               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 2.6.2022
            COM(2022) 259 final
            2022/0175(NLE)

            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii Europene în cadrul Comitetului ambasadorilor ACP-UE în ceea ce privește modificarea Deciziei nr. 3/2019 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 17 decembrie 2019 de adoptare a unor măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1. Obiectul propunerii

               Prezenta decizie a Comisiei conține o propunere de decizie a Consiliului privind poziția care urmează să fie luată de Uniune în cadrul Comitetului ambasadorilor ACP-UE referitor la modificarea Deciziei nr. 3/2019 privind măsurile tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat dintre UE și grupul statelor din Africa, zona Caraibilor și Pacific (ACP)
                  1
               , semnat la Cotonou la 23 iunie 2000 („Acordul de parteneriat de la Cotonou” sau „APC”) („decizia privind măsurile tranzitorii”)
                  2
               . Aceasta din urmă a fost modificată pentru prima dată prin Decizia nr. 2/2020 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 4 decembrie 2020
                  3
                de prelungire a aplicării Acordului de parteneriat de la Cotonou până la 30 noiembrie 2021. O a doua prelungire, până la 30 iunie 2022, a fost convenită în concordanță cu Decizia nr. 3/2021
                  4
                din 26 noiembrie 2021. Comisia propune prelungirea suplimentară a aplicării integrale a dispozițiilor Acordului de parteneriat de la Cotonou până la 31 decembrie 2022 sau până la intrarea în vigoare ori aplicarea provizorie a noului acord de parteneriat dintre Uniune și statele ACP, oricare dintre acestea survine mai întâi.

               2.CONTEXTUL PROPUNERII

               2.1.Acordul de parteneriat de la Cotonou

               Din anul 2000, Acordul de parteneriat de la Cotonou reprezintă cadrul pentru relațiile UE cu 79 de țări ACP. Acordul a fost încheiat pentru o perioadă de 20 de ani, de la 1 martie 2000 până la 29 februarie 2020. Acesta a fost revizuit ulterior în 2005 și în 2010.

               La 17 decembrie 2019, aplicarea dispozițiilor Acordului de parteneriat de la Cotonou a fost prelungită prin Decizia nr. 3/2019 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE până la 31 decembrie 2020 sau până la intrarea în vigoare a noului acord de parteneriat dintre Uniune și statele ACP, oricare dintre acestea survine mai întâi. Aceasta din urmă a fost modificată pentru prima dată prin Decizia nr. 2/2020 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 4 decembrie 2020
                  5
                de prelungire a aplicării Acordului de parteneriat de la Cotonou până la 30 noiembrie 2021. O a doua prelungire, până la 30 iunie 2022, a fost convenită în concordanță cu Decizia nr. 3/2021
                  6
                din 26 noiembrie 2021.

               Negocierile în vederea unui nou acord de parteneriat ACP-UE au fost lansate în septembrie 2018. La 15 aprilie 2021, negociatorii-șefi au parafat textul unui nou acord de parteneriat între Uniune și membrii Organizației statelor din Africa, zona Caraibilor și Pacific (Organizația statelor ACP). Ulterior, Comisia a transmis Consiliului propunerea sa spre semnare. Negocierile au fost redeschise în ceea ce privește natura juridică a acordului. Cu toate acestea, textul care include modificările legate de natura juridică a fost oprit la nivelul Grupului de lucru al Consiliului ACP. A devenit clar că discuțiile de la nivelul Consiliului UE nu vor avea ca rezultat un nou acord care să fie gata să fie aplicat până la data actuală de expirare a aplicării Acordului de parteneriat de la Cotonou, la 30 iunie 2022. Situația ar conduce la un vid în relațiile dintre UE și ACP cu privire la care trebuie găsită o soluție.

               2.2.Consiliul de miniștri ACP-UE

                  Consiliul de miniștri ACP-UE este un organism la nivel ministerial creat prin acord (articolul 15 din APC). Acesta cuprinde, pe de o parte, membri ai Consiliului Uniunii Europene și membri ai Comisiei Europene și, pe de altă parte, câte un membru al guvernului fiecărui stat ACP. Printre altele, Consiliul de miniștri are atribuția de a lua deciziile necesare pentru punerea în aplicare și executarea APC. Consiliul de miniștri ia decizii prin acordul comun al părților. Pentru ca deciziile să fie valabile trebuie să fie prezenți (i) jumătate din membrii Consiliului Uniunii Europene (și anume 14 miniștri din statele membre ale UE), (ii) un membru al Comisiei și (iii) două treimi dintre membrii care reprezintă guvernele statelor ACP (și anume membri ai guvernului din 55 de state ACP diferite).

               2.3.Măsuri tranzitorii

               Articolul 95 alineatul (4) al doilea paragraf din APC prevede: „Consiliul de miniștri adoptă măsurile tranzitorii care pot fi necesare până la intrarea în vigoare a noului acord.” În conformitate cu articolul 95 alineatul (4) al doilea paragraf din APC, pot fi aplicate măsuri tranzitorii pentru a prelungi aplicabilitatea întregului APC sau a unor părți din acesta până la data aplicării noului acord (aplicare provizorie sau intrare în vigoare). Pentru a menține continuitatea juridică, politică și instituțională cu țările ACP, având în vedere că noul acord nu va deveni aplicabil înainte de expirarea cadrului juridic existent, este necesar să se prelungească măsurile tranzitorii adoptate pentru a continua aplicarea acordului actual.

               2.4.Modificarea măsurilor tranzitorii de către Comitetul ambasadorilor ACP-UE

                  În conformitate cu articolul 95 alineatul (4) din APC, decizia privind măsurile tranzitorii trebuie luată de Consiliul de miniștri ACP-UE. Cu toate acestea, în temeiul articolului 15 alineatul (4) din APC, Consiliul de miniștri poate să delege competențe Comitetului ambasadorilor. În acest scop, la 23 mai 2019, Consiliul de miniștri a delegat Comitetului ambasadorilor competența de a adopta decizia privind măsurile tranzitorii
                     7
                  . În temeiul articolului 16 alineatul (2) din APC, Comitetul ambasadorilor poate adopta sau modifica decizii obligatorii pentru părți în limitele mandatului conferit de Consiliul de miniștri.

                  În conformitate cu articolul 1 din Regulamentul de procedură al Comitetului ambasadorilor
                     8
                  , acesta se reunește periodic, în special pentru a pregăti reuniunile Consiliului de miniștri și ori de câte ori se dovedește necesar, la cererea uneia dintre părți. Având în vedere această flexibilitate, Comitetul ambasadorilor poate asigura faptul că modificarea deciziei privind măsurile tranzitorii este adoptată în timp util și nu mai târziu de jumătatea lunii iunie 2022.

                  Prin urmare, în cadrul uneia dintre reuniunile sale, Comitetul ambasadorilor ACP-UE trebuie să adopte modificarea deciziei privind măsurile tranzitorii („actul avut în vedere”). Scopul actului avut în vedere este de a prelungi suplimentar aplicarea Acordului de parteneriat de la Cotonou în ansamblul său, până la 31 decembrie 2022 sau până la intrarea în vigoare ori aplicarea provizorie a noului acord de parteneriat dintre Uniune și statele ACP, oricare dintre acestea survine mai întâi.

               3.Poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii

                  Comisia propune ca decizia actuală privind măsurile tranzitorii ale APC să fie modificată pentru a prelungi aplicarea Acordului de parteneriat de la Cotonou până la 31 decembrie 2022, cu excepția cazului în care noul acord va intra în vigoare sau va fi aplicat provizoriu înainte de data respectivă.

                  Având în vedere cele de mai sus, poziția propusă a Uniunii ar trebui să fie adoptată în cadrul unei reuniuni a Comitetului ambasadorilor ACP-UE.

               4.Temei juridic

               4.4.Temeiul juridic procedural

               4.1.1.Principii

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede posibilitatea adoptării unor decizii de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului”.

               Conceptul de „acte cu efecte juridice” include actele care au efecte juridice în temeiul normelor de drept internațional aplicabile organismului în cauză. Sunt, de asemenea, incluse instrumentele care nu au un caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, dar care au vocația de a influența în mod decisiv conținutul reglementării adoptate de legiuitorul Uniunii
                  9
               .

