				|

		52013PC0554

			Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1215/2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială /* COM/2013/0554 final - 2013/0268 (COD) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
1.1. Contextul general
Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului
privind competența judiciară, recunoașterea și executarea
hotărârilor în materie civilă și comercială (denumit în
continuare „Regulamentul Bruxelles I”) prevede norme de stabilire a
competenței judiciare internaționale a instanțelor din statele
membre și norme de evitare a procedurilor paralele în fața
instanțelor din diferite state membre. Acesta stabilește, de
asemenea, norme pentru recunoașterea și executarea hotărârilor
instanțelor naționale în alte state membre. Regulamentul
acoperă, între altele, litigiile în domeniul drepturilor de proprietate
intelectuală, inclusiv cele privind brevetele. La 12 decembrie 2012, a
fost adoptat Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și
al Consiliului privind competența judiciară, recunoașterea
și executarea hotărârilor în materie civilă și
comercială[1]
[denumit în continuare „Regulamentul Bruxelles I (reformare)”], care
reformează Regulamentul (CE) nr. 44/2001. Regulamentul (UE) nr. 1215/2012
va intra în vigoare la 10 ianuarie 2015.
În decembrie 2012, s-a ajuns la un acord
referitor la așa-numitul „pachet în materie de brevete” — o
inițiativă legislativă care constă din două
regulamente[2]
(denumite în continuare „regulamente unice în materie de brevete”) și un
acord internațional (denumit în continuare „Acordul privind Curtea
Unică în materie de Brevete” sau „Acordul UPC”), care a pus bazele
creării unei protecții unitare prin brevet în Uniunea Europeană.

Regulamentele unice în materie de brevete au
fost adoptate în cadrul cooperării consolidate între 25 de state membre
(toate statele membre, cu excepția Italiei și Spaniei). Acordul UPC a
fost semnat la 19 februarie 2013 de către majoritatea statelor membre.
Odată ce regulamentele devin aplicabile, va fi posibil să se
obțină un brevet european cu efect unitar — un document juridic care
asigură o protecție uniformă a unei invenții în cele 25 de
state membre — bazat pe principiul ghișeului unic, care oferă
avantaje în materie de costuri și conduce la reducerea sarcinilor
administrative.
Articolul 89 alineatul (1) din Acordul UPC
prevede că acordul nu poate intra în vigoare înainte de intrarea în
vigoare a modificărilor Regulamentului Bruxelles I (reformare) care
reglementează relația dintre cele două instrumente. Scopul
acestor modificări este dublu: în primul rând, modificările
vizează asigurarea conformității între Acordul UPC și
Regulamentul Bruxelles I (reformare) și, în al doilea rând, acestea
vizează abordarea aspectului specific privind normele de
competență cu privire la pârâții cu domiciliul în statele din
afara Uniunii Europene.
La 15 octombrie 2012, cele trei state membre
care sunt părți contractante la Tratatul din 31 martie 1965
privind instituirea și statutul Curții de Justiție din Benelux
au semnat un protocol de modificare a tratatului menționat anterior.
Curtea de Justiție din Benelux este o instanță comună
pentru Belgia, Luxemburg și Țările de Jos, care are sarcina de a
asigura aplicarea uniformă a normelor comune statelor membre ale Benelux
privind diferite aspecte precum proprietatea intelectuală (în special,
anumite tipuri de drepturi privind mărcile, modelele precum și
desenele și modelele industriale). Până în prezent, sarcinile
Curții de Justiție din Benelux au constat în principal în
pronunțarea de hotărâri preliminare privind interpretarea acestor
norme. Cu toate acestea, protocolul din 2012 creează posibilitatea de a
extinde competențele Curții de Justiție din Benelux pentru a
include competențe jurisdicționale în anumite chestiuni care
intră în domeniul de aplicare a Regulamentului Bruxelles I. Această
posibilitate se poate concretiza printr-o revizuire a acordurilor separate,
încheiate între statele membre ale Benelux cu privire la chestiuni specifice;
revizuirea va conduce la transferul efectiv de competență
judiciară de la instanțele naționale către Curtea de
Justiție din Benelux. Prin urmare, la fel ca și în cazul acordului
UPC, protocolul la Tratatul Benelux necesită modificarea Regulamentului
Bruxelles I (reformare) având ca scop, în primul rând, asigurarea
conformității între tratatul revizuit și Regulamentul Bruxelles
I (reformat) și, în al doilea rând, soluționarea problemei privind
lipsa normelor comune de competență cu privire la pârâții cu
domiciliul în statele din afara Uniunii Europene.
