Anunţ juridic important

|

52009PC0441

Propunere de decizie a Consiliului privind încheierea de către Comunitatea Europeană a Acordului de aderare a Comunităţii Europene la Convenţia privind transporturile internaţionale feroviare (COTIF) din 9 mai 1980, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la Vilnius din 3 iunie 1999 (Text cu relevanţă pentru SEE)  /* COM/2009/0441 final - CNS 2009/0121 */

	[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |Bruxelles, 31.8.2009COM(2009) 441 final2009/0121 (CNS)Propunere deDECIZIE A CONSILIULUIprivind încheierea de către Comunitatea Europeană a Acordului de aderare a Comunității Europene la Convenția privind transporturile internaționale feroviare (COTIF) din 9 mai 1980, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la Vilnius din 3 iunie 1999 (Text cu relevanță pentru SEE)EXPUNERE DE MOTIVE1. Prin prezenta comunicare, Comisia înaintează Consiliului o propunere revizuită de decizie prin care Comunitatea este autorizată să încheie un acord care definește condițiile de aderare la Convenția privind transporturile internaționale feroviare (COTIF) din 9 mai 1980, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la Vilnius din 3 iunie 1999.2. Aderarea Comunității este permisă în temeiul articolului 38 din COTIF, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la Vilnius, care prevede aderarea organizațiilor regionale de integrare economică.3. La 28 martie 2003, Consiliul a autorizat Comisia să înceapă negocieri cu părțile contractante la COTIF în vederea ajungerii la un acord privind aderarea Comunității la convenția respectivă. Decizia Consiliului cuprindea directive de negociere și instrucțiuni privind aderarea Comunității la COTIF.4. Cu toate că, în 2003[1], Comisia a elaborat o propunere de decizie a Consiliului pentru acceptarea condițiilor acordului dintre Comunitate și Organizația Interguvernamentală pentru Transporturile Internaționale Feroviare (OTIF), aderarea Comunității la COTIF nu a putut avea loc până la intrarea în vigoare a Protocolului de la Vilnius, care a depins de ratificarea acestuia de către un număr de state membre ale OTIF. COTIF, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la Vilnius, a intrat în vigoare în iulie 2006.5. Propunerea Comisiei din 2003 privind aderarea Comunității Europene la COTIF a fost transmisă Consiliului și Parlamentului European la 17 noiembrie 2003. La 10 martie 2004, propunerea a primit avizul favorabil al Parlamentului European, care a aprobat-o fără amendamente după prima lectură. Cu toate acestea, s-a resimțit nevoia primirii de către Comunitate a unor clarificări și garanții din partea OTIF cu privire la o anumită chestiune. Apărea din ce în ce mai limpede că articolul 3 alineatul (2) din COTIF nu garanta, așa cum ar fi trebuit, concordanța între regimul juridic al Comunității și cel al OTIF. Analiza juridică a COTIF și a apendicelor la aceasta a confirmat că existau o serie de divergențe între acquis -ul comunitar și COTIF, privind atât normele de competență în cadrul COTIF (articolele 12 și 28), cât și la normele prevăzute în anumite apendice (E, F și G).6. Statele membre erau bine informate cu privire la această incompatibilitate și, în baza unei sugestii oficiale din partea Comisiei, în temeiul articolului 42 din COTIF, au făcut declarații împotriva apendicelor la COTIF menționate anterior. Prin aceste declarații, prevederile din apendicele în cauză nu se mai aplică țărilor respective. Acest demers a eliminat posibilitatea de conflict dintre legislația comunitară în aspectele vizate de apendicele respective, însă a avut în mod automat și efectul de a face inaplicabile norme care nu erau în contradicție cu dreptul comunitar.7. În scopul protejării regimului său juridic, Comunitatea Europeană a propus adăugarea la acord a unei prevederi corespunzătoare (așa-numita „clauză de deconectare”) astfel încât să se evite orice incompatibilitate între COTIF și acquis -ul comunitar existent și în evoluție.8. La 19 aprilie 2007, Grupul interservicii al Comisiei cu privire la competențele externe ale Comunității a examinat aspectele generale legate de aderarea Comunității. Potrivit concluziilor grupului, calea cea mai potrivită de urmat este următoarea:-  Comisia ar trebui să convină cu OTIF cu privire la includerea unei clauze standard de deconectare în acordul de aderare a Comunității la COTIF.-  Statele membre ar trebui să își mențină declarațiile împotriva apendicelor la COTIF (E, F și G). Statele membre care au ratificat Protocolul de la Vilnius din 1999, dar nu au făcut încă o declarație împotriva apendicelor respective ar trebui obligate să facă acest lucru.-  La momentul aderării la COTIF, Comunitatea ar trebui să facă o declarație împotriva apendicelor la COTIF (E, F și G).-  Retragerea declarațiilor menționate anterior (ale statelor membre și a Comunității) ar trebui să se facă atunci când se elimină incompatibilitățile juridice dintre cele două sisteme juridice.9. Această abordare a fost dezbătută în Consiliu în cursul anului 2007, ceea ce a permis redeschiderea negocierilor cu OTIF, în special cu privire la chestiunea introducerii unei clauzei corespunzătoare de deconectare. În același timp, s-a început să se lucreze la rezolvarea chestiunilor de incompatibilitate dintre sistemul juridic al CE și cel al OTIF. Aceste lucrări au fost finalizate în 2008.10. Sesiunile de negocieri dintre Comisie și OTIF din mai și iunie 2009 au condus la elaborarea proiectului comun de acord anexat. În prezent, COTIF este în vigoare, iar Comunitatea poate adera la această convenție. Aspectele legate de compatibilitatea dintre dreptul comunitar și COTIF au fost soluționate în principiu, modificările necesare la COTIF fiind prezentate și adoptate de Comitetul OTIF responsabil la 23, 24 și 25 iunie 2009. Modificările respective intră în vigoare la 12 luni de la notificarea în acest sens a statelor membre de către OTIF.11. Astfel, acordul anexat a fost elaborat luându-se în considerare toate aceste aspecte, reprezintă îndeplinirea obligațiilor stabilite prin mandatul Consiliului și deschide Comunității Europene perspectiva a de a-și urmări obiectivul de extindere a ariei europene a căilor ferate și de a crea mai multe oportunități de dezvoltare a pieței transporturilor feroviare.12. Având în vedere aspectele menționate anterior și în conformitate cu procedurile în vigoare, Comisia:-  își retrage propunerea de Decizie privind autorizarea Comunității în vederea încheierii unui acord care definește condițiile aderării Comunității la Convenția privind transporturile internaționale feroviare (COTIF), adoptată în 2003 [COM(2003)696 final din 17 noiembrie 2003];-  propune Consiliului să adopte decizia anexată;-  adresează Consiliului prezenta comunicare.-  2009/0121 (CNS)Propunere deDECIZIE A CONSILIULUIprivind încheierea de către Comunitatea Europeană a Acordului de aderare a Comunității Europene la Convenția privind transporturile internaționale feroviare (COTIF) din 9 mai 1980, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la Vilnius din 3 iunie 1999 (Text cu relevanță pentru SEE)CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 71 și articolul 300 alineatele (2) și (3),având în vedere propunerea Comisiei[2],având în vedere avizul Parlamentului European[3],întrucât:(1) Dezvoltarea interoperabilității feroviare, atât în cadrul Comunității, cât și între Comunitate și țările învecinate, este un element central al politicii în domeniul transporturilor, care vizează în principal instituirea unui echilibru mai bun între diferitele moduri de transport.(2) Comunitatea Europeană dispune de competență exclusivă sau comună cu statele membre în domeniile reglementate de Convenția privind transporturile internaționale feroviare (COTIF) din 9 mai 1980, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la Vilnius din 3 iunie 1999, denumită în continuare „COTIF”.(3) Aderarea Comunității Europene la COTIF, în scopul exercitării competențelor sale, este permisă în temeiul articolului 38 din COTIF, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la Vilnius.(4) În numele Comunității, Comisia a negociat cu părțile contractante la COTIF acordul de aderare a Comunității Europene la COTIF.(5) Soluționarea unui număr de incompatibilități între prevederile anumitor apendice la COTIF și dreptul comunitar fiind încă în curs, Comunitatea Europeană trebuie să facă, cu ocazia aderării sale la COTIF, o declarație în temeiul articolului 42 din COTIF cu privire la neaplicarea apendicelor E, F și G din COTIF.ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:Articolul 11. Acordul privind aderarea Comunității Europene la Convenția privind transporturile internaționale feroviare (COTIF) din 9 mai 1980, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la Vilnius din 3 iunie 1999, se aprobă în numele Comunității, sub rezerva îndeplinirii următoarelor condiții.-  cu ocazia aderării, Comunitatea să facă o declarație privind exercitarea competențelor sale,-  cu ocazia aderării, Comunitatea să facă o declarație privind neaplicarea apendicelor E, F și G din COTIF.2. Textul acordului și al declarațiilor menționate la alineatul (1) sunt anexate la prezenta decizie.Articolul 2Președintele Consiliului este autorizat să desemneze persoana împuternicită să semneze acordul, ca expresie a consimțământului Comunității de a se considera obligată prin acest acord, să facă declarațiile conexe și să depună instrumentul de aprobare în numele Comunității.Adoptată la Bruxelles,Pentru ConsiliuPreședinteleANEXA 1 ACORD DE ADERARE A COMUNITĂȚII EUROPENE LA CONVENȚIA PRIVIND TRANSPORTURILE INTERNAȚIONALE FEROVIARE (COTIF) DIN 9 MAI 1980, ASTFEL CUM A FOST MODIFICATĂ PRIN PROTOCOLUL DE LA VILNIUS DIN 3 IUNIE 1999ORGANIZAțIA INTERGUVERNAMENTALĂ PENTRU TRANSPORTURILE INTERNAțIONALE FEROVIAREȘICOMUNITATEA EUROPEANĂ,având în vedere Convenția privind transporturile internaționale feroviare (COTIF) din 9 mai 1980 astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la Vilnius din 3 iunie 1999, denumită în continuare „convenția”, în special articolul 38,având în vedere responsabilitățile pe care Tratatul de instituire a Comunității Europene le conferă Comunității Europene în anumite domenii acoperite de convenție,întrucât convenția instituie Organizația Interguvernamentală pentru Transporturile Internaționale Feroviare (OTIF) cu sediul la Berna;întrucât obiectivul aderării Comunității Europene la convenție este de a sprijini OTIF în atingerea obiectivului său de promovare, îmbunătățire și facilitare a transportului internațional feroviar, atât din punct vedere tehnic, cât și juridic;întrucât, în temeiul articolului 3 din convenție, obligațiile care decurg din convenție în materie de cooperare internațională nu prevalează, pentru statele membre care sunt totodată membre ale Comunităților Europene sau state-părți la Acordul privind Spațiul Economic European, asupra obligațiilor care le revin în calitate de membre ale Comunităților Europene sau de state-părți la Acordul privind Spațiul Economic European;întrucât este necesară o clauză de deconectare pentru acele părți la convenție care țin de competența Comunității Europene, pentru a se indica faptul că statele membre ale Comunității Europene nu pot invoca și aplica direct între ele drepturile și obligațiile care