               4.1.2.Aplicarea la cazul în discuție

               În conformitate cu articolul 95 alineatul (4) al doilea paragraf din Acordul de parteneriat ACP-UE semnat la Cotonou la 23 iunie 2000, pot fi aplicate măsuri tranzitorii pentru a prelungi aplicabilitatea întregului APC sau a unor părți din acesta până la data aplicării noului acord (aplicare provizorie sau intrare în vigoare după ratificarea de către toate părțile). În special, „Consiliul de miniștri adoptă măsurile tranzitorii care pot fi necesare până la intrarea în vigoare a noului acord”.

               Prin urmare, este clar faptul că actul pe care Comitetul ambasadorilor ACP-UE este invitat să îl adopte constituie un act cu efecte juridice. Decizia Comitetului ambasadorilor avută în vedere va avea caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, în conformitate cu articolele 15 și 16 din acord.

               Comitetul ambasadorilor este un organism instituit în temeiul articolului 16 din Acordul de parteneriat de la Cotonou.

               Uniunea Europeană este parte contractantă, alături de statele sale membre, la Acordul de parteneriat de la Cotonou și, prin urmare, va avea obligații în temeiul deciziei Comitetului ambasadorilor avute în vedere.

               Prin urmare, temeiul juridic procedural al deciziei propuse este articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               4.2.Temeiul juridic material

               4.2.1.Principii

               Temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE depinde în primul rând de obiectivul și de conținutul actului avut în vedere cu privire la care se adoptă o poziție în numele Uniunii. În cazul în care actul avut în vedere urmărește două obiective sau include două elemente, iar unul dintre aceste obiective sau elemente poate fi identificat ca fiind obiectivul sau elementul principal, iar celălalt obiectiv sau element are mai degrabă un caracter accesoriu, decizia adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE trebuie să se întemeieze pe un singur temei juridic material, respectiv cel impus de obiectivul sau de elementul principal sau predominant.

               4.2.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Obiectivul principal și conținutul actului avut în vedere se referă la funcționarea APC în ansamblu, în special la prelungirea aplicării sale dincolo de data de expirare preconizată. Astfel, temeiul juridic material al deciziei Consiliului trebuie să fie determinat în raport cu Acordul de parteneriat de la Cotonou în ansamblul său
                  10
               .

               APC a fost încheiat ca un acord de asociere și, prin urmare, a fost întemeiat pe articolul 310 din Tratatul de instituire a Comunității Europene, echivalentul articolului 217 din TFUE. Prin urmare, temeiul juridic material al deciziei propuse este articolul 217 din TFUE.

               4.3. Concluzie

               Obiectivul principal și conținutul actului avut în vedere se referă la funcționarea APC în ansamblu, în special la prelungirea aplicării sale dincolo de data de expirare preconizată. Astfel, temeiul juridic material al deciziei Consiliului trebuie să fie determinat în raport cu Acordul de parteneriat de la Cotonou în ansamblul său
                  11
               .

               APC a fost încheiat ca un acord de asociere și, prin urmare, a fost întemeiat pe articolul 310 din Tratatul de instituire a Comunității Europene, echivalentul articolului 217 din TFUE. Prin urmare, temeiul juridic material al deciziei propuse este articolul 217 din TFUE.

               2022/0175 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii Europene în cadrul Comitetului ambasadorilor ACP-UE în ceea ce privește modificarea Deciziei nr. 3/2019 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 17 decembrie 2019 de adoptare a unor măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 217, coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Acordul de parteneriat între membrii grupului statelor din Africa, zona Caraibilor și Pacific („ACP”), pe de o parte, și Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de altă parte („Acordul de parteneriat ACP-UE”)
                  12
                a fost semnat la Cotonou la 23 iunie 2000. Acordul de parteneriat ACP-UE a intrat în vigoare la 1 aprilie 2003 și urmează să se aplice până la 30 iunie 2022, în conformitate cu Decizia nr. 3/2019 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 17 decembrie 2019 de adoptare a unor măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE („decizia privind măsurile tranzitorii”)
                  13
               , astfel cum a fost modificată prin Decizia nr. 3/2021 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 26 noiembrie 2021 de modificare a Deciziei nr. 3/2019 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE privind adoptarea unor măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE.

               (2)În temeiul articolului 95 alineatul (4) primul paragraf din Acordul de parteneriat ACPUE, în septembrie 2018 au început negocierile în vederea încheierii unui nou acord de parteneriat ACP-UE. Noul acord nu va fi gata pentru a fi aplicat până la data expirării actualului Acord de parteneriat ACP-UE. Prin urmare, se consideră necesară modificarea Deciziei nr. 3/2019 privind măsurile tranzitorii pentru a prelungi suplimentar aplicarea dispozițiilor actualului Acord de parteneriat ACP-UE.

               (3)Articolul 95 alineatul (4) al doilea paragraf din Acordul de parteneriat ACP-UE prevede adoptarea de către Consiliul de miniștri a măsurilor tranzitorii care ar putea fi necesare până la intrarea în vigoare a noului acord.

               (4)În temeiul articolului 15 alineatul (4) din Acordul de parteneriat de la Cotonou, la 23 mai 2019, Consiliul de miniștri ACP-UE a delegat Comitetului ambasadorilor ACP-UE competența de a adopta măsurile tranzitorii. Comitetul ambasadorilor ACP-UE urmează să aibă o reuniune periodică, în cadrul căreia va lua decizia de a adopta măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE.

               (5)Este oportun să se stabilească poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Comitetului ambasadorilor ACP-UE, întrucât actul avut în vedere va fi obligatoriu pentru Uniune.

               (6)Prevederile Acordului de parteneriat ACP-UE vor continua să se aplice cu scopul de a menține continuitatea relațiilor dintre Uniune și statele sale membre, pe de o parte și statele ACP, pe de altă parte. În consecință, măsurile tranzitorii modificate nu sunt destinate să modifice Acordul de parteneriat ACP-UE, astfel cum se prevede la articolul 95 alineatul (3) din acesta,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii în cadrul Comitetului ambasadorilor ACPUE, în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE, este de a modifica Decizia nr. 3/2019 privind măsurile tranzitorii în vederea prelungirii aplicării tuturor dispozițiilor Acordului de parteneriat ACP-UE, până la 31 decembrie 2022 sau până la data intrării în vigoare ori a aplicării provizorii a noului acord de parteneriat dintre Uniune și statele ACP, oricare dintre acestea survine mai întâi.

               Articolul 2

               Prezenta decizie se adresează Comisiei.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)

                        Decizia Consiliului din 19 decembrie 2002 privind încheierea Acordului de parteneriat dintre statele din Africa, Caraibe și Pacific, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de altă parte, semnat la Cotonou la 23 iunie 2000 (JO L 65, 8.3.2003, p. 27).

                     (2)

                        Decizia nr. 3/2019 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 17 decembrie 2019 de adoptare a unor măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE [2020/2].

                     (3)

                        Decizia nr. 2/2020 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 4 decembrie 2020 de modificare a Deciziei nr. 3/2019 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE privind adoptarea unor măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE.

                     (4)

                        Decizia nr. 3/2021 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 26 noiembrie 2021 de modificare a Deciziei nr. 3/2019 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE privind adoptarea unor măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE.

                     (5)

                        Decizia nr. 2/2020 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 4 decembrie 2020 de modificare a Deciziei nr. 3/2019 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE privind adoptarea unor măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE.

                     (6)

                        Decizia nr. 3/2021 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 26 noiembrie 2021 de modificare a Deciziei nr. 3/2019 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE privind adoptarea unor măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE.

                     (7)

                        Decizia nr. 1/2019 a Consiliului de miniștri ACP-UE din 23 mai 2019 în ceea ce privește delegarea de competențe către Comitetul ambasadorilor ACP-UE în ceea ce privește decizia de a adopta măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE [2019/920] (JO L 146, 5.6.2019, p. 114).

                     (8)

                        Decizia nr. 3/2005 a Consiliului de miniștri ACP-UE din 8 martie 2005 privind adoptarea Regulamentului de procedură al Comitetului ambasadorilor ACP-UE (JO L 95, 14.4.2005, p. 51).

                     (9)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014, Germania/Consiliul, C-399/12, EU:C:2014:2258, punctele 61-64.

                     (10)

                        A se vedea, în special, Hotărârea în cauza C-244/17, Comisia/Consiliul („Kazahstan”), [ECLI:EU:C:2018:662], p. 40 și jurisprudența menționată.

                     (11)

                        A se vedea, în special, Hotărârea în cauza C-244/17, Comisia/Consiliul („Kazahstan”), [ECLI:EU:C:2018:662], p. 40 și jurisprudența menționată.

