				|

		52014PC0448

			Propunere de REGULAMENT AL CONSILIULUI de adaptare a Regulamentului (CE) nr. 1340/2008 al Consiliului din 8 decembrie 2008 privind comerțul cu anumite produse siderurgice între Comunitatea Europeană și Republica Kazahstan, ca urmare a aderării Croației la Uniunea Europeană /* COM/2014/0448 final - 2014/0207 (NLE) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Articolul 17 alineatul (1) din Acordul de
parteneriat și cooperare între Comunitățile Europene și
statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Kazahstan, pe de
altă parte, prevede că efectuarea comerțului cu anumite produse
siderurgice trebuie să facă obiectul unui acord specific privind
înțelegerile cantitative.
Acordul bilateral dintre Comunitatea
Europeană și Guvernul Republicii Kazahstan privind comerțul cu
anumite produse siderurgice, încheiat la 19 iulie 2005, a expirat la 31
decembrie 2006. Începând din 2007, comerțul cu anumite produse siderurgice
dintre Comunitatea Europeană și Kazahstan a fost reglementat de
măsuri autonome stabilite prin Regulamentul (CE) nr. 1870/2006 al
Consiliului și Regulamentul (CE) nr. 1531/2007 al Consiliului. În
așteptarea semnării și intrării în vigoare a unui nou acord
sau a aderării Kazahstanului la Organizația Mondială a
Comerțului (OMC), Regulamentul (CE) nr. 1340/2008 al Consiliului a
stabilit limite cantitative, începând cu anul 2009. În plus, acest regulament
stabilește o procedură de gestionare a acestui regim conform
căreia autoritățile competente din statele membre nu
eliberează licențe de import înainte de a fi obținut din partea
Comisiei confirmarea disponibilității în continuare a unor
cantități corespunzătoare în cadrul limitei cantitative.
La 1 iulie 2013, Croația a devenit stat
membru al UE. Actuala propunere reprezintă o adaptare, pentru a se
ține seama de aderarea Croației la UE.
Actuala propunere nu prevede modificări
ale nivelurilor cotelor existente. Conform datelor Oficiului de stat pentru
politica comercială din Croația, această țară nu a
importat din Kazahstan, pe parcursul ultimilor trei ani, produse siderurgice
din sfera de aplicare a regulamentului. Mai mult, cota existentă nu a fost
utilizată. Utilizarea cotei s-a realizat în procent de 0 % în 2012
și de 0 % în 2013.
2.           ELEMENTELE JURIDICE ALE
PROPUNERII
Articolul 50 din Actul de aderare a
Croației prevede că, în cazul în care unele acte ale
instituțiilor, adoptate înainte de aderare, necesită adaptări ca
urmare a aderării, iar adaptările necesare nu au fost prevăzute
în actul de aderare sau în anexele sale, Consiliul, hotărând cu majoritate
calificată la propunerea Comisiei, ar trebui să adopte actele
necesare. În cazul în care actele respective sunt adoptate după aderare,
ele pot fi aplicate de la data aderării.
Modificările regulamentului avute în
vedere sunt legate în mod direct și exclusiv de aderarea Croației la
Uniunea Europeană, prin urmare articolul 50 din actul de aderare este
utilizat ca temei juridic unic.
Modificările preconizate sunt:
1)           modificarea articolul 9
alineatul (6) pentru adăugarea literelor HR, identificând Croația ca
stat membru de destinație în numărul de serie standard atașat
fiecărei licențe de export sau document echivalent, precum și
2)           modificarea anexei IV, pentru
adăugarea autorității naționale croate pe lista
autorităților naționale competente însărcinate cu punerea
în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1340/2008 al Consiliului.
3.           IMPLICAȚIILE BUGETARE
Nu se preconizează implicații
bugetare.
2014/0207 (NLE)
Propunere de
REGULAMENT AL CONSILIULUI
de adaptare a Regulamentului (CE)
nr. 1340/2008 al Consiliului din 8 decembrie 2008 privind comerțul cu
anumite produse siderurgice între Comunitatea Europeană și Republica
Kazahstan, ca urmare a aderării Croației la Uniunea Europeană
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Actul de aderare a
Croației, în special articolul 50,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
întrucât:
(1)       În conformitate cu articolul
50 din Actul de aderare a Croației, atunci când actele instituțiilor
rămân în vigoare după 1 iulie 2013 și trebuie adaptate ca urmare
a aderării, iar adaptările necesare nu au fost prevăzute în
actul de aderare sau în anexele sale, Consiliul trebuie să adopte actele
necesare.