derivă din convenție;întrucât convenția se aplică pe deplin între Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de o parte, și celelalte părți contractante la convenție, pe de altă parte;întrucât aderarea Comunității Europene la convenție necesită stabilirea în mod clar a normelor de aplicare a prevederilor convenției Comunității Europene și statelor membre ale acesteia;întrucât condițiile de aderare a Comunității Europene la convenție trebuie să permită Comunității să își exercite, în cadrul acesteia, competențele pe care i-au fost conferite de statele sale membre,CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:Articolul 1Comunitatea Europeană aderă la convenție în condițiile enunțate în prezentul acord, în conformitate cu dispozițiile articolului 38 din convenție.Articolul 2Părțile contractante la convenție care sunt membre ale Comunității Europene vor aplica, în relațiile dintre ele, normele comunitare, în măsura în care există astfel de norme comunitare care guvernează domeniul în cauză și care sunt aplicabile cazului respectiv, fără a aduce atingere obiectului și scopului convenției și fără a aduce atingere aplicării depline a acesteia în relațiile cu alte părți contractante la convenție.Articolul 3Sub rezerva dispozițiilor prezentului acord, dispozițiile convenției trebuie interpretate ca incluzând Comunitatea Europeană, în cadrul competențelor sale, iar diferiții termeni folosiți pentru a desemna părțile contractante la convenție, precum și reprezentanții acestora, trebuie înțeleși în consecință.Articolul 4Comunitatea Europeană nu contribuie la bugetul OTIF și nu ia parte la deciziile privind acest buget.Articolul 51. Fără a aduce atingere exercitării drepturilor sale de vot prevăzute la articolul 6, Comunitatea Europeană are dreptul de a fi reprezentată și de a lua parte la lucrările oricăror organe ale OTIF în care are dreptul de a fi reprezentat în calitate de parte contractantă oricare dintre statele sale membre și în care ar putea fi abordate chestiuni care sunt de competența acesteia.Comunitatea Europeană nu poate fi membru al Comitetului administrativ. Comunitatea poate fi invitată să participe la reuniunile acestui comitet atunci când comitetul dorește să o consulte în chestiuni de interes comun care sunt pe ordinea de zi.2. Comunitatea va fi reprezentată de Comisia Europeană. Comisia Europeană poate mandata unul sau mai multe state membre ale Comunității să o reprezinte.Articolul 61. În ceea ce privește deciziile privind aspecte care sunt de competența exclusivă a Comunității Europene, Comunitatea Europeană va exercita drepturile de vot ale statelor sale membre în temeiul Convenției.2. În ceea ce privește deciziile privind aspecte care sunt de competența comună a Comunității Europene și a statelor sale membre, votează fie Comunitatea, fie statele sale membre.3. Sub rezerva dispozițiilor de la articolul 26 alineatul (7) din Convenție, Comunitatea Europeană dispune de un număr de voturi egal cu cel al membrilor săi care sunt în același timp state membre ale OTIF. Când votează Comunitatea Europeană, nu votează statele sale membre.4. Comunitatea Europeană informează, de la caz la caz, celelalte părți contractante la convenție cu privire la cazurile în care își va exercita dreptul de vot prevăzut la alineatele (1)-(3) de mai sus în privința diferitelor puncte de pe ordinea de zi a Adunării generale sau a altor organe deliberative. Această obligație se aplică și în cazul deciziilor luate prin corespondență. Această informație trebuie furnizată suficient de devreme secretarului general al OTIF pentru a permite circularea ei împreună cu documentele reuniunii sau pentru a permite luarea unei decizii prin corespondență.Articolul 7Domeniul de competență al Comunității este descris în termeni generali într-o declarație scrisă făcută de Comunitatea Europeană în momentul încheierii prezentului acord. Această declarație poate fi modificată, după cum este necesar, prin notificarea OTIF de către Comunitatea Europeană. Declarația nu înlocuiește și nu limitează în niciun fel aspectele care pot face obiectul notificărilor de competență comunitară transmise anterior luării deciziilor în cadrul OTIF, prin vot formal sau prin intermediul altei proceduri.Articolul 8Titlul V din convenție se aplică oricărui diferend care ar putea surveni între părțile contractante la prezentul acord de aderare cu privire la interpretarea, aplicarea sau punerea în aplicare a prezentului acord, inclusiv existența, validitatea sau rezilierea acestuia.Articolul 9Prezentul acord intră în vigoare în prima zi a primei luni care urmează semnării acordului de către părțile contractante. În acest caz nu se aplică articolul 34 alineatul (2) din convenție.Articolul 10Prezentul acord rămâne în vigoare pe o perioadă nedeterminată.Dacă toate statele membre ale OTIF care sunt membre ale Comunității Europene denunță convenția, notificarea acestei denunțări, precum și denunțarea prezentului acord, sunt considerate a fi fost efectuate de Comunitatea Europeană în același moment în care ultimul stat membru al Comunității Europene care denunță convenția își notifică denunțarea în temeiul articolului 41 din convenție.Articolul 11Părțile contractante la convenție altele decât statele membre ale Comunității Europene, care aplică dispozițiile legislației comunitare pertinente ca urmare a acordurilor internaționale pe care le-au încheiat cu Comunitatea Europeană, pot, cu confirmarea depozitarului convenției, să depună declarații individuale cu privire la menținerea drepturilor și obligațiilor lor în temeiul acordurilor cu Comunitatea Europeană, COTIF și în conformitate cu reglementările conexe.DREPT CARE, subsemnații plenipotențiari, după prezentarea deplinelor puteri care au fost recunoscute ca fiind în bună și cuvenită formă, semnează prezentul acord.ÎNCHEIAT la…, la (ziua)… (luna) … (anul)…, în limba engleză, în două exemplare originale, dintre care unul se va păstra de OTIF, iar celălalt de Comunitatea Europeană. Traducerea și distribuirea acordului final revin instituțiilor respective ale părților contractante.Pentru Organizația Interguvernamentală pentru Transporturile Internaționale Feroviare (OTIF) | Pentru Comunitatea Europeană |ANEXA 2DECLARAȚIE A COMUNITĂȚII EUROEPENE PRIVIND EXERCITAREA COMPETENȚEIÎn domeniul feroviar, Comunitatea Europeană exercită competență comună generală împreună cu statele sale membre în temeiul articolelor 70, 71, 80 alineatul (1) și 156 din tratatul CE.Titlul V din tratatul CE instituie politica comună de transporturi a Comunității Europene, iar titlul XV prevede contribuția Comunității Europene la crearea și dezvoltarea rețelelor transeuropene în sectorul transporturilor.Mai precis, articolul 71 din titlul V din tratatul CE prevede că Comunitatea Europeană poate adopta:-  norme comune aplicabile transporturilor internaționale efectuate din sau către teritoriul unui stat membru ori prin traversarea teritoriului unuia sau mai multor state membre;-  condițiile de admitere a transportatorilor nerezidenți pentru a efectua transporturi naționale într-un stat membru;-  măsurile care permit îmbunătățirea siguranței transporturilor;-  orice altă dispoziție utilă.Cu privire la rețelele transeuropene, în conformitate cu articolul 155 din titlul XV din tratatul CE, mai exact, Comunitatea Europeană:-  stabilește un ansamblu de orientări care cuprinde obiectivele, prioritățile, precum și liniile directoare ale acțiunilor preconizate în domeniul rețelelor transeuropene; aceste orientări identifică proiecte de interes comun;-  pune în aplicare orice acțiune care se poate dovedi necesară pentru a asigura interoperabilitatea rețelelor, în special în domeniul armonizării standardelor tehnice;-  poate susține proiecte de interes comun susținute de statele membre și definite în cadrul orientărilor menționate la prima liniuță, în special sub formă de studii de fezabilitate, de garanții pentru împrumuturi sau de dobânzi reduse; de asemenea, Comunitatea poate contribui la finanțarea, în statele membre, a unor proiecte specifice în domeniul infrastructurii de transporturi prin intermediul Fondului de Coeziune.În temeiul acestor două dispoziții, Comunitatea Europeană a adoptat un număr substanțial de instrumente juridice aplicabile transporturilor feroviare.În temeiul dreptului comunitar, Comunității Europene i s-a conferit competență exclusivă în materie de transporturi feroviare, materie în care Convenția privind transporturile internaționale feroviare (COTIF) din 9 mai 1980, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la Vilnius din 3 iunie 1999, denumită în continuare „convenția”, sau instrumentele juridice adoptate în temeiul acesteia afectează normele comunitare existente.În chestiunile reglementate de convenție în care Comunitatea Europeană deține competență exclusivă, statele membre nu au nicio competență.În cazul în care există norme comunitare, dar nu sunt afectate de convenție sau de instrumentele juridice adoptate în temeiul acesteia, Comunitatea Europeană și statele membre dețin competență partajată în chestiuni reglementate de convenție.În apendice se prezintă lista instrumentelor comunitare pertinente la momentul încheierii prezentului acord. Sfera de competență a Comunității care decurge din aceste texte trebuie evaluată în raport cu dispozițiile specifice din fiecare text, în special în măsura în care aceste dispoziții instituie norme comune. Competența comunitară este o materie în permanentă dezvoltare. În cadrul instituit prin tratat, instituțiile competente pot adopta decizii de stabilire a întinderii sferei de competență a Comunității Europene. De aceea, Comunitatea Europeană își rezervă dreptul de a modifica prezenta declarație în consecință, fără ca aceasta să fie o condiție preliminară pentru exercitarea competențelor sale în chestiuni reglementate de convenție.APENDICE LA ANEXA 2INSTRUMENTE COMUNITARE AFERENTE CHESTIUNILOR TRATATE DE CONVENȚIEPână la această dată, Comunitatea și-a exercitat competența, inter alia , prin intermediul următoarelor instrumente comunitare:LEGISLAȚIE ECONOMICĂ / PRIVIND ACCESUL PE PIAȚĂ-  Regulamentul nr. 11 privind eliminarea discriminării în materie de tarife și condiții de transport, adoptat în aplicarea articolului 79 alineatul (3) din Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene (JO L 532, 16.8.1960, p. 1121)-  Directiva 91/440/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind dezvoltarea căilor ferate comunitare (JO L 237, 24.8.1991, p. 25);-  Directiva 95/18/CE a Consiliului din 19 iunie 1995 privind acordarea de licențe întreprinderilor feroviare (JO L 143, 27.6.1995, p. 70).-  Directiva 2001/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2001 de modificare a Directivei 91/440/CEE a Consiliului privind dezvoltarea rețelei feroviare comunitare (JO L 75, 15.3.2001, p. 1);-  Directiva 2001/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2001 de modificare a Directivei 95/18/CE a Consiliului privind autorizarea întreprinderilor feroviare (JO L 75, 15.3.2001, p. 26);-  Directiva 2001/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2001 privind alocarea capacităților de infrastructură feroviară, tarifarea utilizării infrastructurii feroviare și certificarea în materie de siguranță (JO L 75, 15.3.2001, p.29).