1.2. Motivele și obiectivele
propunerii
Prezenta propunere vizează, în primul
rând, să permită intrarea în vigoare a acordului UPC. Articolul 89
alineatul (1) din Acordul UPC condiționează intrarea în vigoare a
acordului de modificarea Regulamentului (CE) nr. 1215/2012. În plus, propunerea
are ca obiectiv asigurarea conformității acestui acord și a
protocolului la Tratatul Benelux din 1965 cu Regulamentul Bruxelles I.
Curtea Unică în materie de Brevete va fi
o instanță comună anumitor state membre și va fi
supusă acelorași obligații, în temeiul dreptului Uniunii, ca
orice altă instanță națională. Curtea Unică în
materie de Brevete va avea competență exclusivă în ceea ce
privește aspectele reglementate de Acordul UPC, înlocuind astfel
instanțele naționale. Acordul UPC reglementează repartizarea
internă a competențelor între diferitele diviziuni ale Curții
Unice în materie de Brevete și executarea hotărârilor Curții
Unice în materie de Brevete în statele membre contractante. Curtea de
Justiție din Benelux este, de asemenea, o instanță comună
anumitor state membre, care va avea competență
jurisdicțională în chestiuni care urmează să fie definite
de către statele membre contractante în cauză.
În vederea asigurării unei aplicări
combinate și coerente a acordului și a protocolului menționate
mai sus, precum și a Regulamentului Bruxelles I (reformat), este
necesară abordarea următoarelor aspecte în Regulamentul Bruxelles I
(reformat):
1.           clarificarea în textul
regulamentului a faptului că atât Curtea Unică în materie de Brevete,
cât și Curtea Benelux sunt „instanțe” în sensul Regulamentului
Bruxelles I;
2.           clarificarea
modalităților de aplicare a normelor privind competența
judiciară a Curții Unice în materie de Brevete și a Curții
de Justiție din Benelux, în ceea ce privește pârâții cu
domiciliul în statele membre; elaborarea de norme uniforme privind
competența judiciară internațională cu privire la
pârâții din statele terțe în procedurile împotriva unor asemenea
inculpați aduse în fața Curții Unice în materie de Brevete
și a Curții Benelux, în situațiile în care Regulamentul
Bruxelles I nu prevede astfel de norme, ci face trimitere la legislația
națională;
3.           definirea regulilor de
aplicare a normelor privind litispendența și conexitatea în
legătură cu Curtea Unică în materie de Brevete și Curtea
Benelux, pe de o parte, și instanțele naționale din statele
membre care nu sunt parte contractantă la acordurile internaționale
respective, pe de altă parte. De asemenea, este necesară definirea
modalităților de aplicare a acestor norme pe timpul perioadei de
tranziție menționate la articolul 83 alineatul (1) din Acordul UPC,
precum și
4.           clarificarea
modalităților de aplicare a normelor privind recunoașterea
și executarea hotărârilor între statele membre care sunt
părți contractante la acordurile internaționale respective
și statele membre care nu au această calitate.
Punctul 3 de mai jos („Elementele juridice ale
propunerii”) conține explicații detaliate privind aspectele care
trebuie abordate.
2.           REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU
PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI
Pachetul privind brevetele pachet a făcut
obiectul unei consultări extinse înainte de adoptarea sa. Această
consultare a arătat că există un sprijin larg, nu numai pentru
crearea unui brevet unic, ci și pentru instituirea unui sistem
jurisdicțional unic. Prezenta propunere permite intrarea în vigoare a
acordului UPC, astfel cum se prevede la articolul 89 alineatul (1) din acordul respectiv.
