819/4823 90 40 00/
15 %
Produse agricole și produse din
pescuit:
0407 21 00 00/0407 29 10 00/0407 90 10 00
Materiale de construcții:
2523 90/7010
Produse chimice:
3809 91 00/3917 21/3917 23/3917 32 00/ 3917 33
00/3917 39 00/3917 40 00/3923 10 00/39 23 21 00/3923 30 10/3924 10 00
Prelucrarea metalelor:
7309 00/7610 10 00 00/9403 20 80 90
Industria alimentară:
0403/0901 21/1902/2103 20 00 00/2103 30/2103 90
90/2106 90 98/
Băuturi:
2203/2208 40
Industrie textilă și
pielărie:
6302
Hârtie:
4818 10/4818 20/4818 30/4821
Artă grafică și editare:
4909/4911
25 %
Tutun:
2402
Aceste liste de produse vizează
obiectivul precizat la articolul 349, acela de adoptare a unor măsuri
dedicate, care țin cont de caracteristicile specifice ale Insulelor Canare
ca regiuni ultraperiferice, dar fără a denatura concurența
într-un mod care ar putea submina piața internă.
Atunci când autoritățile spaniole
prezintă raportul prevăzut la articolul 2 din prezenta decizie a
Consiliului, Comisia ar trebui să evalueze efectele ratelor
diferențiate și necesitatea unor modificări. De asemenea, ar fi
important să se verifice, la momentul respectiv, dacă s-a înregistrat
o creștere a producției locale în cazul produselor pentru care se
solicită o rată de impozitare diferențiată, dar care nu au
deocamdată o cotă de piață semnificativă în
producția locală.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE
PROPUNERII
Rezumatul
măsurilor propuse
Autorizarea
Spaniei să aplice scutiri sau reduceri ale taxei numite AIEM pentru
anumite produse fabricate la nivel local în Insulele Canare.
Temeiul juridic

Articolul 349 din
TFUE
Principiul
subsidiarității
Numai Consiliul
are autoritatea de a adopta, în temeiul articolului 349 din TFUE, măsuri
specifice în favoarea regiunilor ultraperiferice în scopul adaptării
aplicării tratatelor în aceste regiuni, inclusiv a politicilor comune,
având în vedere existența unor handicapuri permanente care afectează
situația economică și socială a regiunilor ultraperiferice.
Prin urmare,
propunerea respectă principiul subsidiarității.
Principiul
proporționalității
Propunerea respectă
principiul proporționalității din următoarele motive:
Alegerea
instrumentelor
Instrument propus:
decizie a Consiliului.
Alte instrumente
nu ar fi fost adecvate din următorul motiv:
Derogările acordate în conformitate cu
articolul 349 TFUE sunt cuprinse în Deciziile Consiliului.
4.           IMPLICAȚIILE BUGETARE
Propunerea nu are
implicații asupra bugetului Uniunii Europene.
2014/0093 (CNS)
Propunere de
DECIZIE A CONSILIULUI
privind taxa AIEM aplicabilă în Insulele
Canare
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 349,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
având în vedere avizul Parlamentului European[7],
hotărând în conformitate cu o
procedură legislativă specială,
întrucât:
(1)       În conformitate cu
articolul 349 din TFUE, Consiliul, ținând seama de situația
economică și socială structurală a regiunilor
ultraperiferice, care este agravată de depărtare, insularitate,
suprafața redusă, trăsături climatice și de relief
dificile și dependența economică de un număr redus de
produse, adoptă măsuri specifice care urmăresc să
stabilească, în special, condițiile de aplicare a tratatelor în
regiunile respective, inclusiv în ceea ce privește politicile comune.
(2)       În consecință, ar
trebui adoptate măsuri specifice în vederea stabilirii condițiilor de
aplicare a tratatului în aceste regiuni. Ele trebuie să ia în considerare
caracteristicile și constrângerile speciale din aceste regiuni
ultraperiferice, însă fără să afecteze integritatea și
coerența ordinii juridice comunitare, inclusiv în ceea ce privește
piața internă și politicile comune.