-  Directiva 2004/51/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 de modificare a Directivei 91/440/CEE a Consiliului privind dezvoltarea căilor ferate comunitare (JO L 164, 30.4.2004, p. 164-172);-  Regulamentul (CE) nr. 1371/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind drepturile și obligațiile călătorilor din transportul feroviar (JO L 315, 3.12.2007, p. 14);-  Directiva 2007/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2007 de modificare a Directivei 91/440/CEE a Consiliului privind dezvoltarea căilor ferate comunitare și a Directivei 2001/14/CE privind alocarea capacităților de infrastructură feroviară și tarifarea utilizării infrastructurii feroviare (JO L 315, 3.12.2007, p. 44);-  LEGISLAȚIE ÎN DOMENIUL INTEROPERABILITĂȚII ȘI SIGURANȚEI-  Directiva 96/48/CE a Consiliului din 23 iulie 1996 privind interoperabilitatea sistemului feroviar transeuropean de mare viteză (JO L 235, 17.9.1996, p. 6);-  Directiva 2001/16/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 martie 2001 privind interoperabilitatea sistemului feroviar transeuropean convențional (JO L 110, 20.4.2001, p. 1);-  Directiva 96/49/CE a Consiliului din 23 iulie 1996 de apropiere a legislațiilor statelor membre privind transportul feroviar de mărfuri periculoase (JO L 235, 17.9.1996, p. 25);-  Directiva 2004/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind siguranța căilor ferate comunitare și de modificare a Directivei 95/18/CE a Consiliului privind acordarea de licențe întreprinderilor feroviare și a Directivei 2001/14/CE privind repartizarea capacităților de infrastructură feroviară și perceperea de tarife pentru utilizarea infrastructurii feroviare și certificarea siguranței (JO L 164, 30.4.2004, p. 44);-  Directiva 2004/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 de modificare a Directivei 96/48/CE a Consiliului privind interoperabilitatea sistemului feroviar transeuropean de mare viteză și a Directivei 2001/16/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind interoperabilitatea sistemului feroviar transeuropean convențional (JO L 164, 30.4.2004, p. 114-163);-  Regulamentul (CE) nr. 881/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind înființarea unei Agenții Europene a Căilor Ferate (JO L 164, 30.4.2004, p. 1-43);-  Directiva 2007/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2007 privind certificarea mecanicilor de locomotivă care conduc locomotive și trenuri în sistemul feroviar comunitar (JO L 315, 3.12.2007, p. 51);-  Directiva 2008/57/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 iunie 2008 privind interoperabilitatea sistemului feroviar în Comunitate (reformare) (JO L 191, 18.7.2008, p. 1)-  Directiva 2008/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 septembrie 2008 privind transportul interior de mărfuri periculoase (JO L 260, 30.9.2008, p. 13);-  Directiva 2008/110/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 de modificare a Directivei 2004/49/CE privind siguranța căilor ferate comunitare (Directiva privind siguranța feroviară) (JO L 345, 23.12.2008, p. 62);-  Regulamentul (CE) nr. 1335/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 2008 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 881/2004 privind înființarea unei Agenții Europene a Căilor Ferate (Regulamentul privind agenția) (JO L 354, 31.12.2008, p. 51);OBLIGAȚII DE SERVICIU PUBLIC-  Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului (JO L 315, 3.12.2007, p. 1).ANEXA 3DECLARAȚIA COMUNITĂȚII EUROPENEÎN CONFORMITATE CU ARTICOLUL 42 DIN COTIFÎn așteptarea soluționării anumitor incompatibilități juridice dintre legislația comunitară și anumite norme ale COTIF, următoarele apendice la COTIF nu se vor aplica integral de Comunitatea Europeană:1. Normele uniforme privind contractul de utilizare a infrastructurii în transporturile internaționale feroviare (CUI – apendicele E la convenție).2. Normele uniforme privind validarea standardelor tehnice și adoptarea de specificații tehnice uniforme aplicabile materialului feroviar destinat traficului internațional (APTU – apendicele F la convenție).3. Normele uniforme privind admiterea din punct de vedere tehnic a materialului feroviar utilizat în traficul internațional (ATMF – apendicele G la convenție).DISPOZIȚII INTERNE ÎNTRE CONSILIU, STATELE MEMBRE ȘI COMISIE PENTRU PARTICIPAREA COMUNITĂȚII ȘI A STATELOR SALE MEMBRE LA REUNIUNILE DESFĂȘURATE ÎN CADRUL CONVENȚIEI PRIVIND TRANSPORTURILE INTERNAȚIONALE FEROVIARE DIN 1999Ținând seama de necesitatea de reprezentare internațională unitară a Comunității Europene și a statelor sale membre în conformitate cu tratatul CE și jurisprudența Curții Europene de Justiție, inclusiv în faza de implementare a obligațiilor internaționale;Consiliul, statele membre și Comisia convin asupra următoarelor dispoziții interne:1. OBIECTUL ȘI SFERA DE APLICARE1.1. Prezentul document stabilește dispozițiile interne dintre Consiliu, statele membre și Comisie în vederea pregătirii reuniunilor desfășurate în cadrul Convenției privind transporturile internaționale feroviare din 1999, denumită în continuare „convenția”. Aceste dispoziții interne se vor aplica în cazul tuturor reuniunilor organizate de Organizația Interguvernamentală pentru Transporturile Internaționale Feroviare (OTIF) în cadrul aplicării convenției.2. REPARTIZAREA SARCINILOR ÎN FUNCȚIE DE COMPETENȚĂ2.1. În privința aspectelor legate de transportul feroviar care sunt de competența statelor membre, Președinția va convoca, din proprie inițiativă sau la solicitarea Comisiei sau a unui stat membru, reuniuni de coordonare ale delegațiilor statelor membre ale UE înainte, în cursul și după fiecare reuniune menționată la punctul 1, în scopul adoptării de poziții coordonate. Președinția va prezenta aceste poziții coordonate.2.2. Comisia va prezenta, în numele Comunității, pozițiile Comunității în privința aspectelor care sunt de competență comunitară, în special referitoare la:-  articolul 71 din titlul V din tratatul CE-  articolul 155 din titlul XV din tratatul CE-  orice alte aspecte care sunt de competența exclusivă sau primară a Comunității în temeiul titlului V sau titlului XV din tratatul CE-  și în special instrumentele comunitare privind aspectele tratate de convenție și detaliate în apendicele la anexa 2 la acordul de aderare a Comunității Europene la convenție.2.3. În cazurile în care competențele respective sunt indisolubil legate, Președinția și Comisia vor conveni care dintre ele va prezenta oricare din declarațiile care urmează a se face în numele Comunității și al statelor membre. Comisia va prezenta poziția comună atunci când competența în materie revine preponderent Comunității, iar Președinția va prezenta poziția comună atunci când competența în materie revine preponderent statelor membre.3. ELABORAREA POZIȚIILOR ȘI PROCEDURA DE COORDONARE3.1. Toate pozițiile Comunității și statelor sale membre în cadrul reuniunilor OTIF se coordonează în mod corespunzător.În ceea ce privește chestiuni care sunt de competența lor, statele membre vor depune eforturi de a elabora poziții coordonate. Proiectele de declarații de poziție vor fi circulate în prealabil între statele membre.Propunerile Comisiei de poziții ale Comunității și de poziții comune între Comunitate și statele sale membre se vor discuta în comitetele aferente înființate prin directivele comunitare din sectorul feroviar, respectiv,-  Comitetul pentru transportul mărfurilor periculoase pentru punctele vizate de apendicele RID la convenție; în cazul în care aceste puncte afectează interoperabilitatea feroviară sau abordarea comună în materie de siguranță elaborată în temeiul Directivei 2004/49/CE, poziția pe care o va adopta Comunitatea se elaborează în coordonare cu Comitetul pentru interoperabilitatea și siguranța feroviară.-  Comitetul pentru dezvoltarea căilor ferate comunitare pentru punctele vizate de apendicele CIV, CIM, CUV, CUI la convenție și pentru alte sisteme juridice uniforme elaborate de OTIF;-  Comitetul pentru interoperabilitatea și siguranța feroviară pentru punctele vizate de apendicele APTU și ATMF la convenție;În cadrul reuniunilor de coordonare la fața locului, Comisia și statele membre vor face tot posibilul pentru a conveni asupra unei poziții concertate.3.2. În ceea ce privește lucrările privind transportul mărfurilor periculoase, în comitetul de experți RID, Comunitatea Europeană va fi reprezentată de Comisia Europeană, asistată, din rațiuni de expertiză tehnică, de experți din statele membre și/sau ai Agenției Europene a Căilor Ferate sau, după caz, va mandata statele membre să o reprezinte.3.3. Comisia va notifica comitetul pertinent cu privire la punctele aflate pe ordinea de zi a fiecărei reuniuni OTIF care necesită reprezentare în numele Comunității sau în numele Comunității și al statelor membre.3.4. În cazul în care unele puncte de pe ordinea de zi se supun la vot, Comisia își exprimă punctul de vedere dacă trebuie să voteze Comunitatea sau statele sale membre în mod individual.3.5. Exercitarea responsabilităților și aplicarea dispozițiilor în ceea ce privește reprezentarea și drepturile de vot cu privire la fiecare din punctele aflate pe ordinea de zi care sunt de competența exclusivă a Comunității se decid în cadrul reuniunilor de coordonare organizate de comitetele menționate la secțiunea 3.1.3.6. Dacă este necesar, pot avea loc reuniuni de coordonare la locul reuniunii.4. LUĂRILE DE CUVÂNT4.1. În cazurile în care Președinția nu este reprezentată la reuniunile menționate în secțiunea 1, poziția Comunității și a statelor sale membre adoptată în cadrul procesului de coordonare cu privire la aspecte vizate la secțiunea 2.1 și, după caz, la secțiunea 2.3, se prezintă de către delegația primului stat membru reprezentat care urmează pe lista de rotație pentru Președinția Consiliului UE.5. DREPTURILE DE VOT5.1. Comisia exercită, în numele Comunității Europene, drepturile de vot ale Comunității pe baza pozițiilor Comunității sau a pozițiilor comune convenite în cadrul procesului de coordonare cu privire la aspectele menționate în secțiunea 2.2 și, după caz, în secțiunea 2.3.În cazurile în care Comunitatea nu este reprezentată de Comisie, se poate conveni ca Președinția să exercite drepturile de vot ale Comunității asupra chestiunilor respective, pe baza pozițiilor comune.5.2. Statele membre își vor exercita drepturile de vot numai în ceea ce privește aspectele menționate în secțiunea 2.1 și, după caz, în secțiunea 2.3, pe baza pozițiilor coordonate sau comune convenite în cursul procesului de coordonare.6. LUĂRILE DE CUVÂNT ÎN CAZURILE DE DEZACORD6.1. În cazurile în care nu se ajunge la un acord cu privire la chestiunile discutate în oricare din cele trei comitete menționate anterior în secțiunea 3.1, chestiunile respective vor fi deferite, fără întârzieri nejustificate, Comitetului Reprezentanților Permanenți. În cazurile în care Comisia și statele membre nu ajung la un acord cu privire la chestiunile respective, statele membre și Comisia se vor abține de la luarea oricărei poziții sau de la exprimarea votului într-un mod care ar afecta negativ acquis-ul comunitar.6.2. Deciziile menționate în secțiunea 6.1 nu afectează competența respectivă a Comunității și a statelor sale membre. [1] COM (2003) 696, 17 noiembrie 2003.[2] JO C [...], [...], p. [...].[3] JO C [...], [...], p. [...].