Având în vedere că protocolul de modificare a Tratatului din 1965 privind
instituirea și statutul Curții de Justiție din Benelux
ridică probleme identice cu cele semnalate în Acordul UPC, ambele
modificări ar trebui efectuate în același timp. În ceea ce
privește normele de competență în cazul pârâților din
statele terțe, acest aspect a fost supus unei analize aprofundate în
evaluarea impactului efectuată de Comisie, care însoțește
propunerea legislativă de modificare a Regulamentului (CE) nr. 44/2001
privind competența judiciară, recunoașterea și executarea
hotărârilor în materie civilă și comercială („Bruxelles I”)[3]. Evaluarea în cauză a avut
ca obiect armonizarea competenței judiciare cu privire la pârâții din
statele terțe în general; concluziile acestei evaluări sunt cu atât
mai relevante pentru armonizarea limitată prevăzută în prezenta
propunere.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII
Modificările propuse ale Regulamentului
Bruxelles I (reformare) sunt următoarele:
·
dispoziții cu privire la relația dintre
Acordul UPC și protocolul la Tratatul Benelux din 1965, pe de o parte,
și Regulamentul Bruxelles I, pe de altă parte;
·
dispoziții care completează normele de
competență uniforme privind pârâții din statele terțe în
cazul litigiilor civile și comerciale aduse în fața Curții Unice
în materie de Brevete și a Curții Benelux cu privire la domeniile
care fac obiectul Acordului UPC sau al protocolului la Tratatul Benelux din 1965.
Aceste modificări sunt conținute în
patru noi dispoziții, articolele 71a - 71d din Regulamentul Bruxelles I.
3.1. Includerea explicită a
Curții Unice în materie de Brevete și a Curții Benelux ca
„instanțe” în sensul Regulamentului Bruxelles I (reformare)
Ca urmare a împărțirii interne a
competențelor în cadrul Curții Unice în materie de Brevete, un pârât
ar putea fi nevoit să se prezinte înaintea unei divizii a instanței
care nu ar fi situată în statul membru al instanței desemnate pe baza
prevederilor Regulamentului Bruxelles I. De exemplu, un pârât neerlandez care
se așteaptă să fie acționat în justiție în țara
sa de domiciliu în temeiul articolului 4 alineatul (1) din Regulamentul
Bruxelles I (reformare) poate fi adus în fața diviziei centrale, regionale
sau locale competente, care poate fi situată în Franța, Germania sau
Regatul Unit (sau în orice alt stat membru, în funcție de locul în care
vor fi înființate diviziile regionale sau locale). Acest aspect este
relevant și în cazul în care pârâtul are domiciliul sau
reședința obișnuită într-un stat membru care nu este parte
contractantă la Acordul UPC (de exemplu, un deținător de
licență domiciliat în Spania trebuia să execute o obligație
în temeiul unui contract de licență încheiat în Țările de
Jos; procedurile sunt aduse în fața diviziei centrale din Germania și
nu în fața celei din Țările de Jos, ca loc de executare a
obligației). În mod similar, ca urmare a transferului de competențe
către Curtea de Justiție din Benelux, un pârât, inclusiv unul
provenind dintr-un stat membru care nu este parte contractantă, ar putea
fi nevoit să se prezinte înaintea unei instanțe care nu ar fi
situată în statul membru al instanței desemnate pe baza prevederilor
Regulamentului Bruxelles I. Articolul 71 din Regulamentul Bruxelles I
autorizează convențiile existente deja privind o materie
specială, însă nu permite încheierea de noi convenții de acest
tip. Prin urmare, este necesar să se clarifice faptul că atât Curtea
Unică în materie de Brevete, cât și Curtea Benelux trebuie
considerate ca instanțe ale unui stat membru în temeiul Regulamentului Bruxelles
I, asigurându-se astfel că regulamentul se aplică pe deplin acestor
instanțe.
Regulamentul Bruxelles
I (reformare) nu prevede o definiție a termenului „instanță”.
Acesta se limitează, la articolul 3, la includerea anumitor
autorități specifice în cadrul conceptului de „instanță” în
scopul aplicării Regulamentului Bruxelles I. Cu toate acestea,
considerentul 11 clarifică faptul că termenul „instanță” ar
trebui înțeles ca incluzând instanțe comune mai multor state membre.