                     (12)

                        Acord (JO L 317, 15.12.2000, p. 3), astfel cum a fost modificat prin acordul semnat la Luxemburg la 25 iunie 2005 (JO L 209, 11.8.2005, p. 27) și prin acordul semnat la Ouagadougou la 22 iunie 2010 (JO L 287, 4.11.2010, p. 3).

                     (13)

                        Decizia nr. 3/2019 a Comitetului ambasadorilor ACP-UE din 17 decembrie 2019 de adoptare a unor măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE [2020/2].


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 1.6.2022
            COM(2022) 282 final
            2022/0179(NLE)

            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind adoptarea de către Croația a monedei euro la 1 ianuarie 2023

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               La 3 mai 1998, Consiliul a decis că Belgia, Germania, Spania, Franța, Irlanda, Italia, Luxemburg, Țările de Jos, Portugalia, Austria și Finlanda îndeplineau condițiile necesare pentru adoptarea euro la 1 ianuarie 1999. Danemarca și Regatul Unit au folosit clauzele de neparticipare și, prin urmare, nu au fost evaluate de Consiliu. Grecia și Suedia au fost considerate de Consiliu drept state membre care fac obiectul unei derogări.

               La 19 iunie 2000, Consiliul a decis că Grecia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro la 1 ianuarie 2001. Țările care au aderat la Uniunea Europeană la 1 mai 2004 (Republica Cehă, Estonia, Cipru, Letonia, Lituania, Ungaria, Malta, Polonia, Slovenia și Slovacia) au devenit state membre care fac obiectul unei derogări în conformitate cu articolul 4 din Actul de aderare.

               La 11 iulie 2006, Consiliul a decis că Slovenia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro la 1 ianuarie 2007.

               Bulgaria și România, care au aderat la Uniunea Europeană la 1 ianuarie 2007, au devenit state membre care fac obiectul unei derogări în conformitate cu articolul 5 din Actul de aderare.

               La 10 iulie 2007, Consiliul a decis că Cipru și Malta îndeplineau condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro la 1 ianuarie 2008.

               La 8 iulie 2008, Consiliul a decis că Slovacia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro la 1 ianuarie 2009.

               La 13 iulie 2010, Consiliul a decis că Estonia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro la 1 ianuarie 2011.

               Croația a aderat la Uniunea Europeană la data de 1 iulie 2013 și a devenit stat membru care face obiectul unei derogări în conformitate cu articolul 5 din Actul de aderare.

               La 9 iulie 2013, Consiliul a decis că Letonia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro la 1 ianuarie 2014.

               La 23 iulie 2014, Consiliul a decis că Lituania îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro la 1 ianuarie 2015.

               Articolul 140 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „tratatul”) prevede că cel puțin la fiecare doi ani sau la solicitarea unui stat membru care face obiectul unei derogări, Comisia și Banca Centrală Europeană prezintă Consiliului un raport privind progresele realizate de statele membre care fac obiectul unei derogări în îndeplinirea obligațiilor care le revin în vederea realizării uniunii economice și monetare.

               Pe baza propriului raport și a raportului BCE, Comisia trebuie să înainteze Consiliului o propunere de decizie a Consiliului de abrogare a derogării statelor membre care îndeplinesc condițiile necesare, în conformitate cu procedura stabilită la articolul 140 alineatul (2) din tratat.

               Raportul de convergență al Comisiei și cel al BCE au fost publicate la 1 iunie 2022. Rapoartele examinează dacă legislația internă a Croației, inclusiv statutul băncii centrale naționale, este compatibilă cu articolele 130 și 131 din tratat și cu Statutul SEBC și al BCE.

               Rapoartele examinează, de asemenea, dacă a fost atins un grad înalt de convergență durabilă, analizând în ce măsură au fost îndeplinite criteriile de convergență și iau în considerare o serie de alți factori menționați la articolul 140 alineatul (1) ultimul paragraf din tratat.

               În raportul său de convergență, Comisia concluzionează că Croația îndeplinește condițiile pentru adoptarea monedei euro.

               Pe baza raportului său și a raportului BCE, Comisia a adoptat propunerea anexată de decizie a Consiliului de abrogare a derogării pentru Croația, începând cu 1 ianuarie 2023.

               2.REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

               Provocările în materie de politică economică cu care sunt confruntate statele membre sunt discutate în mod regulat la diferite rubrici în cadrul Comitetului economic și financiar (CEF) și al ECOFIN/Eurogrup. Este vorba, printre altele, și despre discuții informale asupra unor chestiuni specifice pregătirii unei eventuale intrări în zona euro (inclusiv asupra politicilor privind cursul de schimb). Dialogul cu mediul universitar și alte grupuri interesate are loc în cadrul unor conferințe/seminare sau ad-hoc.

               Evoluțiile economice din zona euro și din statele membre sunt evaluate prin intermediul diverselor proceduri de coordonare și supraveghere a politicilor economice (în special în temeiul articolului 121 din tratat), precum și în contextul monitorizării și examinării regulate de către Comisie a evoluției fiecărei țări și a zonei în ansamblul său (prin prognoze, publicații periodice, contribuții la Comitetul economic și financiar și ECOFIN/Eurogrup). În conformitate cu principiul proporționalității și cu practica anterioară, nu a fost efectuată o evaluare oficială a impactului.

               3.ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

               3.1.Temei juridic

               Temeiul juridic al prezentei propuneri îl reprezintă articolul 140 alineatul (2) din tratat, care stabilește procedura pentru luarea unei decizii de către Consiliu cu privire la adoptarea monedei euro și la abrogarea derogării în statele membre în cauză.

               Consiliul hotărăște la propunerea Comisiei, după consultarea Parlamentului European, după discutarea în cadrul Consiliului European și după primirea unei recomandări din partea majorității calificate a membrilor săi care reprezintă statele membre a căror monedă este euro.

               3.2.Subsidiaritate și proporționalitate

               Propunerea intră în sfera competenței exclusive a Uniunii. Prin urmare, principiul subsidiarității nu se aplică.

               Această propunere nu depășește ceea ce este necesar în vederea atingerii obiectivului urmărit și, prin urmare, este conformă principiului proporționalității.

               3.3.Alegerea instrumentului juridic

               Decizia este singurul instrument juridic adecvat, conform articolului 140 alineatul (2) din tratat.

               4.IMPLICAȚII BUGETARE

               Propunerea nu are implicații asupra bugetului Uniunii.

               2022/0179 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind adoptarea de către Croația a monedei euro la 1 ianuarie 2023

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 140 alineatul (2),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere raportul Comisiei Europene(
                  1
               ),

               având în vedere raportul Băncii Centrale Europene(
                  2
               ),

               având în vedere avizul Parlamentului European,

               având în vedere dezbaterile Consiliului European,

               având în vedere recomandarea membrilor Consiliului care reprezintă statele membre a căror monedă este euro,

               întrucât:

               (1)A treia etapă a Uniunii economice și monetare („UEM”) a început la 1 ianuarie 1999. Consiliul, reunit la Bruxelles la 3 mai 1998, la nivel de șefi de stat sau de guvern, a decis că Belgia, Germania, Spania, Franța, Irlanda, Italia, Luxemburg, Țările de Jos, Austria, Portugalia și Finlanda îndeplineau condițiile necesare pentru adoptarea euro la 1 ianuarie 1999(
                  3
               ).

               (2)Prin Decizia 2000/427/CE(
                  4
               ), Consiliul a decis că Grecia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea euro la 1 ianuarie 2001. Prin Decizia 2006/495/CE(
                  5
               ), Consiliul a decis că Slovenia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea euro la 1 ianuarie 2007. Prin Deciziile 2007/503/CE(
                  6
               ) și 2007/504/CE(
                  7
               ), Consiliul a decis că Cipru și Malta îndeplineau condițiile necesare pentru adoptarea euro la 1 ianuarie 2008. Prin Decizia 2008/608/CE(
                  8
               ), Consiliul a decis că Slovacia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro. Prin Decizia 2010/416/UE(
                  9
               ), Consiliul a decis că Estonia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro. Prin Decizia 2013/387/UE(
                  10
               ), Consiliul a decis că Letonia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro. Prin Decizia 2014/509/UE(
                  11
               ), Consiliul a decis că Lituania îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro.

               (3)În conformitate cu alineatul (1) din Protocolul privind anumite dispoziții cu privire la Danemarca anexat la Tratatul de instituire a Comunității Europene și cu decizia luată de șefii de stat sau de guvern reuniți la Edinburgh în decembrie 1992, Danemarca a notificat Consiliului că nu va participa la a treia etapă a UEM. Danemarca nu a solicitat inițierea procedurii menționate la articolul 140 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE).