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 21.10.2016
            COM(2016) 671 final
            2016/0327(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind semnarea, în numele Uniunii Europene, a unui Acord sub forma unui schimb de scrisori între Uniunea Europeană și Confederația Elvețiană privind cumulul de origine între Uniunea Europeană, Confederația Elvețiană, Norvegia și Turcia în cadrul sistemului generalizat de preferințe al Uniunii Europene

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Motivele și obiectivele propunerii

               Propunerea are loc în contextul reformei regulilor de origine ale SGP din 2010, introdusă prin Regulamentul (UE) nr. 1063/2010 din 18 noiembrie 2010, care a modificat Regulamentul (CEE) nr. 2454/93.

               Reforma a inclus în mod condiționat Turcia în sistemul cumulului de origine care funcționase până atunci între Uniune, Elveția și Norvegia.

               Reforma a introdus, de asemenea, un nou sistem de certificare a originii de către exportatorii înregistrați, a cărui aplicare este amânată până la 1 ianuarie 2017.

               Pe baza elementelor de mai sus, instrumentul juridic existent aplicabil sistemului de cumul de origine între Uniune, Elveția și Norvegia trebuie să fie revizuit. Acesta este scopul prezentei propuneri.

               •Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică

                  Propunerea este în concordanță cu politica comercială comună, în special în ceea ce privește vama, libera circulație a mărfurilor și regulile de origine.

               •Coerența cu alte politici ale Uniunii

                  Nu se aplică.

               2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

               •Temei juridic

               Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 218 alineatul (5);
                  Decizia nr. 2001/101/CE a Consiliului din 5.12.2000.

               •Subsidiaritate (în cazul competențelor neexclusive)

                  Propunerea este legată de politica comercială comună, care este o competență exclusivă a Uniunii.

               •Proporționalitate

               Prezenta propunere este în concordanță cu principiul proporționalității, deoarece efectele sale sunt strict limitate la ceea ce este necesar pentru a asigura extinderea la Turcia a cumulului existent în ceea ce privește produsele originare din Elveția și din Norvegia.

               •Alegerea instrumentului

               În conformitate cu articolul 218 alineatul (5) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Consiliul adoptă o decizie care autorizează semnarea Acordului, la propunerea negociatorului. Prezentul document este o propunere de decizie în acest sens.

               3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

               •Evaluări ex post/verificări ale adecvării legislației existente

                  Nu se aplică.

               •Consultări cu părțile interesate

               Consultările cu părțile interesate au deschis calea unui Acord pe deplin acceptat, în toate elementele sale.

               •Obținerea și utilizarea expertizei

                  Nu se aplică.