Considerentul 11 se referă în mod explicit la Curtea de Justiție din
Benelux atunci când își exercită competența în chestiunile care
intră în domeniul de aplicare a Regulamentului Bruxelles I. Considerentul 11
clarifică faptul că hotărârile pronunțate de astfel de
instanțe comune ar trebui recunoscute și executate în conformitate cu
Regulamentul Bruxelles I. Cu toate acestea, un considerent nu are caracter
obligatoriu și nu poate să asigure cu un nivel suficient de
securitate juridică în ceea ce privește conformitatea acordurilor
internaționale respective cu Regulamentul Bruxelles I (reformare), în
special cu articolul 71. Prin urmare, este necesară o modificare
legislativă specifică. Această modificare este în conformitate
cu abordarea prevăzută la articolul 3 din regulament în ceea ce
privește notarul maghiar și autoritatea suedeză de aplicare a
legii; aceasta include în mod specific Curtea Unică în materie de Brevete
și Curtea de Justiție din Benelux în conceptul de
„instanță” prevăzut în regulament. Din motive de claritate,
toate modificările necesare în legătură cu Acordul UPC și
Acordul privind Curtea de Justiție din Benelux sunt conținute în
patru noi dispoziții [noile articole 71a - 71d).
Prin clarificarea
faptului că atât Curtea Unică în materie de Brevete, cât și
Curtea de Justiție din Benelux ar trebui considerate ca fiind
„instanțe” în sensul Regulamentului Bruxelles I (reformare), se va asigura
că Regulamentul Bruxelles I va stabili competența judiciară
internațională a acestor instanțe; în special, se va asigura
faptul că pârâții care s-ar aștepta să fie
acționați în justiție într-un anumit stat membru pe baza
dispozițiilor Regulamentului Bruxelles I să poată fi
acționați în justiție fie înaintea unei divizii a Curții
Unice în materie de Brevete, fie înaintea Curții de Justiție din
Benelux care se află în alt stat membru decât instanțele
naționale desemnate pe baza Regulamentului Bruxelles I. Asigurarea
securității juridice și a previzibilității pentru
pârâți necesită ca această schimbare de competență
teritorială să fie stabilită în mod clar în textul
Regulamentului Bruxelles I.
3.2. Funcționarea normelor privind
competența judiciară în ceea ce privește Curtea Unică în
materie de Brevete și Curtea de Justiție din Benelux, pe de o parte,
și instanțele din statele membre care nu sunt parte contractantă
la Acordul UPC sau la protocolul la Tratatul Benelux din 1965, pe de altă
parte
În vederea unei
transparențe depline cu privire la aplicarea combinată și
coerentă a acordurilor internaționale respective și a
Regulamentului Bruxelles I (reformare), acesta din urmă ar trebui să
prevadă modul în care normele privind competența prevăzute de
Regulamentul Bruxelles I (reformare) se aplică Curții Unice în
materie de Brevete și Curții de Justiție din Benelux, în
același mod în care articolul 71 din Regulamentul Bruxelles I (reformare)
se aplică altor convenții internaționale privind materii
speciale. De asemenea, clarificări similare există, de exemplu, la
articolele 64 și 67 din Convenția de la Lugano din 2007 privind
competența judiciară, recunoașterea și executarea
hotărârilor în materie civilă și comercială.
Prin urmare, noul
articol 71b alineatul (1) prevede că, ori de câte ori o instanță
națională a unuia dintre statele membre respective care sunt
părți contractante ar avea competență judiciară pe
baza dispozițiilor Regulamentului Bruxelles I, Curtea Unică în
materie de Brevete și Curtea de Justiție din Benelux ar fi
competente. În mod contrar, Curtea Unică în materie de Brevete și
Curtea de Justiție din Benelux nu ar avea competență atunci când
nicio instanță națională a unuia dintre statele membre care
sunt părți contractante nu este competentă în temeiul
Regulamentului Bruxelles I (de exemplu, atunci când competența în temeiul
Regulamentului Bruxelles I revine instanțelor dintr-un stat membru care nu
este parte contractantă).
3.3. Finalizarea normelor privind
competența judiciară în ceea ce privește pârâții din
statele terțe
În conformitate cu articolul 31 din Acordul
UPC, competența judiciară internațională a Curții
Unice în materie de Brevete se stabilește în conformitate cu Regulamentul
(UE) nr. 1215/2012 sau, după caz, pe baza Convenției privind
competența judiciară, recunoașterea și executarea
hotărârilor în materie civilă și comercială (Convenția
de la Lugano). Cu toate acestea, în măsura în care Regulamentul Bruxelles
I (reformare) și Convenția de la Lugano din 2007 stabilesc
competența judiciară pe baza unor trimiteri la legislația
națională (a se vedea articolul 6 din regulamentul menționat
anterior și articolul 4 din Convenția de la Lugano), nu s-a precizat
ce norme ar trebui aplicate pentru a se stabili competența
instanțelor care sunt comune mai multor state membre, cum ar fi Curtea
Unică în materie de Brevete și Curtea de Justiție din Benelux.