(3)       În fruntea listei de
handicapuri identificate în Insulele Canare se află preponderența
sectorului serviciilor, în special a turismului în raport cu produsul regional,
alături de dependența economiei Insulelor Canare de acest sector
și de contribuția modestă a sectorului industrial la PIB-ul
Insulelor Canare.
(4)       Pe locul al doilea se
află izolarea inerentă unui arhipelag, factor care împiedică
libera circulație a persoanelor, a mărfurilor și a serviciilor.
Dependența de anumite moduri de transport, transportul aerian și
transportul maritim, este crescută, iar acestea nu au fost încă pe
deplin liberalizate. Costurile de producție sunt mai mari, întrucât aceste
moduri de transport sunt mai puțin eficiente și mai costisitoare
decât transportul rutier sau feroviar.
(5)       O altă
consecință a izolării este creșterea costurilor de
producție, din cauza dependenței în ceea ce privește materiile
prime și energia, a obligației de a constitui stocuri și a
dificultăților care afectează furnizarea de echipament de
producție.
(6)       Dimensiunea redusă a
pieței și nivelul scăzut al activităților de export,
fragmentarea geografică a arhipelagului și obligația de a
menține linii de producție diversificate, dar de mici dimensiuni,
pentru a acoperi cererea unei piețe mici, restrâng posibilitatea
realizării unor economii de scară.
(7)       În numeroase cazuri, este mai
dificil și mai costisitor pentru operatorii locali să
obțină servicii specializate și de întreținere sau formare
profesională pentru manageri și tehnicieni, ori să
subcontracteze sau să promoveze dezvoltarea întreprinderilor dincolo de
piața Insulelor Canare. Numărul restrâns de metode de distribuție
are ca rezultat crearea de stocuri excedentare.
(8)       În ceea ce privește
mediul, dificultățile legate de eliminarea deșeurilor
industriale și tratarea deșeurilor toxice duc la creșterea
costurilor de mediu. Aceste costuri sunt mai mari deoarece nu există
instalații de reciclare decât pentru o serie limitată de produse,
deșeurile trebuie transportate pe continent, iar deșeurile toxice
trebuie tratate în afara Insulelor Canare.
(9)       Pe baza tuturor acestor
informații și ținând cont de notificarea transmisă de
autoritățile spaniole, este recomandabil să se reînnoiască
autorizația de aplicare a unei taxe pentru o listă de produse, pentru
care pot fi permise scutiri în cazul produselor locale.
(10)     Decizia 2002/546/CE a
Consiliului din 20 iunie 2002[8],
adoptată în temeiul articolului 299 din Tratatul CE, autoriza inițial
Spania să aplice, până la 31 decembrie 2011, scutiri sau
reduceri ale taxei „Arbitrio sobre Importaciones y Entregas de Mercancías en
las Islas Canarias” (denumită în continuare „AIEM”) pentru anumite produse
fabricate local în Insulele Canare. În anexa la decizia menționată
anterior figurează o listă de produse pentru care se pot aplica
scutiri și reduceri fiscale. În funcție de produse, diferența
dintre ratele de impozitare aplicate produselor fabricate la nivel local
și respectiv celorlalte produse nu poate depăși 5, 15 sau 25 de
puncte procentuale.
(11)     Decizia 895/2011/UE a
Consiliului din 19 decembrie 2011[9]
a modificat Decizia 2002/546/CE a Consiliului, prelungindu-i perioada de
aplicare până la 31 decembrie 2013.
(12)     Decizia 1413/2013/UE a
Consiliului din 17 decembrie 2013[10]
a modificat Decizia 2002/546/CE a Consiliului, prelungindu-i perioada de
aplicare până la 30 iunie 2014.
(13)     Taxa AIEM servește
obiectivului de dezvoltare autonomă a sectorului industrial din Insulele
Canare și de diversificare a economiei lor.
(14)     Scutirile maxime care pot fi
acordate pentru produsele industriale în cauză variază în
funcție de sector și de produs, de la 5 % la 15 %.