               (4)În temeiul Deciziei 98/317/CE, Suedia beneficiază de o derogare în sensul articolului 139 alineatul (1) din TFUE. În conformitate cu articolul 4 din Actul de aderare din 2003(
                  12
               ), Republica Cehă, Ungaria și Polonia fac obiectul unei derogări, astfel cum este definită la articolul 139 alineatul (1) din TFUE. În conformitate cu articolul 5 din Actul de aderare din 2005(
                  13
               ), Bulgaria și România fac obiectul unei derogări în sensul articolului 139 alineatul (1) din TFUE. În conformitate cu articolul 5 din Actul de aderare din 2012(
                  14
               ), Croația face obiectul unei derogări astfel cum este definită la articolul 139 alineatul (1) din TFUE.

               (5)Banca Centrală Europeană („BCE”) a fost înființată la 1 iulie 1998. Sistemul Monetar European a fost înlocuit cu un mecanism al cursului de schimb, a cărui instituire a fost convenită printr-o rezoluție a Consiliului European privind înființarea unui mecanism al cursului de schimb în a treia etapă a uniunii economice și monetare, din 16 iunie 1997(
                  15
               ). Procedurile aferente mecanismului cursului de schimb din a treia etapă a uniunii economice și monetare (ERM II) au fost stabilite prin Acordul din 16 martie 2006 între Banca Centrală Europeană și băncile centrale naționale ale statelor membre din afara zonei euro, de stabilire a procedurilor de funcționare ale mecanismului cursului de schimb în etapa a treia a Uniunii economice și monetare(
                  16
               ).

               (6)Articolul 140 alineatul (2) din TFUE stabilește procedurile de abrogare a derogării de care beneficiază statele membre în cauză. Cel puțin o dată la fiecare doi ani sau la cererea unui stat membru care face obiectul unei derogări, Comisia și BCE prezintă un raport Consiliului, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 140 alineatul (1) din TFUE.

               (7)Legislația națională a statelor membre, inclusiv statutele băncilor centrale naționale, trebuie să fie adaptate în mod corespunzător pentru a asigura compatibilitatea cu articolele 130 și 131 din TFUE și cu Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene („Statutul SEBC și al BCE”). Rapoartele Comisiei și ale BCE prezintă o evaluare detaliată a compatibilității legislației din Croația cu articolele 130 și 131 din tratat și cu Statutul SEBC și al BCE.

               (8)În conformitate cu articolul 1 din Protocolul nr. 13 privind criteriile de convergență menționate la articolul 140 din TFUE, criteriul de stabilitate a prețurilor menționat la articolul 140 alineatul (1) prima liniuță din TFUE înseamnă că un stat membru dispune de o stabilitate a prețurilor sustenabilă și de o rată medie a inflației, măsurată în cursul unei perioade de un an înainte de examinare, care nu depășește cu mai mult de 1,5 puncte procentuale rata inflației a cel mult trei state membre cu cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a prețurilor. Pentru a evalua stabilitatea prețurilor, inflația se măsoară prin indici armonizați ai prețurilor de consum (IAPC), definiți în Regulamentul (UE) 2016/792 al Parlamentului European și al Consiliului(
                  17
               ). Pentru a evalua criteriul de stabilitate a prețurilor, inflația dintr-un stat membru se măsoară prin intermediul variației procentuale a mediei aritmetice a 12 indici lunari în raport cu media aritmetică a 12 indici lunari înregistrați în perioada precedentă. În rapoartele Comisiei și ale BCE s-a folosit ca valoare de referință media aritmetică simplă a ratelor inflației înregistrate în cele trei state membre cu cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a prețurilor, plus 1,5 puncte procentuale. În perioada de un an care s-a încheiat în aprilie 2022, valoarea de referință a inflației a fost calculată ca reprezentând 4,9 procente, Franța, Finlanda și Grecia fiind cele trei state membre cu cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a prețurilor, cu rate ale inflației de 3,2 procente, 3,3 procente și, respectiv, 3,6 procente. Este justificată excluderea dintre țările cu cele mai bune rezultate a țărilor ale căror rate ale inflației nu ar putea fi considerate o referință valabilă pentru alte state membre. Astfel de excepții au fost identificate în trecut în 2004, 2010, 2013, 2014 și 2016. În prezent, este justificat să se excludă Malta și Portugalia dintre statele cu cele mai bune rezultate(
                  18
               ). Pentru calcularea valorii de referință, acestea sunt înlocuite cu Finlanda și Grecia, statele membre cu ratele medii ale inflației imediat următoare.

               (9)În conformitate cu articolul 2 din Protocolul nr. 13, criteriul situației finanțelor publice menționat la articolul 140 alineatul (1) a doua liniuță din TFUE înseamnă că, la momentul examinării, statul membru în cauză nu face obiectul unei decizii a Consiliului în temeiul articolului 126 alineatul (6) din TFUE privind existența unui deficit excesiv în respectivul stat membru.

               (10)În conformitate cu articolul 3 din Protocolul nr. 13, criteriul de participare la mecanismul cursului de schimb al Sistemului monetar european menționat la articolul 140 alineatul (1) a treia liniuță din TFUE înseamnă că un stat membru a respectat marjele normale de fluctuație prevăzute pentru mecanismul cursului de schimb (ERM) al Sistemului monetar european fără să cunoască tensiuni grave cel puțin pe parcursul ultimilor doi ani dinaintea examinării. Mai exact, statul membru nu a depreciat, din proprie inițiativă, cursul central bilateral al propriei monede în raport cu euro în decursul aceleiași perioade. De la 1 ianuarie 1999, ERM II asigură cadrul de evaluare a îndeplinirii criteriului cursului de schimb. În evaluarea îndeplinirii acestui criteriu, inclusă în rapoartele lor, Comisia și BCE au examinat perioada de doi ani care s-a încheiat la 18 mai 2022.

               (11)În conformitate cu articolul 4 din Protocolul nr. 13, criteriul de convergență a ratelor dobânzilor menționat la articolul 140 alineatul (1) a patra liniuță din TFUE înseamnă că, în cursul unei perioade de un an înaintea examinării, un stat membru a avut o rată a dobânzii nominală medie pe termen lung care nu a depășit-o cu mai mult de două puncte procentuale pe cea a cel mult trei state membre care au înregistrat cele mai bune rezultate în domeniul stabilității prețurilor. Criteriul utilizat pentru a evalua convergența ratelor dobânzii a fost reprezentat de ratele dobânzilor comparabile pentru obligațiunile de stat de referință pe 10 ani. Pentru a evalua îndeplinirea criteriului privind rata dobânzii, în rapoartele Comisiei și ale BCE a fost considerată ca valoare de referință valoarea calculată ca medie aritmetică simplă a ratelor dobânzii nominale pe termen lung înregistrate în trei state membre care au cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a prețurilor, plus două puncte procentuale. Valoarea de referință se bazează pe ratele dobânzilor pe termen lung din Franța (0,3 %), Finlanda (0,2 %) și Grecia (1,4 %) și în perioada de un an care s-a încheiat în aprilie 2022 a fost de 2,6 %.

               (12)În conformitate cu articolul 5 din Protocolul nr. 13, datele utilizate în evaluarea îndeplinirii criteriilor de convergență sunt furnizate de Comisie. Comisia a furnizat respectivele date. Datele bugetare au fost comunicate de Comisie pe baza raportărilor făcute de statele membre până la 1 aprilie 2022, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 479/2009 al Consiliului(
                  19
               ).

               (13)Pe baza rapoartelor prezentate de Comisie și de BCE cu privire la progresele înregistrate de Croația în îndeplinirea obligațiilor sale privind realizarea UEM, Comisia a ajuns la următoarele concluzii:

               (a)legislația internă a Croației, inclusiv statutul băncii centrale naționale, este compatibilă cu articolele 130 și 131 din tratat și cu Statutul SEBC și al BCE;

               (b)în ceea ce privește îndeplinirea de către Croația a criteriilor de convergență menționate la cele patru liniuțe de la articolul 140 alineatul (1) din TFUE:

               –rata medie a inflației din Croația în anul care s-a încheiat în aprilie 2022 a fost de 4,7 procente, valoare mai mică decât valoarea de referință, și care probabil va rămâne sub valoarea de referință în lunile următoare;

               –Croația nu face obiectul unei decizii a Consiliului privind existența unui deficit excesiv;

               –Croația participă la ERM II din 10 iulie 2020. Pe parcursul celor doi ani care au precedat evaluarea, cursul de schimb al kuna (HRK) nu a fost supus unor tensiuni grave, iar Croația nu a devalorizat cursul central bilateral al HRK în raport cu euro din proprie inițiativă;

               –în anul care s-a încheiat în aprilie 2022, rata dobânzii pe termen lung din Croația a fost, în medie, de 0,8 procente, valoare mult mai mică decât valoarea de referință.