În plus, o trimitere la una dintre legislațiile naționale pentru
diferitele divizii ale Curții Unice în materie de Brevete, ar crea un
acces inegal la justiție într-un sistem jurisdicțional unic care nu
ar putea fi justificat de niciun motiv obiectiv.
O problemă similară a fost deja
soluționată în cadrul regulamentelor existente privind mărcile
[Regulamentul (CE) nr. 207/2009 privind marca comunitară] și desenele
și modele industriale [Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului privind
desenele sau modelele comunitare], care conțin fiecare un set complet de
norme uniforme privind competența în cazul pârâților din statele
terțe.
Prin urmare, este necesară completarea
normelor privind competența prevăzute în Regulamentul Bruxelles I
(reformare) cu privire la aspectele care vor intra în sfera de competență
a Curții Unice în materie de Brevete și a Curții de
Justiție din Benelux, în ceea ce privește pârâții cu domiciliul
în statele din afara Uniunii Europene. Există deja norme uniforme privind
competența în anumite situații (cum ar fi competența
exclusivă cu privire la înregistrarea și valabilitatea brevetelor,
acordurile de alegere a forului), dar nu și în altele (precum procedurile
privind încălcarea drepturilor privind brevetele și acordurile de
licență în lipsa alegerii forului).
Prin urmare, noua propunere de la articolul 71b
alineatul (2) extinde normele privind competența prevăzute în
regulament la litigiile care implică pârâți din statele terțe cu
domiciliul în statele terțe. În plus, este asigurată competența
Curții Unice în materie de Brevete și a Curții de Justiție
din Benelux de a dispune aplicarea de măsuri provizorii, inclusiv
măsuri de conservare, chiar și atunci când instanțele din
statele terțe sunt competente pe fond. Această modificare se va
aplica fără a aduce atingere Acordului din 2005 dintre Comunitatea
Europeană și Regatul Danemarcei privind competența
judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor
judecătorești în materie civilă și comercială, care
reglementează deja situația pârâților danezi, și
Convenției de la Lugano din 2007 privind același subiect, care
reglementează deja situația pârâților elvețieni, norvegieni
și islandezi.
Ca urmare a modificării, accesul la
Curtea Unică în materie de Brevete și la Curtea de Justiție din
Benelux va fi asigurat în situațiile în care pârâtul nu este domiciliat pe
teritoriul unui stat membru al UE, la fel ca și pentru pârâții care
au domiciliul într-un stat membru al UE. În plus, un astfel de acces este
asigurat indiferent de care instanță sau divizie în cadrul Curții
Unice în materie de Brevete este sesizată.
Mai mult, noua propunere de la articolul 71b
alineatul (3) stabilește un for suplimentar pentru soluționarea
litigiilor care implică pârâți cu domiciliul în afara UE. Propunerea
prevede că posibilitatea introducerii unei acțiuni împotriva unui
pârât cu domiciliul în afara UE în locul în care sunt situate activele mobile
care îi aparțin acestuia, cu condiția ca valoarea acestora să nu
fie nesemnificativă față de valoarea pretenției și ca
litigiul să aibă o legătură suficientă cu statul membru
în care este situată instanța sesizată. Forul aferent locului în
care sunt situate activele compensează faptul că pârâtul nu are
domiciliul în Uniune. O astfel de normă există în prezent într-un
număr mare de state membre și are avantajul că asigură posibilitatea
ca o hotărâre judecătorească să fie executată în
statul în care a fost pronunțată. Această normă corespunde
într-o mai mare măsură filozofiei generale a Regulamentului Bruxelles
I (reformare) decât alte norme privind competența subsidiară, precum
cele prevăzute în Regulamentul privind mărcile și în
Regulamentul privind desenele și modele industriale menționate
anterior, care permit introducerea de acțiuni împotriva pârâților din
statele terțe, în special, în fața instanțelor din statul membru
în care este domiciliat reclamantul (forum actoria). Un for al locului
în care sunt situate activele poate asigura competența Curții Unice
în materie de Brevete și a Curții de Justiție din Benelux în
situațiile în care normele privind competența extinsă a regulamentului
nu ar prevedea competența judiciară și în situațiile în
care această competență poate fi adecvată. De exemplu, în
ceea ce privește Curtea Unică în materie de Brevete, acest for ar
garanta competența curții în cazul unui pârât turc care încalcă
un brevet european care acoperă mai multe state membre și Turcia.