(15)     Pentru produsele din tutun,
valoarea maximă a scutirii este totuși mai mare, întrucât sectorul
tutunului reprezintă un caz excepțional. Industria tutunului, care se
dezvoltase la un moment dat în mod considerabil în Insulele Canare, a
scăzut foarte mult în ultimii ani. Handicapurile legate de insularitate,
descrise mai sus, sunt, desigur, la originea diminuării producției
locale de tutun în Insulele Canare. Există motive pentru a menține o
scutire substanțială pentru tutun. Scutirile de impozite sunt în
legătură directă cu obiectivul de a menține producția
în Insulele Canare.
(16)     Obiectivele de promovare a
dezvoltării socio-economice a Insulelor Canare sunt reflectate la nivel
național în domeniul de aplicare a taxei și în modul de alocare a
veniturilor pe care aceasta le generează. Încorporarea veniturilor din
această taxă în resursele sistemului fiscal și economic al
Insulelor Canare și utilizarea lor pentru aplicarea unei strategii de
dezvoltare economică și socială care implică promovarea
activităților locale constituie o obligație juridică.
(17)     Măsurile ar urma să
fie aplicate pentru o perioadă de 6,5 ani. Totuși, rezultatele lor
vor trebui evaluate. De aceea, autoritățile spaniole trebuie să
prezinte Comisiei, până cel târziu la 30 septembrie 2017, un raport
privind aplicarea măsurilor menționate la articolul 1, pentru a
verifica impactul măsurilor luate și contribuția acestora la
promovarea sau menținerea activităților economice locale, având
în vedere handicapurile care afectează regiunile ultraperiferice. Pe
această bază, domeniul de aplicare și scutirile autorizate în
temeiul normelor europene vor fi revizuite, dacă va fi cazul.
(18)     Avantajele fiscale legate de
AIEM trebuie să rămână proporționale, pentru a nu aduce
atingere integrității și coerenței ordinii juridice a
Uniunii, inclusiv pentru a proteja concurența nedenaturată pe
piața internă și politicile în materie de ajutoare de stat.
(19)     Prezenta decizie nu aduce
atingere eventualei aplicări a articolelor 107 și 108 din TFUE,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
1.         Prin derogare de la articolele 28, 30
și 110 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
autoritățile spaniole sunt autorizate, până la 31 decembrie 2020,
să stabilească, în ceea ce privește produsele enumerate în
anexă care sunt fabricate la nivel local în Insulele Canare, scutiri
totale sau reduceri parțiale ale taxei numite „Arbitrio sobre las
Importaciones y Entregas de Mercancias en las islas Canarias (AIEM)”. Aceste
scutiri trebuie să facă parte din strategia de dezvoltare
economică și socială a Insulelor Canare și să
contribuie la promovarea activităților locale.
2.         Aplicarea scutirilor totale sau
parțiale menționate la punctul 1 nu poate duce la diferențe de
peste:
(a) 5 % pentru produsele enumerate în
secțiunea A din anexă;
(b) 10 % pentru produsele enumerate în
secțiunea B din anexă;
(c) 15 % pentru produsele enumerate în
secțiunea C din anexă;
(d) 25 % pentru produsele enumerate în
secțiunea D din anexă.  Totuși, autoritățile spaniole
pot stabili o taxă minimă pe țigarete de nu mai mult de 18 EUR
per 1 000 de țigarete, aplicabilă doar dacă taxa AIEM care
rezultă din aplicarea tipurilor generale de impozitare are o valoare
inferioară acestei cifre.
Articolul 2
Autoritățile spaniole trebuie
să prezinte Comisiei, cel târziu până la 30 septembrie 2017, un
raport privind punerea în aplicare a măsurilor menționate la
articolul 1, pentru a evalua impactul măsurilor luate și
contribuția acestora la promovarea sau menținerea
activităților economice locale, având în vedere handicapurile care
afectează regiunile ultraperiferice.
Pe această bază, Comisia va prezenta
Consiliului un raport care cuprinde o analiză completă a aspectelor
economice și sociale și, după caz, o propunere vizând adaptarea
dispozițiilor din prezenta decizie.