(2)       Regulamentul (CE)
nr. 1340/2008 al Consiliului din 8 decembrie 2008 privind comerțul cu
anumite produse siderurgice între Comunitatea Europeană și Republica
Kazahstan[1]
a fost adoptat înainte de aderarea Croației. El trebuie adaptat ca urmare
a acestei aderări, iar adaptarea respectivă nu este
prevăzută în Actul de aderare a Croației sau în anexele sale.
(3)       Prin urmare, este oportun
să se adauge cele două litere care identifică Croația în
calitate de stat membru de destinație în numărul de serie standard
atașat fiecărei licențe de export sau document echivalent și
să se adauge autoritatea națională croată pe lista
autorităților naționale competente însărcinate cu punerea
în aplicare a Regulamentul (CE) nr. 1340/2008 al Consiliului.
(4)       Aplicarea retroactivă
este necesară pentru a se asigura că nu este afectat comerțul cu
produse siderurgice desfășurat în conformitate cu Regulamentul (CE)
nr. 1340/2008 al Consiliului.
(5)       Regulamentul (CE) nr.
1340/2008 ar trebui modificat în consecință,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Regulamentul (CE) nr. 1340/2008 se
modifică după cum urmează:
(1)          Articolul 9 alineatul (6) se
înlocuiește cu următorul text:
„6.     Numărul de serie este compus din
următoarele elemente:
–
două litere care identifică țara
exportatoare, după cum urmează:
KZ = Republica Kazahstan;
–
două litere care identifică statul membru
de destinație, după cum urmează:
BE = Belgia
BG = Bulgaria
CZ = Republica Cehă
DK = Danemarca
DE = Germania
EE = Estonia
IE = Irlanda
GR = Grecia
ES = Spania
FR = Franța
HR = Croația
IT = Italia
CY = Cipru
LV = Letonia
LT = Lituania
LU = Luxemburg
HU = Ungaria
MT = Malta
NL = Țările de Jos
AT = Austria
PL = Polonia
PT = Portugalia
RO = România
SI = Slovenia
SK = Slovacia
FI = Finlanda
SE = Suedia
GB = Regatul Unit,
–
un număr compus dintr-o cifră de
identificare a anului de cotație corespunzător ultimei cifre a anului
în cauză, de exemplu „9” pentru 2009,
–
un număr compus din două cifre de
identificare a biroului emițător din țara exportatoare,
–
un număr compus din cinci cifre de la 00 001
până la 99 999 alocat statului membru specific de destinație.”
(2)          Anexa IV la Regulamentul (CE) nr.
1340/2008 se înlocuiește cu textul din anexa la prezentul regulament.
Articolul 2
Prezentul regulament intră în vigoare în
ziua publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Prezentul regulament se aplică de la 1 iulie
2013.
Prezentul regulament este obligatoriu
în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               Regulamentul (CE) nr. 1340/2008 al Consiliului din
8 decembrie 2008 privind comerțul cu anumite produse siderurgice între
Comunitatea Europeană și Republica Kazahstan (JO L 348, 24.12.2008,
p. 1).
ANEXĂ
„Anexa
IV
СПИСЪК
НА
КОМПЕТЕНТНИТЕ
НАЦИОНАЛНИ
ОРГАНИ
LISTA DE LAS AUTORIDADES NACIONALES
COMPETENTES
SEZNAM PŘÍSLUŠNÝCH VNITROSTÁTNÍCH
ORGÁNŮ
LISTE OVER KOMPETENTE NATIONALE MYNDIGHEDER
LISTE DER ZUSTÄNDIGEN BEHÖRDEN DER
MITGLIEDSTAATEN
PÄDEVATE RIIKLIKE ASUTUSTE NIMEKIRI
ΔΙΕΥΘΥΝΣΕΙΣ
ΤΩΝ ΑΡΧΩΝ
ΕΚΔΟΣΗΣ ΑΔΕΙΩΝ
ΤΩΝ ΚΡΑΤΩΝ ΜΕΛΩΝ
LIST OF THE COMPETENT NATIONAL AUTHORITIES