               (c)având în vedere evaluarea privind compatibilitatea legislației și îndeplinirea criteriilor de convergență, precum și alți factori, Croația îndeplinește condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Croația îndeplinește condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro. Derogarea de care beneficiază Croația, menționată la articolul 5 din Actul de aderare din 2012, se abrogă de la 1 ianuarie 2023.

               Articolul 2

               Prezenta decizie se adresează statelor membre.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  ()
                        Raportul din 1 iunie 2022 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

                     (2)
                  ()
                        Raportul din 1 iunie 2022 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

                     (3)
                  ()
                        Decizia 98/317/CE a Consiliului din 3 mai 1998 în conformitate cu articolul 109j alineatul (4) din tratat (JO L 139, 11.5.1998, p. 30).

                     (4)
                  ()
                        Decizia 2000/427/CE a Consiliului din 19 iunie 2000 în conformitate cu articolul 122 alineatul (2) din tratat, privind adoptarea de către Grecia a monedei unice la 1 ianuarie 2001 (JO L 167, 7.7.2000, p. 19).

                     (5)
                  ()
                        Decizia 2006/495/CE a Consiliului din 11 iulie 2006 în conformitate cu articolul 122 alineatul (2) din tratat, privind adoptarea de către Slovenia a monedei unice la 1 ianuarie 2007 (JO L 195, 15.7.2006, p. 25).

                     (6)
                  ()
                        Decizia 2007/503/CE a Consiliului din 10 iulie 2007 privind adoptarea de către Cipru a monedei unice la 1 ianuarie 2008, în conformitate cu articolul 122 alineatul (2) din tratat (JO L 186, 18.7.2007, p. 29).

                     (7)
                  ()
                        Decizia 2007/504/CE a Consiliului din 10 iulie 2007 privind adoptarea de către Malta a monedei unice la 1 ianuarie 2008 în conformitate cu articolul 122 alineatul (2) din tratat (JO L 186, 18.7.2007, p. 32).

                     (8)
                  ()
                        Decizia 2008/608/CE a Consiliului din 8 iulie 2008 în conformitate cu articolul 122 alineatul (2) din tratat, privind adoptarea de către Slovacia a monedei unice la 1 ianuarie 2009 (JO L 195, 24.7.2008, p. 24).

                     (9)
                  ()
                        Decizia 2010/416/UE a Consiliului din 13 iulie 2010 în temeiul articolului 140 alineatul (2) din tratat privind adoptarea de către Estonia a monedei euro la 1 ianuarie 2011 (JO L 196, 28.7.2010, p. 24).

                     (10)
                  ()
                        Decizia 2013/387/UE a Consiliului din 9 iulie 2013 privind adoptarea de către Letonia a monedei euro la 1 ianuarie 2014 (JO L 195, 18.7.2013, p. 24).

                     (11)
                  ()
                        Decizia 2014/509/UE a Consiliului din 23 iulie 2014 privind adoptarea de către Lituania a monedei euro la 1 ianuarie 2015 (JO L 228, 31.7.2014, p. 29).

                     (12)
                  ()
                        JO L 236, 23.9.2003, p. 33.

                     (13)
                  ()
                        JO L 157, 21.6.2005, p. 203.

                     (14)
                  ()
                        JO L 112, 24.4.2012, p. 21.

                     (15)
                  ()
                        JO C 236, 2.8.1997, p. 5.

                     (16)
                  ()
                        JO C 73, 25.3.2006, p. 21.

                     (17)
                  ()
                        Regulamentul (UE) 2016/792 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 mai 2016 privind indicii armonizați ai prețurilor de consum și indicele prețului locuințelor, și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 2494/95 al Consiliului (JO L 135, 24.5.2016, p. 11).

                     (18)
                  ()
                        În aprilie 2022, rata medie a inflației pe 12 luni în Malta și în Portugalia a fost de 2,1 % și, respectiv, 2,6 %, iar cea a zonei euro de 4,4 %.

                     (19)
                  ()
                        Regulamentul (CE) nr. 479/2009 al Consiliului din 25 mai 2009 privind aplicarea Protocolului privind procedura aplicabilă deficitelor excesive anexat la Tratatul de instituire a Comunității Europene (JO L 145, 10.6.2009, p. 1).


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 17.6.2022
            COM(2022) 307 final
            2022/0199(NLE)

            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind semnarea, în numele Uniunii Europene, și aplicarea cu titlu provizoriu a Acordului dintre Uniunea Europeană și Ucraina privind transportul rutier de mărfuri

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Motivele și obiectivele propunerii

               Ca urmare a războiului de agresiune purtat de Rusia împotriva Ucrainei, transportul de mărfuri din Ucraina a devenit foarte dificil. Rute importante de transport al mărfurilor prin Marea Neagră sunt blocate sau au fost distruse de forțele militare ruse, iar spațiul aerian al Ucrainei este închis pentru transportul civil. Rețeaua de căi ferate este în prezent modalitatea predilectă de transport al călătorilor și al refugiaților, dar rămâne foarte vulnerabilă la bombardamentele ruse.

               Transportul rutier de mărfuri între Uniunea Europeană și Ucraina este reglementat în prezent de două seturi principale de mecanisme, și anume acordurile bilaterale dintre statele membre și Ucraina în domeniul transporturilor și autorizațiile acordate în cadrul sistemului de cote multilaterale al Conferinței Europene a Miniștrilor Transporturilor (CEMT) în cadrul Forumului Internațional al Transporturilor. Ambele mecanisme le impun operatorilor de transport rutier de mărfuri din ambele părți cote privind tranzitul și comerțul bilateral.

               Transportul rutier este considerat drept una dintre principalele alternative care îi permit Ucrainei să își exporte produsele, inclusiv cerealele. Acest lucru nu numai că ar sprijini economia Ucrainei, ci ar fi crucial și pentru alte economii, întrucât exportul unor produse ucrainene, precum cerealele, combustibilul, produsele alimentare și alte produse, devine tot mai necesar, având în vedere accentuarea preocupărilor cu privire la securitatea alimentară la nivel mondial. În același timp, numărul tot mai mare de operațiuni de transport rutier, comparativ cu situația din vremuri normale, va depăși cel mai probabil cotele stabilite în acordurile bilaterale dintre statele membre și Ucraina și autorizate prin intermediul CEMT în cadrul Forumului Internațional al Transporturilor.

               Așadar, prezentul acord privind transportul rutier dintre Uniunea Europeană și Ucraina ar urma să înlocuiască acordurile bilaterale dintre statele membre și Ucraina în domeniul transportului și să faciliteze utilizarea transportului rutier ca alternativă de către operatori, deoarece operațiunile bilaterale și tranzitul dintre cele două părți ar urma să fie liberalizate.

               În plus, ca urmare a războiului de agresiune purtat de Rusia împotriva Ucrainei, mulți conducători auto ucraineni nu mai pot urma procedurile administrative legate de documentele conducătorului auto, precum cererile de permise de conducere internaționale sau emiterea de noi documente în cazul pierderii sau al furtului documentelor. Prezentul acord le va permite celor două părți să abordeze aceste aspecte în circumstanțe excepționale. Prin urmare, este important să se prevadă măsuri pentru a-i scuti pe conducătorii auto de obligația de a prezenta un permis de conducere internațional, pentru a recunoaște deciziile luate de Ucraina cu privire la prelungirea a valabilității administrative a documentelor conducătorului auto și pentru facilitarea schimbului de informații dintre autoritățile competente ale celor două părți în vederea combaterii fraudei și a falsificării documentelor conducătorului auto.

               Așadar, este oportun ca Uniunea Europeană și Ucraina să semneze un acord de liberalizare a transportului rutier de mărfuri în ceea ce privește operațiunile bilaterale și tranzitul, care să conțină clauze specifice legate de permisele de conducere. Acest acord ar trebui să fie limitat în timp, dar cu posibilitatea de reînnoire.