               •Evaluarea impactului

                  Nu s-a efectuat nicio evaluare a impactului în ceea ce privește Foaia de parcurs însoțitoare și Orientările privind o mai bună legiferare, întrucât propunerea se referă la cumulul de origine între Uniune, Elveția, Norvegia și, eventual, Turcia, un sistem care exista deja și care este, în prezent, adaptat pentru a îndeplini cerințele tehnice implicate de punerea în aplicare a sistemului REX începând de la 1 ianuarie 2017.

               •Adecvarea și simplificarea reglementărilor

                  Nu se aplică.

               •Drepturi fundamentale

                  Propunerea nu are consecințe asupra protecției drepturilor fundamentale.

               4.IMPLICAȚII BUGETARE

                  Nu se aplică.

               5.ALTE ELEMENTE

               •Planuri de implementare și mecanisme de monitorizare, de evaluare și de raportare

                  Măsura va fi evaluată periodic de către părți, care vor fi implicate în contacte regulate, sesiuni de formare și reuniuni legate de implementarea sistemului REX.

               •Documentele explicative (în cazul directivelor)

                  Nu se aplică.

               •Explicații detaliate cu privire la prevederile specifice ale propunerii

               Precedentul Acord sub forma unui schimb de scrisori între Comunitatea Europeană și fiecare dintre țările membre ale AELS – care acordă preferințe tarifare în cadrul sistemului de preferințe generalizate (Norvegia și Elveția) și care prevede că, la sosirea lor pe teritoriul vamal al Comunității, mărfurile cu conținut de origine norvegiană sau elvețiană sunt considerate mărfuri cu conținut de origine comunitară, aprobate în numele Comunității Europene (Decizia Consiliului din 5.12.2000) – trebuie să fie înlocuit cu un nou Acord, pentru a se ține cont de reforma regulilor de origine ale SGP, adoptată prin Regulamentul nr. 1063/2010 din 18.11.2010. Ca urmare a autorizării acordate Comisiei de către Consiliu la 8 martie 2012, acest Acord a făcut obiectul unor negocieri cu Elveția, care s-au încheiat cu succes.

               2016/0327 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind semnarea, în numele Uniunii Europene, a unui Acord sub forma unui schimb de scrisori între Uniunea Europeană și Confederația Elvețiană privind cumulul de origine între Uniunea Europeană, Confederația Elvețiană, Norvegia și Turcia în cadrul sistemului generalizat de preferințe al Uniunii Europene

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 207 coroborat cu articolul 218 alineatul (5),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)În conformitate cu articolul 41 litera (b) din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446 al Comisiei
                  1
               , produsele obținute în Norvegia, Elveția sau Turcia, conținând materiale care nu au fost obținute integral în țările respective, trebuie considerate ca fiind produse originare dintr-o țară beneficiară, cu condiția ca aceste materiale să fi făcut obiectul unor prelucrări sau transformări suficiente în sensul articolului 45 din respectivul regulament delegat (sistemul de cumul).

               (2)În conformitate cu articolul 54 din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446 al Comisiei, sistemul de cumul se aplică cu condiția ca Elveția să acorde, prin reciprocitate, același tratament produselor originare din țări beneficiare care încorporează materiale originare din Uniune.

               (3)În ceea ce privește Elveția, acest sistem de cumul a fost inițial introdus prin intermediul unui Acord sub forma unui schimb de scrisori între Uniune și Elveția. Schimbul de scrisori a avut loc la 14 decembrie 2000, după ce Consiliul și-a dat aprobarea prin Decizia 2001/101/CE
                  2
               .

               (4)Pentru a garanta aplicarea unui concept de origine corespunzător celui prevăzut în regulile de origine din cadrul sistemului generalizat de preferințe (denumit în continuare „SGP”) al Uniunii, Elveția și-a modificat regulile de origine din cadrul propriului SGP. Prin urmare, este necesar să se revizuiască Acordul sub forma unui schimb de scrisori între Uniune și Elveția.

               (5)Sistemul de recunoaștere reciprocă a certificatelor de origine tip A înlocuitoare de către Uniune, Norvegia și Elveția ar trebui să continue, în temeiul schimbului de scrisori revizuit și ar trebui să fie aplicat de Turcia în mod condiționat, pentru a facilita schimburile comerciale dintre Uniune, Norvegia, Elveția și Turcia.

               (6)În plus, regulile de origine din cadrul SGP al Uniunii prevăd implementarea unui nou sistem pentru stabilirea dovezilor de origine de către exportatorii înregistrați, care urmează să se aplice de la 1 ianuarie 2017. Schimbul de scrisori trebuie modificat și în această privință.

               (7)Pentru a anticipa aplicarea acestui nou sistem și a normelor aferente, la 8 martie 2012, Consiliul a autorizat Comisia să negocieze cu Elveția pe marginea unui Acord sub forma unui schimb de scrisori referitor la acceptarea reciprocă a certificatelor de origine tip A înlocuitoare sau a atestatelor de origine înlocuitoare și care să prevadă că produsele cu conținut originar din Norvegia, Elveția sau Turcia trebuie să fie tratate ca produse cu conținut originar din Uniune, la sosirea lor pe teritoriul vamal al Uniunii. Negocierile s-au încheiat cu succes prin parafarea Acordului.

               (8)Prin urmare, Acordul ar trebui semnat în numele Uniunii Europene, sub rezerva încheierii sale la o dată ulterioară,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Se aprobă, în numele Uniunii, semnarea Acordului sub forma unui schimb de scrisori între Uniunea Europeană și Confederația Elvețiană privind cumulul de origine între Uniunea Europeană, Confederația Elvețiană, Norvegia și Turcia în cadrul sistemului generalizat de preferințe al Uniunii Europene („Acordul”), sub rezerva încheierii acordului menționat.

               Textul Acordului sub forma unui schimb de scrisori care urmează să fie semnat se anexează la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Secretariatul General al Consiliului stabilește instrumentul prin care se acordă puteri depline pentru semnarea Acordului, sub rezerva încheierii acestuia, persoanelor indicate de negociatorul Acordului.

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare la 1 ianuarie 2017.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  Regulamentul delegat al Comisiei (UE) 2015/2446 din 28 iulie 2015 de completare a Regulamentului (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește normele detaliate ale anumitor dispoziții ale Codului vamal al Uniunii (JO L 343, 29.12.2015, p. 1).

                     (2)
                  Decizia 2001/101/CE a Consiliului din 5 decembrie 2000 privind aprobarea unui Acord în formă de schimb de scrisori între Comunitatea Europeană și fiecare dintre țările membre ale AELS care acordă preferințe tarifare în cadrul sistemului generalizat de preferințe (Norvegia și Elveția), potrivit căruia mărfurile care conțin un element de origine norvegiană sau elvețiană vor fi considerate, la momentul intrării lor pe teritoriul vamal al Comunității Europene, mărfuri care conțin un element de origine comunitară (acord reciproc) (JO L 38, 8.2.2001, p. 24).

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 21.10.2016
            COM(2016) 671 final
            ANEXĂ
            la Propunerea de DECIZIE A CONSILIULUI
            privind semnarea, în numele Uniunii Europene, a unui Acord sub forma unui schimb de scrisori între Uniunea Europeană și Confederația Elvețiană privind cumulul de origine între Uniunea Europeană, Confederația Elvețiană, Norvegia și Turcia în cadrul sistemului generalizat de preferințe al Uniunii Europene

               Acord sub forma unui schimb de scrisori între Uniunea Europeană și Confederația Elvețiană privind cumulul de origine între Uniunea Europeană, Confederația Elvețiană, Norvegia și Turcia în cadrul sistemului generalizat de preferințe al Uniunii Europene

               A. Scrisoare din partea Uniunii

                     …, …

                     [locul și data]

               Stimată Doamnă/Stimate Domn,

               1. Uniunea Europeană („Uniunea”) și Confederația Elvețiană („Elveția”) – în calitate de părți la prezentul Acord – recunosc faptul că, pentru aplicarea sistemului generalizat de preferințe (denumit în continuare „SGP”), ambele părți aplică reguli de origine similare, cu următoarele principii generale:

               (a)definirea noțiunii de produs originar potrivit acelorași criterii;

               (b)dispoziții privind cumulul de origine regional;

               (c)dispoziții privind aplicarea cumulului în ceea ce privește materialele care, în sensul regulilor de origine din cadrul propriului SGP, sunt originare din Uniune, Elveția, Norvegia sau Turcia;

               (d)dispoziții privind o toleranță generală pentru materialele neoriginare;

               (e)dispoziții privind nemodificarea produselor din țara beneficiară;

               (f)dispoziții privind eliberarea sau întocmirea de dovezi de origine înlocuitoare;

               (g)necesitatea unei cooperări administrative cu autoritățile competente din țările beneficiare în ceea ce privește dovezile de origine.