Articolul 3
Prezenta decizie se aplică începând cu 1
iulie 2014.
Articolul 4
Prezenta decizie se adresează Regatului
Spaniei.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 179, 9.7.2002, p. 22-27.
[2]               JO C 54, 4.3.2006, p. 13.
[3]               JO C 237, 13.8.2011, p. 1
[4]               JO L 345, 29.12.2011, p. 17.
[5]               JO C 209, 23.7.2013, p. 1.
[6]               JO L 353, 28.12.2013, p. 13, 14
[7]               JO C […].
[8]               JO L 179, 9.7.2001, p. 22
[9]               JO L 345, 29.12.2011, p. 17.
[10]             JO L 353, 28.12.2013, p. 13, 14
ANEXĂ
A. Lista produselor menționate la
articolul 1 alineatul (2) litera (a) în conformitate cu
clasificarea nomenclaturii Tarifului Vamal Comun
Produse
agricole și produse din pescuit:
0207
11/0207 13
Minerale:
2516 90 00
00/6801/6802
Materiale
de construcții:
3816/3824
40 00 00/3824 50/3824 90 45 00/3824 90 70 00/ 3824 90 97 99/ 6809
Produse
chimice:
2804 30 00
00/2804 40 00 00/3105 20 90 00/3208/3209/3210/3212 90 00 00/3213/3214/3304 99
00 00/3925 90 80 00/ 3401/3402/3406/3814 00 90/3923 90 00 00/4012 11 00/4012 12
00/4012 13/4012 19
Prelucrarea metalelor:
7604/7608
Industria alimentară:
0210 12 11 00/0210 12 19 00/0210 19 40 00/0210 19 81/0305 41 00/0305 43
00 90/
0901
22 00 00/1101/1102/1601/1602/1704 90 30 00/1704 90 51 00/1704 90 55 00/
1704
90 75 00/1704 90 71 00/1806/1901 20 00 00/1901 90 91 00/1901 90 99/
1904
10 10/1905/2005 20 20/2006 00 31 00/2008 11 96 00/2008 11 98 00/2008 19 92/
2008
19 93/2008 19 95/2008 19 99/2309
Băuturi:
2009 11/2009 12 00/2009 19/2009 41/2009
49/2009 50/2009 61/2009 71/2009 79/2009 89/ 2009 90/2201/2202/2204
Industrie textilă și
pielărie:
6112 31/6112 41
Hârtie:
4818 90 90 00/4823 90 85 90
Artă grafică și editare:
4910
B. Lista produselor menționate la
articolul 1 alineatul (2) litera (b) în conformitate cu
clasificarea nomenclaturii Tarifului Vamal Comun
Produse agricole și produse din
pescuit:
0203 11/0203 12/0203 19/0701 90/0703
Materiale de construcții:
2523 29 00 00/
Industria alimentară:
0210 11 11 00/0210 11 31 00/1905/2105
Hârtie:
4808/4819/4823 90 40 00
C. Lista produselor menționate la
articolul 1 alineatul (2) litera (c) în conformitate cu
clasificarea nomenclaturii Tarifului Vamal Comun
Produse agricole și produse din
pescuit:
0407 21 00 00/0407 29 10 00/0407 90 10 00
Materiale de construcții:
2523 90/7010
Produse chimice:
3809 91 00/3917 21/3917 23/3917 32 00/ 3917 33
00/3917 39 00/3917 40 00/3923 10 00/39 23 21 00/3923 30 10/3924 10 00
Prelucrarea metalelor:
7309 00/7610 10 00 00/9403 20 80 90
Industria alimentară:
0403/0901 21/1902/2103 20 00 00/2103 30/2103
90 90/2106 90 98/
Băuturi:
2203/2208 40
Industrie textilă și
pielărie:
6302
Hârtie:
4818 10/4818 20/4818 30/4821
Artă grafică și editare:
4909/4911
D. Lista produselor menționate la
articolul 1 alineatul (2) litera (d) în conformitate cu
clasificarea nomenclaturii Tarifului Vamal Comun
Tutun:
2402