               •Coerența cu dispozițiile deja existente în domeniul de politică vizat

               Acordul a fost prevăzut, de asemenea, în planul de acțiune pentru culoarele de solidaritate UE-Ucraina
                  1
               , care urmărește facilitarea exportului de produse agricole din Ucraina și a comerțului bilateral dintre Ucraina și UE. Acest plan de acțiune exprimă angajamentul Uniunii Europene de a sprijini economia și redresarea economică a Ucrainei și de a contribui la stabilizarea piețelor mondiale ale produselor alimentare și la îmbunătățirea securității alimentare la nivel mondial.

               •Coerența cu alte politici ale Uniunii

                  Prezentul acord este coerent cu politica actuală a UE privind relațiile externe cu Ucraina. Guvernul Ucrainei a solicitat un astfel de acord ca măsură de urgență.

                  Acordul cu Ucraina privind transportul rutier de mărfuri ar fi, de asemenea, în concordanță cu Acordul de asociere dintre Uniunea Europeană și Ucraina
                     2
                  , semnat la 27 iunie 2014, întrucât acesta prevede, la articolul 136, acorduri speciale viitoare în domeniul transportului rutier, în vederea asigurării unei dezvoltări coordonate și a unei liberalizări progresive a transportului între părți.

               2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

               •Temeiul juridic

                  Articolul 91, coroborat cu articolul 218 alinatul (5) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE).

               •Subsidiaritate (în cazul competențelor neexclusive)

                   Nu se aplică.

               •Proporționalitate

                  Acordul este cel mai eficient instrument pentru consolidarea relațiilor dintre UE și Ucraina în domeniul transportului rutier, întrucât elimină limitările existente impuse prin sistemele de cote și de autorizații.

                  Prezentul acord nu va impune nicio sarcină administrativă sau financiară suplimentară nici autorităților statelor membre, nici industriei de profil, comparativ cu situația actuală. Dimpotrivă, acordul va reduce sarcina administrativă atât pentru industria de profil, cât și pentru statele membre. În special, acordul va elimina obligația operatorilor de transport rutier de mărfuri din UE de a deține autorizații de transport pentru categoriile indicate de drepturi de transport (drepturi de tranzit și drepturi bilaterale), ceea ce va reduce sarcina pentru industria transportului din UE și pentru autoritățile statelor membre în ceea ce privește formalitățile administrative legate de emiterea și tipărirea acestor autorizații.

               •Alegerea instrumentului

                  Acord internațional.

               3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

               •Evaluări ex-post/verificarea adecvării legislației existente

                  Nu se aplică.

               •Consultări cu părțile interesate

                  Nu se aplică.

               •Obținerea și utilizarea expertizei

                  Nu se aplică.

               •Evaluarea impactului

                  Nu se aplică.

               •Adecvarea reglementărilor și simplificarea

                  Nu se aplică.

               •Drepturi fundamentale

                  Nu se aplică.

               4.IMPLICAȚII BUGETARE

                  Propunerea nu are implicații asupra bugetului Uniunii.

               5.ALTE ELEMENTE

               •Planuri de punere în aplicare și măsuri de monitorizare, evaluare și raportare

                  Prezentul acord prevede, la articolele 6 și 7, un mecanism de reexaminare în vederea evaluării necesității și a duratei reînnoirii acordului. În acest scop, conform articolului 6 alineatul (2) și articolului 7 alineatul (2), comitetul mixt se întrunește cel târziu cu trei luni înainte de expirarea acordului.

               •Documente explicative (pentru directive)

                  Nu se aplică.

               •Explicații detaliate ale dispozițiilor specifice ale propunerii

               Articolul 1 autorizează semnarea acordului în numele Uniunii Europene, sub rezerva încheierii acestuia.

               Articolul 2 prevede obligația Secretariatului General al Consiliului de a stabili instrumentul prin care se acordă puteri depline pentru semnarea acordului, sub rezerva încheierii sale, persoanei sau persoanelor indicate de Comisie.

               Articolul 3 prevede aplicarea acordului cu titlu provizoriu, în conformitate cu articolul 13 din acord.

                  Articolul 4 prevede intrarea în vigoare a deciziei propuse.

               2022/0199 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind semnarea, în numele Uniunii Europene, și aplicarea cu titlu provizoriu a Acordului dintre Uniunea Europeană și Ucraina privind transportul rutier de mărfuri

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 91, coroborat cu articolul 218 alineatul (5),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)La 2 iunie 2022, Consiliul a autorizat deschiderea negocierilor cu Ucraina referitoare la un acord privind transportul rutier de mărfuri între Uniunea Europeană și Ucraina (denumit în continuare „acordul”).

               (2)Negocierile s-au încheiat cu succes la data de 14 iunie 2022.

               (3)Având în vedere perturbările importante din sectorul transporturilor din Ucraina cauzate de războiul de agresiune purtat de Rusia, este necesar să se găsească rute alternative pe șosea pentru ca Ucraina să își poată exporta stocurile de cereale, de combustibil, de produse alimentare și de alte mărfuri relevante.

               (4)Având în vedere faptul că autorizațiile acordate în cadrul sistemului de cote multilaterale al Conferinței Europene a Miniștrilor Transporturilor (CEMT) în cadrul Forumului Internațional al Transporturilor și acordurile bilaterale existente cu Ucraina nu le permit operatorilor ucraineni de transport rutier de mărfuri să dispună de flexibilitatea necesară pentru a-și intensifica și planifica operațiunile prin și cu Uniunea Europeană, este esențial să se liberalizeze transportul rutier de mărfuri atât pentru operațiuni bilaterale, cât și pentru tranzit.

               (5)Războiul de agresiune purtat de Rusia împotriva Ucrainei a compromis, pentru mulți conducători auto ucraineni, posibilitatea de a urma procedurile administrative legate de documentele conducătorului auto, cum ar fi cererile de permise de conducere internaționale sau emiterea de noi documente în cazul pierderii sau al furtului documentelor. Este important așadar să se abordeze aceste circumstanțe excepționale prin prevederea unor măsuri specifice care să scutească conducătorii auto de obligația de a prezenta un permis de conducere internațional, să recunoască deciziile luate de Ucraina de a prelungi valabilitatea administrativă a documentelor conducătorului auto și să faciliteze schimbul de informații între autoritățile competente ale celor două părți în scopul combaterii fraudei și a falsificării documentelor conducătorului auto.

               (6)Prin urmare, acest acord limitat în timp, cu posibilitatea reînnoirii, trebuie semnat de urgență în numele Uniunii Europene, sub rezerva încheierii sale la o dată ulterioară.

               (7)Pentru a începe să producă efecte benefice asupra transportului de mărfuri și pentru a permite cât mai curând posibil exportul de produse din Ucraina, în special de cereale, prezentul acord trebuie să se aplice cu titlu provizoriu, în conformitate cu articolul 13 din acesta,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Semnarea Acordului dintre Uniunea Europeană și Ucraina privind transportul rutier de mărfuri se aprobă în numele Uniunii Europene, sub rezerva încheierii acordului menționat.

               Textul acordului figurează în anexa 1 la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Secretariatul General al Consiliului stabilește instrumentul prin care se acordă puteri depline pentru semnarea acordului, sub rezerva încheierii sale, persoanei (persoanelor) indicate de Comisie.

               Articolul 3

               Acordul se aplică cu titlu provizoriu, în conformitate cu articolul 13 din acord, începând de la data semnării acestuia și până la intrarea sa în vigoare.

               Articolul 4

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)

                        COM(2022) 217 final.