3.4. Funcționarea normelor privind
litispendența și conexitatea în legătură cu Curtea
Unică în materie de Brevete și Curtea de Justiție din Benelux,
pe de o parte, și instanțele din statele membre care nu sunt parte
contractantă la Acordul UPC sau la protocolul la Tratatul Benelux din 1965,
pe de altă parte
În plus, noul articol 71c prevede că
normele privind litispendența și conexitatea prevăzute de
Regulamentul Bruxelles I (reformare) se aplică între Curtea Unică în
materie de Brevete sau Curtea de Justiție din Benelux, pe de o parte,
și instanțele din statele membre care nu sunt parte
contractantă, pe de altă parte. În cele din urmă, acest articol stipulează,
de asemenea, că normele prevăzute în Regulamentul Bruxelles I
(reformare) se aplică în cazul în care, în timpul perioadei de
tranziție menționate la articolul 83 alineatul (1) din Acordul UPC,
se introduc acțiuni în fața Curții Unice în materie de Brevete,
pe de o parte, și în fața instanțelor naționale din statele
membre care nu sunt parte contractantă la Acordul UPC, pe de altă
parte.
3.5. Funcționarea normelor privind
recunoașterea și executarea în raporturile dintre statele membre care
au ratificat Acordul UPC și statele membre care nu au ratificat acest
acord
În vederea obținerii unei
transparențe depline privind aplicarea combinată și
coerentă a acordurilor internaționale respective și a
Regulamentului Bruxelles I (reformare), acesta din urmă ar trebui să
prevadă modul în care normele privind recunoașterea și
executarea Regulamentului Bruxelles I (reformare) se aplică în raporturile
dintre statele membre care sunt părți contractante la acordurile
internaționale respective și statele membre care nu sunt
părți contractante la aceste acorduri. Articolul 71 din Regulamentul
Bruxelles I (reformare), precum și articolele 64 și 67 din
Convenția de la Lugano din 2007 privind competența judiciară,
recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă
și comercială conțin dispoziții similare referitoare la
alte convenții internaționale privind materii speciale.
Prin urmare, noul articol 71d
reglementează recunoașterea și executarea hotărârilor
Curții Unice în materie de Brevete și ale Curții de
Justiție din Benelux în statele membre care nu sunt părți
contractante la acordurile internaționale respective, precum și
recunoașterea și executarea hotărârilor pronunțate în
statele membre care nu sunt părți contractante la aceste acorduri în
domenii reglementate de astfel de acorduri, care trebuie recunoscute și
executate în statele membre care sunt părți contractante la
acordurile internaționale.
2013/0268 (COD)
Propunere de
REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN
ŞI AL CONSILIULUI
de modificare a Regulamentului (UE) nr.
1215/2012 privind competența judiciară, recunoașterea și
executarea hotărârilor în materie civilă și comercială
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 67 alineatul (4)
și articolul 81 alineatul (2) literele (a), (c) și (e),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act
legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic
și Social European[4],

hotărând în conformitate cu procedura
legislativă ordinară,
întrucât:
(1)       La 19 februarie 2013, anumite
state membre au semnat un acord privind Curtea Unică în materie de
Brevete. Acest acord prevede că nu intră în vigoare înainte de prima
zi a celei de a patra luni de la data intrării în vigoare a
modificărilor Regulamentului (UE) nr. 1215 privind relația acestuia
din urmă cu acordul.
(2)       La 15 octombrie 2012, cele
trei state membre care sunt părți contractante la Tratatul din 31
martie 1965 privind instituirea și statutul Curții de Justiție
din Benelux au semnat un protocol de modificare a tratatului menționat
anterior, creând posibilitatea de a conferi anumite competențe
jurisdicționale Curții de Justiție din Benelux în anumite
chestiuni care intră în domeniul de aplicare a Regulamentului (UE) nr. 1215/2012.