               2. Uniunea și Elveția recunosc că materialele care, în sensul regulilor de origine din cadrul propriului SGP, sunt originare din Uniune, Elveția, Norvegia sau Turcia dobândesc originea unei țări beneficiare a mecanismului SGP al oricăreia dintre părți dacă în respectiva țară beneficiară ele fac obiectul unei prelucrări sau al unei transformări care depășește operațiunile considerate prelucrări sau transformări insuficiente pentru a conferi caracterul de produs originar. Prezentul paragraf se aplică materialelor originare din Norvegia și din Turcia, sub rezerva îndeplinirii condițiilor prevăzute la punctele 15 și 16.

               Autoritățile vamale din statele membre ale Uniunii și din Elveția își acordă reciproc asistența administrativă corespunzătoare, în special în scopul verificării ulterioare a dovezilor de origine aferente materialelor menționate la paragraful precedent. Se vor aplica dispozițiile referitoare la cooperarea administrativă prevăzute de Protocolul nr. 3 la Acordul din 22 iulie 1972 dintre Comunitatea Economică Europeană și Confederația Elvețiană.

               Dispozițiile prezentului punct nu se aplică produselor de la capitolele 1-24 ale Sistemului armonizat de denumire și codificare a mărfurilor, adoptat de organizația înființată de Convenția de instituire a Consiliului de Cooperare Vamală, semnat la Bruxelles, la 15 decembrie 1950 („Sistemul armonizat”).

               3. Uniunea și Elveția se angajează să accepte dovezile de origine înlocuitoare sub formă de certificate de origine tip A înlocuitoare („certificate înlocuitoare”) eliberate de autoritățile vamale ale celeilalte părți și atestatele de origine înlocuitoare întocmite de reexpeditorii celeilalte părți, înregistrați în acest scop.

               Fiecare parte poate evalua eligibilitatea, din punctul de vedere al acordării unui tratament preferențial, a produselor acoperite de dovezi de origine înlocuitoare, în conformitate cu propria legislație.

               4. Înainte de eliberarea sau de întocmirea unei dovezi de origine înlocuitoare, fiecare parte se asigură că sunt respectate următoarele condiții:

               (a)dovezile de origine înlocuitoare pot fi eliberate sau întocmite numai dacă dovezile de origine inițiale au fost eliberate sau întocmite în conformitate cu legislația aplicabilă în Uniune sau în Elveția;

               (b)numai atunci când produsele nu au fost puse în liberă circulație într-una dintre părți, o dovadă de origine sau o dovadă de origine înlocuitoare poate fi înlocuită cu una sau mai multe dovezi de origine înlocuitoare în scopul trimiterii unei părți sau a tuturor produselor acoperite de dovada de origine inițială, din acea parte către cealaltă parte;

               (c)produsele trebuie să fi rămas sub supraveghere vamală în partea care le reexpediază și trebuie să nu fi fost modificate, transformate în orice fel sau supuse unor operațiuni, altele decât cele necesare pentru a le păstra în starea lor originară („principiul nemodificării”).

               (a)atunci când produsele au dobândit caracter originar în temeiul unei derogări de la regulile de origine, acordată de una dintre părți, dovezile de origine înlocuitoare nu sunt eliberate sau întocmite dacă produsele sunt reexpediate către cealaltă parte;

               (b)dovezile de origine înlocuitoare pot fi eliberate de autoritățile vamale sau întocmite de reexpeditori atunci când produsele care urmează să fie reexpediate către teritoriul celeilalte părți au dobândit caracterul originar prin cumul regional;

               (c)dovezile de origine înlocuitoare pot fi eliberate de autoritățile vamale sau întocmite de reexpeditori dacă produselor care urmează să fie reexpediate către teritoriul celeilalte părți nu li se acordă un tratament preferențial de către partea care le reexpediază.

               5. În sensul punctului (4) litera (c), se aplică următoarele:

               În cazurile în care par să existe motive de îndoială în ceea ce privește respectarea principiului nemodificării, autoritățile vamale ale părții de destinație finală pot solicita declarantului să furnizeze dovezi ale respectării acestui principiu, care pot fi prezentate prin orice mijloc.

               La cererea reexpeditorului, autoritățile vamale ale părții reexpeditoare certifică faptul că produsele au rămas sub supraveghere vamală pe durata șederii lor pe teritoriul părții în cauză și că autoritățile vamale nu au acordat nicio autorizație de a le modifica, de a le transforma în vreun fel sau de a le supune unor operațiuni, altele decât cele necesare pentru a le păstra în starea lor originară pe durata depozitării lor pe teritoriul părții respective.

               În cazul în care dovada înlocuitoare este un certificat înlocuitor, autoritățile vamale ale părții de destinație finală nu solicită un certificat de nemanipulare pentru perioada în care produsele s-au aflat pe teritoriul celeilalte părți.

               6. Fiecare parte se asigură că:

               (a)
                     atunci când dovezile de origine înlocuitoare corespund cu dovezile de origine inițiale eliberate sau întocmite într-o țară beneficiară a mecanismului SGP din Uniune și a celui din Elveția, autoritățile vamale din statele membre ale Uniunii și din Elveția își acordă reciproc asistența administrativă corespunzătoare, în scopul verificării ulterioare a acestor dovezi de origine înlocuitoare. La cererea părții de destinație finală, autoritățile vamale ale părții reexpeditoare inițiază și urmăresc procedura de verificare ulterioară a dovezilor de origine inițiale corespunzătoare;

               (b)
                     atunci când dovezile de origine înlocuitoare corespund cu dovezile de origine inițiale eliberate sau întocmite într-o țară care beneficiază exclusiv de mecanismul SGP al părții de destinație finală, partea respectivă efectuează procedura de verificare ulterioară a dovezilor de origine inițiale, în cooperare cu țara beneficiară. Dovezile de origine inițiale care corespund dovezilor de origine înlocuitoare aflate în curs de verificare sau, după caz, copiile dovezilor de origine inițiale care corespund dovezilor de origine înlocuitoare aflate în curs de verificare sunt furnizate de autoritățile vamale ale părții reexpeditoare autorităților vamale ale părții de destinație finală, pentru a le permite acestora din urmă să efectueze procedura de verificare ulterioară.

               7. Fiecare parte se asigură că:

               (a)în caseta din dreapta sus a fiecărui certificat înlocuitor este indicat numele țării intermediare de reexpediere în care acesta este eliberat;

               (b)caseta 4 conține mențiunea „replacement certificate” sau „certificat de remplacement”, precum și data eliberării certificatului de origine tip A inițial și numărul de serie al acestuia;

               (c)numele reexpeditorului figurează în caseta 1;

               (d)numele destinatarului final poate fi indicat în caseta 2;

               (e)în casetele 3 și 9 se transferă toate informațiile care figurează pe certificatul inițial referitoare la produsele reexpediate;

               (f)în caseta 10 pot fi indicate trimiterile la factura reexpeditorului;

               (g)caseta 11 conține viza autorității vamale care a eliberat certificatul înlocuitor. Răspunderea acestei autorități nu este angajată decât pentru redactarea certificatului înlocuitor. Informațiile din caseta 12 referitoare la țara de origine și la țara de destinație finală sunt preluate din certificatul de origine tip A inițial. Reexpeditorul semnează certificatul de origine în caseta 12. Un reexpeditor care semnează caseta 12 cu bună-credință nu este responsabil de exactitatea informațiilor înscrise pe certificatul de origine tip A inițial;

               (h)autoritatea vamală căreia i se solicită să elibereze certificatul înlocuitor menționează pe certificatul de origine tip A inițial greutatea, numărul și natura produselor reexpediate și indică pe acesta numărul de serie al fiecărui certificat înlocuitor corespunzător. Aceasta păstrează cererea de certificat înlocuitor, precum și certificatul de origine tip A inițial timp de cel puțin trei ani;

               (i)certificatele de origine înlocuitoare se întocmesc în engleză sau franceză.

               8. Fiecare parte se asigură că:

               (a)reexpeditorul indică următoarele informații pe fiecare atestat de origine înlocuitor:

               (1)toate informațiile privind produsele reexpediate, preluate din dovada de origine inițială;

               (2)data la care a fost întocmită dovada de origine inițială;

               (3)informațiile din dovada de origine inițială, inclusiv, după caz, informațiile privind cumulul aplicat mărfurilor acoperite de atestatul de origine;

               (4)numele, adresa și numărul său de exportator înregistrat;

               (5)numele și adresa destinatarului din Uniune sau din Elveția;

               (6)data și locul întocmirii atestatului de origine sau ale eliberării certificatului de origine;

               (b)fiecare atestat de origine înlocuitor poartă mențiunea „Replacement statement” sau „Attestation de remplacement”;

               (c)atestatele de origine înlocuitoare sunt întocmite de reexpeditori înregistrați de către exportatori în sistemul electronic de autocertificare a originii, denumit sistemul exportatorilor înregistrați (REX), indiferent de valoarea produselor originare conținute în transportul inițial;

               (d)atunci când se înlocuiește un atestat de origine, reexpeditorul indică următoarele informații pe atestatul de origine inițial:

               (1)data întocmirii atestatului sau a atestatelor de origine înlocuitoare și cantitățile de mărfuri acoperite de atestatul sau de atestatele de origine înlocuitoare;

               (2)numele și adresa reexpeditorului;

               (3)numele și adresa destinatarului sau ale destinatarilor din Uniune sau din Elveția;

               (e)atestatul de origine inițial se marchează cu cuvântul „Replaced” sau „Remplacé”;

               (f)un atestat de origine înlocuitor este valabil timp de douăsprezece luni de la data întocmirii sale;

               (g)atestatele de origine înlocuitoare se întocmesc în engleză sau franceză.