                     (2)

                        Acord de asociere între Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Ucraina, pe de altă parte, JO L 161, 29.5.2014, p. 3.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 17.6.2022
            COM(2022) 307 final

            ANEXĂ
            la
            Decizia Comisiei
            privind semnarea, în numele Uniunii Europene, și aplicarea cu titlu provizoriu a Acordului dintre Uniunea Europeană și Ucraina privind transportul rutier de mărfuri

               ANEXĂ

               ACORD
               ÎNTRE UNIUNEA EUROPEANĂ
               ȘI UCRAINA
               PRIVIND TRANSPORTUL RUTIER DE MĂRFURI

               UNIUNEA EUROPEANĂ, denumită în continuare „Uniunea”,

               pe de o parte,

               și

               UCRAINA,

               pe de altă parte,

               denumite în continuare în mod individual „partea” și în mod colectiv „părțile”,

               1.LUÂND ACT de perturbările importante cu care se confruntă sectorul transporturilor din Ucraina ca urmare a războiului de agresiune purtat de Rusia împotriva Ucrainei,

               2.RECUNOSCÂND indisponibilitatea rutelor tradiționale de transport din regiune și nevoia urgentă de a securiza lanțurile de aprovizionare și de a garanta securitatea alimentară prin utilizarea unor rute alternative pe șosea, în special pentru transportul cerealelor, al combustibilului, al produselor alimentare și al altor mărfuri din Ucraina către Uniune,

               3.DORIND să sprijine societatea și economia ucraineană, permițând operatorilor de transport rutier de mărfuri din Uniune și din Ucraina să efectueze operațiuni de transport de mărfuri dinspre și pe teritoriul Ucrainei către Uniune și viceversa atunci când este necesar,

               4.CONSTATÂND că sistemul actual, bazat pe un număr limitat de permise acordate de statele membre, nu oferă operatorilor de transport rutier de mărfuri din Ucraina flexibilitatea necesară pentru a-și extinde operațiunile prin și cu Uniunea,

               5.HOTĂRÂTE să se asigure că, în viitor, condițiile de acces pe piața transportului rutier de mărfuri între părți, care sunt disponibile în prezent pentru operatorii de transport rutier stabiliți pe teritoriul oricăreia dintre părți, nu vor fi în niciun caz mai restrictive comparativ cu situația actuală,

               6.HOTĂRÂTE să sprijine economia Ucrainei prin liberalizarea operațiunilor de tranzit și de transport bilateral internațional între Uniune și Ucraina pentru a permite transportul necesar de mărfuri și pentru a acorda ambelor părți aceleași drepturi reciproce de a efectua operațiuni de tranzit și de transport bilateral internațional între teritoriile respective,

               7.LUÂND ACT de faptul că articolul 136 din Acordul de asociere dintre Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Ucraina, pe de altă parte (denumit în continuare „Acordul de asociere”) prevede o liberalizare coordonată și progresivă a transporturilor între părți și stabilește că condițiile în acest sens trebuie reglementate prin acorduri speciale în domeniul transportului rutier,

               8.DORIND să supună dispozițiile din prezentul acord capitolului privind soluționarea litigiilor din Acordul de asociere,

               9.DORIND să sprijine conducătorii auto ucraineni și să faciliteze aplicarea competențelor și cunoștințelor acestora prin crearea de condiții care să le permită să își utilizeze în continuare permisele de conducere și certificatele de competență profesională ucrainene existente,

               10.RECUNOSCÂND imposibilitatea de a anticipa durata impactului războiului de agresiune al Rusiei asupra sectorului transporturilor și asupra infrastructurilor de transport din Ucraina, motiv pentru care părțile se consultă în cadrul comitetului mixt cel târziu cu trei luni înainte de expirarea prezentului acord, pentru a evalua necesitatea reînnoirii acestuia,

               11.RECUNOSCÂND că Acordul european privind activitatea echipajelor vehiculelor care efectuează transporturi rutiere internaționale (AETR) va garanta că operațiunile de transport efectuate în temeiul prezentului acord respectă condițiile de muncă ale conducătorilor auto și concurența loială și nu pun în pericol siguranța rutieră,

               CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:

               Articolul 1
               Obiective

               (1)Obiectivul prezentului acord este de a facilita temporar transportul rutier de mărfuri între și pe teritoriul Uniunii Europene și al Ucrainei prin acordarea de drepturi suplimentare în materie de tranzit și de transport de mărfuri între părți operatorilor stabiliți pe teritoriul uneia dintre părți, ca urmare a repercusiunilor războiului de agresiune purtat de Rusia împotriva Ucrainei și a perturbărilor semnificative cauzate de acesta pentru toate modurile de transport din Ucraina.

               (2)Prezentul acord include, de asemenea, măsuri de facilitare a recunoașterii documentelor conducătorilor auto.

               (3)Prezentul acord nu se interpretează ca având drept efect diminuarea sau modificarea în alt fel a condițiilor de acces pe piață pentru serviciile de transport rutier internațional între părți pentru a le face mai restrictive comparativ cu situația existentă în ziua precedentă datei intrării în vigoare a prezentului acord.

               Articolul 2

               Domeniu de aplicare

               (1)Prezentul acord se aplică tranzitului și transportului rutier internațional de mărfuri între părți efectuate contra cost în numele unui terț și nu aduce atingere aplicării normelor stabilite de sistemul de cote multilaterale al Conferinței Europene a Miniștrilor Transporturilor în cadrul Forumului Internațional al Transporturilor. Transportul rutier de mărfuri în interiorul unui stat membru al Uniunii Europene sau între statele membre ale Uniunii Europene nu intră în domeniul de aplicare al prezentului acord. Tranzitul pe teritoriul celeilalte părți pentru transportul de mărfuri între țări terțe nu este reglementat de prezentul acord.

               (2)Prezentul acord stabilește, de asemenea, anumite dispoziții specifice privind documentele conducătorului auto.

               Articolul 3

               Definiții

               În sensul prezentului acord, se aplică următoarele definiții:

               (1)„parte de stabilire” înseamnă partea în care este stabilit operatorul de transport rutier de mărfuri;

               (2)„operator de transport rutier de mărfuri” înseamnă orice persoană fizică sau juridică care desfășoară activități de transport de mărfuri în scop comercial, stabilită pe teritoriul unei părți în conformitate cu legislația părții respective și autorizată de aceeași parte să efectueze transportul internațional de mărfuri contra cost în numele unui terț cu ajutorul fie al unor autovehicule, fie al unor ansambluri de vehicule;

               (3)„vehicul” înseamnă un autovehicul înmatriculat într-una dintre părți sau un ansamblu de vehicule cuplate din care cel puțin autovehiculul este înmatriculat într-un stat membru, utilizate exclusiv pentru transportul de mărfuri;

               (4)„tranzit” înseamnă deplasarea vehiculelor, fără încărcare sau descărcare de mărfuri, pe teritoriul unei părți de către un operator de transport rutier de mărfuri stabilit pe teritoriul celeilalte părți;

               (5)„transport bilateral internațional” înseamnă deplasări cu încărcătură cu un vehicul de pe teritoriul părții de stabilire către teritoriul celeilalte părți și viceversa, cu sau fără tranzitarea teritoriului unei țări terțe;

               (6)„documente ale conducătorului auto” înseamnă o autorizație de conducere națională, cum ar fi un permis de conducere, care atestă condițiile în care un conducător auto este autorizat să conducă în temeiul legislației părții care emite documentul sau un certificat de competență profesională, o carte de calificare a conducătorului auto sau orice alt document oficial care atestă faptul că titularul său deține calificarea și formarea relevante, necesare în temeiul legislației părții care emite documentul, pentru a desfășura activitatea de conducere în condiții similare cu cele prevăzute la articolul 1 din Directiva 2003/59/CE
                  1
               .

                  Articolul 4

                  Acces la serviciile de transport rutier

               Operatorii de transport rutier de mărfuri au dreptul să efectueze următoarele operațiuni de transport rutier de mărfuri:

               (a)deplasări cu încărcătură efectuate cu un vehicul al cărui punct de plecare și punct de sosire se află pe teritoriul a două părți diferite, cu sau fără tranzitarea teritoriului unei țări terțe;

               (b)deplasări cu încărcătură efectuate cu un vehicul de pe teritoriul părții de stabilire către teritoriul aceleiași părți, cu tranzitarea teritoriului celeilalte părți;

               (c)deplasări cu încărcătură efectuate cu un vehicul către sau dinspre teritoriul părții de stabilire spre teritoriul unei țări terțe, cu tranzitarea teritoriului celeilalte părți;

               (d)deplasări fără încărcătură efectuate cu un vehicul în legătură cu deplasările menționate la literele (a), (b) și (c).

                  Articolul 5

                  Documentele conducătorului auto

               (1)În cadrul domeniului de aplicare al prezentului acord și pe întreaga durată a acestuia, fiecare parte scutește titularii permiselor de conducere eliberate de cealaltă parte de obligația de a deține un permis de conducere internațional, astfel cum este definit în Convențiile privind traficul rutier încheiate la Geneva în 1949 și la Viena în 1968.

               (2)Ucraina informează Uniunea Europeană și statele sale membre cu privire la orice măsuri luate după data de 23 februarie 2022 pentru a prelungi valabilitatea administrativă a documentelor conducătorului auto pe care le-a eliberat.

               (3)Părțile cooperează pentru a preveni și a combate frauda și falsificarea documentelor conducătorului auto. În acest scop și fără a aduce atingere normelor relevante privind protecția datelor cu caracter personal, autoritățile competente din Ucraina furnizează informațiile relevante autorităților competente ale Uniunii Europene și ale statelor sale membre prin intermediul unui portal web gestionat de autoritățile competente din Ucraina sau prin extragerea de date din permisele de conducere electronice emise de Ucraina în conformitate cu legislația sa.