(3)       Este necesar să se
reglementeze relația dintre acordurile internaționale de mai sus
și Regulamentul (UE) nr. 1215/2012.
(4)       Curtea Unică în materie
de Brevete și Curtea de Justiție din Benelux ar trebui să fie
considerate ca instanțe în sensul prezentului regulament pentru a asigura
securitate juridică și previzibilitate pentru pârâții care pot
fi aduși în fața acestor instanțe într-un stat membru diferit
față de cel desemnat pe baza prevederilor din prezentul regulament.
(5)       Curtea Unică în materie
de Brevete și Curtea de Justiție din Benelux ar trebui să fie în
măsură să își exercite competența cu privire la
pârâții care nu au domiciliul pe teritoriul unui stat membru. Prin urmare,
în ceea ce privește domeniile care intră în competența
Curții Unice în materie de Brevete și a Curții de Justiție
din Benelux, normele prevăzute de prezentul regulament ar trebui să
se aplice pârâților cu domiciliul în statele membre din afara UE. Normele
existente privind competența judiciară asigură o
legătură strânsă între acțiunile cărora li se
aplică prezentul regulament și teritoriul statelor membre, ceea ce
justifică extinderea acestora la toți pârâții, indiferent de
domiciliul acestora. În plus, prezentul regulament ar trebui să precizeze
cazurile în care Curtea Unică în materie de Brevete și Curtea de
Justiție din Benelux pot exercita o competență subsidiară.
(6)       Normele din prezentul
regulament cu privire la litispendență și conexitate, care
urmăresc evitarea procedurilor paralele și a hotărârilor
ireconciliabile, ar trebui să se aplice în cazul în care acțiunile
sunt aduse în fața instanțelor din statele membre în care se
aplică acordurile internaționale menționate anterior și în
fața instanțelor din statele membre în care aceste acorduri nu se
aplică.
(7)       Normele din prezentul
regulament cu privire la litispendență și conexitate ar trebui
să se aplice, de asemenea, și în cazul în care, pe timpul perioadei
de tranziție menționate la articolul 83 alineatul (1) din Acordul
privind Curtea Unică în materie de Brevete, procedurile privind anumite
tipuri de litigii legate de brevetele europene, astfel cum sunt definite la
articolul respectiv, sunt aduse în fața Curții Unice în materie de
Brevete, pe de o parte, și în fața unei instanțe dintr-un stat
membru care este parte contractantă la Acordul UPC, pe de altă parte.
(8)       Hotărârile Curții
Unice în materie de Brevete și ale Curții de Justiție din
Benelux ar trebui să fie recunoscute și aplicate în statele membre
care nu sunt părți contractante la acordurile internaționale
respective în conformitate cu prezentul regulament.
(9)       Hotărârile
pronunțate de instanțele din statele membre care nu sunt
părți contractante la acordurile internaționale respective ar
trebui să fie recunoscute și executate în continuare în celelalte
state membre în conformitate cu prezentul regulament.
(10)     Prezentul regulament ar trebui
să înceapă să se aplice concomitent cu Regulamentul (UE) nr. 1215/2012
pentru a permite intrarea corespunzătoare în vigoare a Acordului UPC
și transferul efectiv de competențe către Curtea de
Justiție din Benelux.
(11)     Regulamentul (UE) nr. 1215/2012
ar trebui modificat în consecință,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
(1)        În Regulamentul (UE) nr. 1215/2012,
se adaugă următoarea teză la sfârșitul considerentului 14:
„De asemenea, ar trebui să se aplice norme
uniforme privind competența indiferent de domiciliul pârâtului, în
cazurile în care instanțele comune mai multor state membre își
exercită competența în chestiuni care intră în sfera de aplicare
a prezentului regulament.”
(2)        În Regulamentul (UE) nr. 1215/2012,
se inserează articolele 71a, 71b, 71c și 71d:
„Articolul 71a
1.       În sensul prezentului regulament, o
instanță comună mai multor state membre (denumită în
continuare „instanță comună”) este o instanță a unui
stat membru atunci când, în temeiul acordului prin care este instituită,
aceasta își exercită competența judiciară în materie
civilă și comercială în sensul prezentului regulament.