               9. Reexpeditorul păstrează dovezile de origine inițiale și copiile dovezilor de origine înlocuitoare timp de cel puțin trei ani de la finele anului calendaristic în care au fost întocmite sau eliberate dovezile de origine înlocuitoare.

               10. Părțile convin să partajeze costurile sistemului REX în conformitate cu modalitățile de cooperare care urmează să fie stabilite între autoritățile competente ale părților.

               11. Orice diferend între părți, care decurge din interpretarea sau din aplicarea prezentului Acord, se soluționează numai prin negociere bilaterală între părți. În cazul în care diferendul poate afecta interesele Norvegiei și/sau ale Turciei, aceste țări trebuie consultate.

               12. Părțile pot să modifice prezentul Acord de comun acord, în scris, în orice moment. Ambele părți se consultă cu privire la eventualele modificări ale prezentului Acord, la cererea uneia dintre părți. În cazul în care modificările pot afecta interesele Norvegiei și/sau ale Turciei, aceste țări trebuie consultate. Aceste modificări intră în vigoare la o dată convenită de comun acord, după ce ambele părți își notifică reciproc îndeplinirea cerințelor lor interne respective.

               13. În cazul în care are îndoieli serioase cu privire la funcționarea corespunzătoare a prezentului Acord, oricare dintre părți poate suspenda aplicarea acestuia, cu condiția ca cealaltă parte să fi fost notificată în scris cu trei luni în avans.

               14. Prezentul Acord poate fi denunțat de oricare dintre părți, cu condiția ca cealaltă parte să fi fost notificată în scris cu trei luni în avans.

               15. Primul paragraf de la punctul 2 se aplică materialelor originare din Norvegia numai dacă părțile au încheiat un acord similar cu Norvegia și și-au notificat reciproc îndeplinirea acestei condiții.

               16. Primul paragraf de la punctul 2 se aplică materialelor originare din Turcia
                  1
                numai dacă părțile au încheiat un acord similar cu Turcia și și-au notificat reciproc îndeplinirea acestei condiții.

               17. Începând cu data intrării în vigoare a acordului dintre Elveția și Turcia în conformitate cu primul paragraf de la punctul 2 din prezentul Acord și sub rezerva reciprocității din partea Turciei, fiecare parte poate prevedea posibilitatea de a elibera sau de a întocmi dovezi de origine înlocuitoare pentru produse care încorporează materiale originare din Turcia, care au fost prelucrate în cadrul cumulului bilateral în țări beneficiare ale SPG.

               18. Prezentul Acord intră în vigoare la o dată convenită de comun acord, după ce Uniunea și Elveția își notifică reciproc îndeplinirea procedurilor interne de adoptare necesare. Începând cu acea dată, el înlocuiește Acordul sub forma unui schimb de scrisori semnat la 14 decembrie 2000
                  2
               .

               Vă rog să binevoiți a confirma acordul guvernului dumneavoastră cu privire la cele menționate mai sus.

               Am onoarea de a vă propune ca, în cazul în care cele menționate mai sus sunt aprobate de guvernul dumneavoastră, prezenta scrisoare să constituie, împreună cu confirmarea dumneavoastră, un Acord între Uniunea Europeană și Confederația Elvețiană.

               Stimată doamnă/Stimate domn, vă rog să primiți expresia considerației mele cele mai înalte.

               Pentru Uniunea Europeană,

               B. Scrisoare din partea Elveției

               Stimată Doamnă/Stimate Domn,

               Am onoarea de a confirma primirea scrisorii dumneavoastră cu următorul conținut:

               1. Uniunea și Elveția – în calitate de părți la prezentul Acord – recunosc faptul că, pentru aplicarea sistemului generalizat de preferințe (denumit în continuare „SGP”), ambele părți aplică reguli de origine similare, cu următoarele principii generale:

               (a)definirea noțiunii de produs originar potrivit acelorași criterii;

               (b)dispoziții privind cumulul de origine regional;

               (c)dispoziții privind aplicarea cumulului în ceea ce privește materialele care, în sensul regulilor de origine din cadrul propriului SGP, sunt originare din Uniune, Elveția, Norvegia sau Turcia;

               (d)dispoziții privind o toleranță generală pentru materialele neoriginare;

               (e)dispoziții privind nemodificarea produselor din țara beneficiară;

               (f)dispoziții privind eliberarea sau întocmirea de dovezi de origine înlocuitoare;

               (g)necesitatea unei cooperări administrative cu autoritățile competente din țările beneficiare în ceea ce privește dovezile de origine.

               2. Uniunea Europeană și Elveția recunosc că materialele care, în sensul regulilor de origine din cadrul propriului SGP, sunt originare din Uniune, Elveția, Norvegia sau Turcia dobândesc originea unei țări beneficiare a mecanismului SGP al oricăreia dintre părți dacă în respectiva țară beneficiară ele fac obiectul unei prelucrări sau al unei transformări care depășește operațiunile considerate prelucrări sau transformări insuficiente pentru a conferi caracterul de produs originar. Prezentul paragraf se aplică materialelor originare din Norvegia și din Turcia, sub rezerva îndeplinirii condițiilor prevăzute la punctele 15 și 16.

               Autoritățile vamale din statele membre ale Uniunii Europene și din Elveția își acordă reciproc asistența administrativă corespunzătoare, în special în scopul verificării ulterioare a dovezilor de origine aferente materialelor menționate la paragraful precedent. Se vor aplica dispozițiile referitoare la cooperarea administrativă prevăzute de Protocolul nr. 3 la Acordul din 22 iulie 1972 dintre Comunitatea Economică Europeană și Confederația Elvețiană.

               Dispozițiile prezentului punct nu se aplică produselor de la capitolele 1-24 ale Sistemului armonizat de denumire și codificare a mărfurilor, adoptat de organizația înființată de Convenția de instituire a Consiliului de Cooperare Vamală, semnat la Bruxelles, la 15 decembrie 1950 („Sistemul armonizat”).

               3. Uniunea și Elveția se angajează să accepte dovezile de origine înlocuitoare sub formă de certificate de origine tip A înlocuitoare („certificate înlocuitoare”) eliberate de autoritățile vamale ale celeilalte părți și atestatele de origine înlocuitoare întocmite de reexpeditorii celeilalte părți, înregistrați în acest scop.

               Fiecare parte poate evalua eligibilitatea, din punctul de vedere al acordării unui tratament preferențial, a produselor acoperite de dovezi de origine înlocuitoare, în conformitate cu propria legislație.

               4. Înainte de eliberarea sau de întocmirea unei dovezi de origine înlocuitoare, fiecare parte dispune respectarea următoarelor condiții:

               (a)dovezile de origine înlocuitoare pot fi eliberate sau întocmite numai dacă dovezile de origine inițiale au fost eliberate sau întocmite în conformitate cu legislația aplicabilă în Uniune sau în Elveția;

               (b)numai atunci când produsele nu au fost puse în liberă circulație într-una dintre părți, o dovadă de origine sau o dovadă de origine înlocuitoare poate fi înlocuită cu una sau mai multe dovezi de origine înlocuitoare în scopul trimiterii unei părți sau a tuturor produselor acoperite de dovada de origine inițială, din acea parte către cealaltă parte;

               (c)produsele trebuie să fi rămas sub supraveghere vamală în partea care le reexpediază și trebuie să nu fi fost modificate, transformate în orice fel sau supuse unor operațiuni, altele decât cele necesare pentru a le păstra în starea lor originară („principiul nemodificării”).

               (a)atunci când produsele au dobândit caracter originar în temeiul unei derogări de la regulile de origine, acordată de una dintre părți, dovezile de origine înlocuitoare nu sunt eliberate sau întocmite dacă produsele sunt reexpediate către cealaltă parte;

               (b)dovezile de origine înlocuitoare pot fi eliberate de autoritățile vamale sau întocmite de reexpeditori atunci când produsele care urmează să fie reexpediate către teritoriul celeilalte părți au dobândit caracterul originar prin cumul regional;

               (c)dovezile de origine înlocuitoare pot fi eliberate de autoritățile vamale sau întocmite de reexpeditori dacă produselor care urmează să fie reexpediate către teritoriul celeilalte părți nu li se acordă un tratament preferențial de către partea care le reexpediază.

               5. În sensul punctului (4) litera (c), se aplică următoarele:

               În cazurile în care par să existe motive de îndoială în ceea ce privește respectarea principiului nemodificării, autoritățile vamale ale părții de destinație finală pot solicita declarantului să furnizeze dovezi ale respectării acestui principiu, care pot fi prezentate prin orice mijloc.