               În cazul în care autoritățile competente ale Uniunii Europene și ale statelor sale membre nu sunt în măsură să acceseze informațiile relevante prin mijloace electronice adecvate, autoritățile competente din Ucraina furnizează informațiile relevante autorităților competente ale Uniunii Europene și ale statelor sale membre prin orice alte mijloace adecvate.

               Articolul 6

               Durată

               (1)Prezentul acord se aplică până la 30 iunie 2023.

               (2)Cel târziu cu trei luni înainte de expirarea acordului, părțile se consultă pentru a evalua necesitatea reînnoirii acestuia. În acest scop, părțile se consultă în cadrul comitetului mixt prevăzut la articolul 7 alineatul (2).

               Articolul 7

               Comitetul mixt

               (1)Prin prezentul acord se instituie un comitet mixt. Acesta supraveghează și monitorizează aplicarea și punerea în aplicare a prezentului acord și revizuiește periodic funcționarea prezentului acord în lumina obiectivelor acestuia.

               (2)Comitetul mixt este convocat la cererea oricăruia dintre copreședinții săi. De asemenea, comitetul mixt este convocat cel târziu cu trei luni înainte de expirarea acordului, pentru a evalua și a decide necesitatea continuării prezentului acord în conformitate cu articolul 6 alineatul (2). Comitetul mixt ia o decizie privind această continuare, inclusiv durata acesteia, după caz, în conformitate cu alineatul (5) din prezentul articol.

               (3)Comitetul mixt este compus din reprezentanți ai părților. Reprezentanții statelor membre ale Uniunii Europene pot participa la reuniunile comitetului mixt în calitate de observatori.

               (4)Comitetul mixt este prezidat în mod alternativ de un reprezentant al Uniunii Europene și de un reprezentant al Ucrainei.

               (5)Comitetul mixt își adoptă deciziile prin consens între părți. Deciziile sunt obligatorii pentru părți, care iau toate măsurile necesare pentru a le pune în aplicare.

               (6)Comitetul mixt își adoptă propriul regulament de procedură.

               Articolul 8

               Soluționarea litigiilor
                  2

               În cazul în care apare un litigiu între părți cu privire la interpretarea și aplicarea prezentului acord, dispozițiile de la titlul IV capitolul 14 din Acordul de asociere se aplică mutatis mutandis.

               Articolul 9

               Îndeplinirea obligațiilor

               (1)Fiecare parte este pe deplin responsabilă pentru respectarea tuturor dispozițiilor din prezentul acord.

               (2)Fiecare parte se asigură că sunt luate toate măsurile necesare pentru punerea în aplicare a dispozițiilor din prezentul acord, inclusiv pentru respectarea acestora la toate nivelurile de guvernare, precum și de către persoanele care exercită autoritatea guvernamentală delegată. Fiecare parte acționează cu bună-credință pentru a asigura îndeplinirea obiectivelor stabilite în prezentul acord.

               (3)Prezentul acord este un acord în sensul articolului 497 alineatul (5) din Acordul de asociere. Oricare dintre părți poate lua măsurile adecvate în legătură cu prezentul acord în cazul unei încălcări deosebit de grave și substanțiale a oricăreia dintre obligațiile descrise ca elemente esențiale la articolul 2 din Acordul de asociere, care reprezintă o amenințare de așa natură la adresa păcii și securității internaționale încât este necesară o reacție imediată. Astfel de măsuri adecvate se iau în conformitate cu articolul 478 din Acordul de asociere.

               Articolul 10

               Măsuri de salvgardare

               (1)Oricare dintre părți poate lua măsuri de salvgardare adecvate în cazul în care consideră că operațiunile de transport efectuate de operatorii de transport rutier de mărfuri ai celeilalte părți reprezintă o amenințare la adresa siguranței rutiere. Măsurile de salvgardare se iau cu respectarea deplină a dreptului internațional, trebuie să fie proporționale și limitate, în ceea ce privește domeniul de aplicare și durata lor, la ceea ce este strict necesar pentru a remedia situația sau pentru a menține echilibrul prezentului acord. Se acordă prioritate măsurilor de acest gen care afectează cel mai puțin funcționarea prezentului acord.

               (2)Înainte de a iniția consultări, partea în cauză notifică celeilalte părți măsurile luate și furnizează toate informațiile relevante.

               (3)Părțile inițiază imediat consultări în cadrul comitetului mixt, în vederea identificării unei soluții reciproc acceptabile.

               (4)Orice acțiune întreprinsă în temeiul prezentului articol se suspendă de îndată ce partea în culpă se conformează din nou dispozițiilor prezentului acord sau atunci când amenințarea la adresa siguranței rutiere încetează să existe.

               Articolul 11

               Aplicare teritorială

               Prezentul acord se aplică, pe de o parte, teritoriilor în care se aplică Tratatul privind Uniunea Europeană și Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și în condițiile prevăzute în aceste tratate și, pe de altă parte, teritoriului Ucrainei în cadrul frontierelor sale recunoscute la nivel internațional.

               Aplicarea prezentului acord este suspendată în zonele în care Guvernul Ucrainei nu exercită un control efectiv.

               Articolul 12

               Denunțare

               (1)Oricare dintre părți poate, în orice moment, să înainteze celeilalte părți, pe căi diplomatice, o notificare scrisă cu privire la decizia sa de a denunța prezentul acord. Acordul este denunțat la două săptămâni de la această notificare, cu excepția cazului în care partea care face notificarea indică o dată ulterioară pentru intrarea în vigoare a notificării respective. În acest din urmă caz, data nu poate depăși două luni de la data notificării.

               (2)Operatorii de transport rutier de mărfuri al căror vehicul se află pe teritoriul celeilalte părți în momentul expirării prezentului acord sunt autorizați să tranziteze teritoriul părții respective pentru a se întoarce pe teritoriul părții în care sunt stabiliți.

               (3)Pentru mai multă certitudine, data notificării menționată la alineatul (1) înseamnă data la care notificarea este transmisă celeilalte părți.

               (4)Expirarea în temeiul articolul 6 sau denunțarea prezentului acord în temeiul alineatului (1) din prezentul articol nu are ca efect restricționarea condițiilor de acces pe piața serviciilor de transport rutier între părți comparativ cu situația existentă în ziua anterioară datei intrării în vigoare a prezentului acord. În acest scop, în absența unui acord ulterior între părți, drepturile de acces pe piață stabilite în temeiul acordurilor bilaterale existente între statele membre ale Uniunii Europene și Ucraina la data respectivă se aplică din nou de la data expirării sau a denunțării prezentului acord.

               Articolul 13

               Intrare în vigoare și aplicare cu titlu provizoriu

               (1)Părțile ratifică sau aprobă prezentul acord în conformitate cu propriile proceduri. Prezentul acord intră în vigoare în ziua în care părțile își comunică reciproc finalizarea procedurilor lor interne necesare în acest scop.

               (2)Fără a aduce atingere alineatului (1), Uniunea și Ucraina convin să aplice prezentul acord cu titlu provizoriu începând cu data semnării sale.

               (3)În sensul dispozițiilor relevante din prezentul acord, orice trimitere din dispozițiile respective la „data intrării în vigoare a prezentului acord” se înțelege ca trimitere la „data de la care prezentul acord se aplică cu titlu provizoriu” în conformitate cu alineatul (2) din prezentul articol.

               Întocmit în limbile bulgară, cehă, croată, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, irlandeză, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă, suedeză și ucraineană, fiecare dintre aceste texte fiind în egală măsură autentic.

               DREPT PENTRU CARE, subsemnații plenipotențiari, pe deplin autorizați în acest scop, au semnat prezentul acord.

               Încheiat la Lyon, la data de …, în anul ... .

                  Pentru Uniunea Europeană

                  Pentru Ucraina

                     (1)

                        Directiva 2003/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 iulie 2003 privind calificarea inițială și formarea periodică a conducătorilor auto ai anumitor vehicule rutiere destinate transportului de mărfuri sau de persoane, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului și a Directivei 91/439/CEE a Consiliului și de abrogare a Directivei 76/914/CEE a Consiliului (JOUE L 226, 10.9.2003, p. 4).

                     (2)

                        Pentru evitarea oricărei ambiguități, nici prezentul articol, nici prezentul acord nu pot fi interpretate în sensul că ar conferi drepturi sau ar impune obligații care pot fi invocate direct în fața instanțelor naționale ale părților.