2.       În sensul prezentului regulament, fiecare
dintre următoarele instanțe sunt instanțe comune:
(a)      Curtea Unică în materie de Brevete,
instituită prin Acordul privind Curtea Unică în materie de Brevete,
semnat la 19 februarie 2013 (denumit în continuare „Acordul UPC”);
(b)     Curtea de Justiție din Benelux, instituită
prin Tratatul din 31 martie 1965 privind instituirea și statutul
Curții de Justiție din Benelux (denumit în continuare „Acordul
Benelux”).
Articolul 71b
Jurisdicția instanței comune se
stabilește după cum urmează:
1.       Instanța comună este competentă
în cazul în care, în temeiul prezentului regulament, instanțele unui stat
membru care este parte la un acord de instituire a unei instanțe comune
sunt competente într-o chestiune reglementată de acordul respectiv.
2.       În cazul în care pârâtul nu este domiciliat
pe teritoriul unui stat membru și prezentul regulament nu conferă în
alt mod competența cu privire la acesta, dispozițiile de la capitolul
II se aplică la fel ca în cazul în care pârâtul ar fi domiciliat pe
teritoriul unui stat membru. Dispozițiile de la articolul 35 se
aplică chiar și în cazul în care instanțele din statele
terțe sunt competente să judece cauza pe fond.
3.       În cazul în care pârâtul nu este
domiciliat pe teritoriul unui stat membru și nicio instanță a
unui stat membru nu este competentă în temeiul prezentului regulament, se
poate introduce o acțiune împotriva pârâtului în fața instanței
comune dacă:
a)       bunurile aparținând pârâtului se
află într-un stat membru care este parte la acordul de instituire a
instanței comune;
b)       valoarea bunurilor nu este
nesemnificativă față de valoarea pretenției;
c)       litigiul are o legătură
suficientă cu orice stat membru care este parte la acordul de instituire a
instanței comune.
Articolul 71c
1.       Articolele 29-32 se aplică în cazul
în care acțiunile sunt introduse în fața unei instanțe comune
și a unei instanțe dintr-un stat membru care nu este parte la acordul
de instituire a instanței comune respective.
2.       Articolele 29-32 se aplică în cazul
în care, în timpul perioadei de tranziție menționate la articolul 83
alineatul (1) din Acordul UPC, se introduc acțiuni în fața
Curții Unice în materie de Brevete și în fața unei instanțe
dintr-un stat membru care este parte la Acordul UPC.
Articolul 71d
În materie de recunoaștere și executare,
prezentul regulament se aplică în cazul recunoașterii și
executării următoarelor hotărâri:
a)       hotărârile Curții Unice în
materie de Brevete sau ale Curții de Justiție din Benelux care
trebuie să fie recunoscute și aplicate în statele membre care nu sunt
părți contractante la Acordul UPC sau la Acordul Benelux, precum
și
b)       hotărârile pronunțate de
instanțele din statele membre care nu sunt părți contractante la
Acordul UPC sau la Acordul Benelux, care ar trebui să fie recunoscute
și executate în statele membre care sunt părți contractante la
acordurile respective.”
Articolul 2
Prezentul regulament intră în vigoare în
a douăzecea zi de la data publicării sale în Jurnalul Oficial al
Uniunii Europene.
Se aplică de la 10 ianuarie 2015.
Prezentul regulament este obligatoriu
în toate elementele sale și se aplică direct în statele membre în
conformitate cu tratatele.
Adoptat la Bruxelles,
Pentru Parlamentul European                      Pentru
Consiliu
Președintele                                                  Președintele
[1]               JO L 351, 20. 12. 2012, p. 1.
[2]               Regulamentul (UE) nr. 1257/2012 al Parlamentului
European și al Consiliului din 17 decembrie 2012 de punere în aplicare a
unei cooperări consolidate în domeniul creării unei protecții
unitare prin brevet, JO L X; Regulamentul (UE) nr. 1260/2012 al Consiliului din
17 decembrie 2012 de punere în aplicare a cooperării consolidate în
domeniul creării unei protecții unitare prin brevet în ceea ce
privește dispozițiile aplicabile în materie de traducere, JO L.
[3]               SEC(2010) 1547 final, 14.12.2010.
[4]               JO C , , p. .