               La cererea reexpeditorului, autoritățile vamale ale părții reexpeditoare certifică faptul că produsele au rămas sub supraveghere vamală pe durata șederii lor pe teritoriul părții în cauză și că autoritățile vamale nu au acordat nicio autorizație de a le modifica, de a le transforma în vreun fel sau de a le supune unor operațiuni, altele decât cele necesare pentru a le păstra în starea lor originară pe durata depozitării lor pe teritoriul părții respective.

               În cazul în care dovada înlocuitoare este un certificat înlocuitor, autoritățile vamale ale părții de destinație finală nu solicită un certificat de nemanipulare pentru perioada în care produsele s-au aflat pe teritoriul celeilalte părți.

               6. Fiecare parte se asigură că:

               (a)
                     atunci când dovezile de origine înlocuitoare corespund cu dovezile de origine inițiale eliberate sau întocmite într-o țară beneficiară a mecanismului SGP din Uniune și a celui din Elveția, autoritățile vamale din statele membre ale Uniunii și din Elveția își acordă reciproc asistența administrativă corespunzătoare, în scopul verificării ulterioare a acestor dovezi de origine înlocuitoare. La cererea părții de destinație finală, autoritățile vamale ale părții reexpeditoare inițiază și să urmăresc procedura de verificare ulterioară a dovezilor de origine inițiale corespunzătoare;

               (b)
                     atunci când dovezile de origine înlocuitoare corespund cu dovezile de origine inițiale eliberate sau întocmite într-o țară care beneficiază exclusiv de mecanismul SGP al părții de destinație finală, partea respectivă efectuează procedura de verificare ulterioară a dovezilor de origine inițiale, în cooperare cu țara beneficiară. Dovezile de origine inițiale care corespund dovezilor de origine înlocuitoare aflate în curs de verificare sau, după caz, copiile dovezilor de origine inițiale care corespund dovezilor de origine înlocuitoare aflate în curs de verificare, sunt furnizate de autoritățile vamale ale părții reexpeditoare autorităților vamale ale părții de destinație finală, pentru a le permite acestora din urmă să efectueze procedura de verificare ulterioară.

               7. Fiecare parte se asigură că:

               (a)în caseta din dreapta sus a fiecărui certificat înlocuitor este indicat numele țării intermediare de reexpediere în care acesta este eliberat;

               (b)caseta 4 conține mențiunea „replacement certificate” sau „certificat de remplacement”, precum și data eliberării certificatului de origine tip A inițial și numărul de serie al acestuia;

               (c)numele reexpeditorului figurează în caseta 1;

               (d)numele destinatarului final poate fi indicat în caseta 2;

               (e)în casetele 3 și 9 se transferă toate informațiile care figurează pe certificatul inițial referitoare la produsele reexpediate;

               (f)în caseta 10 pot fi indicate trimiterile la factura reexpeditorului;

               (g)caseta 11 conține viza autorității vamale care a eliberat certificatul înlocuitor. Răspunderea acestei autorități nu este angajată decât pentru redactarea certificatului înlocuitor. Informațiile din caseta 12 referitoare la țara de origine și la țara de destinație finală sunt preluate din certificatul de origine tip A inițial. Reexpeditorul semnează certificatul de origine în caseta 12. Un reexpeditor care semnează caseta 12 cu bună-credință nu este responsabil de exactitatea informațiilor înscrise pe certificatul de origine tip A inițial;

               (h)autoritatea vamală căreia i se solicită să elibereze certificatul înlocuitor menționează pe certificatul de origine tip A inițial greutatea, numărul și natura produselor reexpediate și indică pe acesta numărul de serie al fiecărui certificat înlocuitor corespunzător. Aceasta păstrează cererea de certificat înlocuitor, precum și certificatul de origine tip A inițial timp de cel puțin trei ani;

               (i)certificatele de origine înlocuitoare se întocmesc în engleză sau franceză.

               8. Fiecare parte se asigură că:

               (a)reexpeditorul indică următoarele informații pe fiecare atestat de origine înlocuitor:

               (1)toate informațiile privind produsele reexpediate, preluate din dovada de origine inițială;

               (2)data la care a fost întocmită dovada de origine inițială;

               (3)informațiile din dovada de origine inițială, inclusiv, după caz, informațiile privind cumulul aplicat mărfurilor acoperite de atestatul de origine;

               (4)numele, adresa și numărul său de exportator înregistrat;

               (5)numele și adresa destinatarului din Uniune sau din Elveția;

               (6)data și locul întocmirii atestatului de origine sau ale eliberării certificatului de origine;

               (b)fiecare atestat de origine înlocuitor poartă mențiunea „Replacement statement” sau „Attestation de remplacement”;

               (c)atestatele de origine înlocuitoare sunt întocmite de reexpeditori înregistrați de către exportatori în sistemul electronic de autocertificare a originii, denumit sistemul exportatorilor înregistrați (REX), indiferent de valoarea produselor originare conținute în transportul inițial;

               (d)atunci când se înlocuiește un atestat de origine, reexpeditorul indică următoarele informații pe atestatul de origine inițial:

               (1)data întocmirii atestatului sau a atestatelor de origine înlocuitoare și cantitățile de mărfuri acoperite de atestatul sau de atestatele de origine înlocuitoare;

               (2)numele și adresa reexpeditorului;

               (3)numele și adresa destinatarului sau ale destinatarilor din Uniune sau din Elveția;

               (e)atestatul de origine inițial se marchează cu cuvântul „Replaced” sau „Remplacé”;

               (f)un atestat de origine înlocuitor este valabil timp de douăsprezece luni de la data întocmirii sale;

               (g)atestatele de origine înlocuitoare se întocmesc în engleză sau franceză.

               9. Reexpeditorul păstrează dovezile de origine inițiale și copiile dovezilor de origine înlocuitoare timp de cel puțin trei ani de la finele anului calendaristic în care au fost întocmite sau eliberate dovezile de origine înlocuitoare.

               10. Părțile convin să partajeze costurile sistemului REX în conformitate cu modalitățile de cooperare care urmează să fie stabilite între autoritățile competente ale părților.

               11. Orice diferend între părți, care decurge din interpretarea sau din aplicarea prezentului Acord, se soluționează numai prin negociere bilaterală între părți. În cazul în care diferendul poate afecta interesele Norvegiei și/sau ale Turciei, aceste țări trebuie consultate.

               12. Părțile pot să modifice prezentul Acord de comun acord, în scris, în orice moment. Ambele părți se consultă cu privire la eventualele modificări ale prezentului Acord, la cererea uneia dintre părți. În cazul în care modificările pot afecta interesele Norvegiei și/sau ale Turciei, aceste țări trebuie consultate. Aceste modificări intră în vigoare la o dată convenită de comun acord, după ce ambele părți își notifică reciproc îndeplinirea cerințelor lor interne respective.

               13. În cazul în care are îndoieli serioase cu privire la funcționarea corespunzătoare a prezentului Acord, oricare dintre părți poate suspenda aplicarea acestuia, cu condiția ca cealaltă parte să fi fost notificată în scris cu trei luni în avans.

               14. Prezentul Acord poate fi denunțat de oricare dintre părți, cu condiția ca cealaltă parte să fi fost notificată în scris cu trei luni în avans.

               15. Primul paragraf de la punctul 2 se aplică materialelor originare din Norvegia numai dacă părțile au încheiat un acord similar cu Norvegia și și-au notificat reciproc îndeplinirea acestei condiții.

               16. Primul paragraf de la punctul 2 se aplică materialelor originare din Turcia
                  3
                numai dacă părțile au încheiat un acord similar cu Turcia și și-au notificat reciproc îndeplinirea acestei condiții.

               17. Începând cu data intrării în vigoare a acordului dintre Elveția și Turcia în conformitate cu primul paragraf de la punctul 2 din prezentul Acord și sub rezerva reciprocității din partea Turciei, fiecare parte poate prevedea posibilitatea de a elibera sau de a întocmi dovezi de origine înlocuitoare pentru produse care încorporează materiale originare din Turcia, care au fost prelucrate în cadrul cumulului bilateral în țări beneficiare ale SPG.

               18. Prezentul Acord intră în vigoare la o dată convenită de comun acord, după ce Uniunea și Elveția își notifică reciproc îndeplinirea procedurilor interne de adoptare necesare. Începând cu acea dată, el înlocuiește Acordul sub forma unui schimb de scrisori semnat la 14 decembrie 2000
                  4
               .

               Am onoarea de a confirma acordul guvernului meu în legătură cu cele de mai sus.

                     (1)
                  Uniunea a îndeplinit această condiție prin publicarea comunicării Comisiei în temeiul articolului 85 din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93, punând în aplicare dispozițiile Codului vamal comunitar privind extinderea la Turcia a sistemului de cumul bilateral instituit prin articolul respectiv; JO C 134, 15.4.2016, p. 1.

                     (2)
                  JO L 38, 8.2.2001, p. 24.

                     (3)
                  Uniunea a îndeplinit această condiție prin publicarea comunicării Comisiei în temeiul articolului 85 din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93, punând în aplicare dispozițiile Codului vamal comunitar privind extinderea la Turcia a sistemului de cumul bilateral instituit prin articolul respectiv; JO C 134, 15.4.2016, p. 1.

                     (4)
                  JO L 38, 8.2.2001, p. 24.