LISTE DES AUTORITÉS NATIONALES COMPÉTENTES
POPIS NADLEZNIH NACIONALNIH TIJELA
ELENCO DELLE COMPETENTI AUTORITÀ NAZIONALI
VALSTU KOMPETENTO IESTĀŽU SARAKSTS
ATSAKINGŲ NACIONALINIŲ
INSTITUCIJŲ SĄRAŠAS
AZ ILLETÉKES NEMZETI HATÓSÁGOK LISTÁJA
LISTA TAL-AWTORITAJIET NAZZJONALI KOMPETENTI
LIJST VAN BEVOEGDE NATIONALE INSTANTIES
WYKAZ WŁAŚCIWYCH ORGANÓW KRAJOWYCH
LISTA DAS AUTORIDADES NACIONAIS COMPETENTES
LISTA AUTORITĂȚILOR NAȚIONALE
COMPETENTE
ZOZNAM PRÍSLUŠNÝCH ŠTÁTNYCH ORGÁNOV
SEZNAM PRISTOJNIH NACIONALNIH ORGANOV
LUETTELO TOIMIVALTAISISTA KANSALLISISTA
VIRANOMAISISTA
FÖRTECKNING ÖVER
BEHÖRIGA NATIONELLA MYNDIGHETER
BELGIQUE/BELGIË
Service public fédéral de l'économie, des PME,
des classes moyennes et de l'énergie
Direction générale du potentiel économique
Service des licences
Rue de Louvain 44
B-1000 Bruxelles
Fax (32-2) 277 50 63
Federale Overheidsdienst Economie, KMO,
Middenstand & Energie
Algemene Directie Economisch Potentieel
Dienst Vergunningen
Leuvenseweg 44
B-1000 Brussel
Fax (32-2) 277 50
63
DANMARK
Erhvervs- og Byggestyrelsen
Økonomi- og Erhvervsministeriet
Langelinie Allé 17
DK-2100 København Ø
Fax: (45) 35 46
60 01
DEUTSCHLAND
Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle,
(BAFA)
Frankfurter Straße 29—35
D-65760 Eschborn 1
Fax: (49) 6196 90
88 00
БЪЛГАРИЯ
Министерство
на
икономиката
и енергетиката
дирекция
"Регистриране,
лицензиране
и контрол"
ул.
"Славянска"
№ 8
1052 София
Факс: (359-2) 981 50
41
Fax (359-2) 980
47 10
ČESKÁ REPUBLIKA
Ministerstvo průmyslu a obchodu
Licenční správa
Na Františku 32
CZ-110 15 Praha 1
Fax: (420) 224 21
21 33
FRANCE
Ministère de l'économie, des finances et de
l'industrie
Direction générale des entreprises
Sous-direction des biens de consommation
Bureau textile-importations
Le Bervil
12, rue Villiot
F-75572 Paris Cedex 12
Fax (33) 153 44
91 81
REPUBLIKA HRVATSKA
Ministarstvo vanjskih i europskih poslova
Trg N. Š. Zrinskog 7-8,
10000 Zagreb
Tel: (385) 1 6444626
Fax: (385) 1
6444601
ITALIA
Ministero dello Sviluppo Economico
Direzione Generale per la Politica Commerciale
DIV. III
Viale America, 341
I-00144 Roma Tel.
Tel. (39) 06 59 64 24 71/59 64 22 79
Fax (39) 06 59 93 22 35/59 93 26 36
E-mail:
polcom3@mincomes.it
EESTI
Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium
Harju 11
EE-15072 Tallinn
Faks: +372 631
3660
IRELAND
Department of Enterprise, Trade and Employment
Import/Export Licensing, Block C
Earlsfort Centre
Hatch Street
IE-Dublin 2
Fax: +353-1-631
25 62
ΕΛΛΑΣ
Υπουργείο
Οικονομίας &
Οικονομικών
Γενική
Διεύθυνση
Διεθνούς
Οικονομικής
Πολιτικής
Διεύθυνση
Καθεστώτων
Εισαγωγών-Εξαγωγών,
Εμπορικής
Άμυνας
Κορνάρου
1
GR-105 63 Αθήνα
Φαξ
(30-210) 328 60 94
ESPAÑA
Ministerio de Industria, Turismo y Comercio
Secretaría General de Comercio Exterior
Subdirección General de Comercio Exterior de
Productos Industriales
Paseo de la Castellana 162
E-28046 Madrid
Fax: +34-91 349
38 31
ΚΥΠΡΟΣ
Υπουργείο
Εμπορίου,
Βιομηχανίας
και Τουρισμού
Υπηρεσία
Εμπορίου
Μονάδα
Έκδοσης Αδειών
Εισαγωγής/Εξαγωγής
Οδός
Ανδρέα
Αραούζου Αρ. 6
CY-1421
Λευκωσία
Φαξ
(357) 22 37 51 20
LATVIJA
Latvijas Republikas Ekonomikas ministrija
Brīvības iela 55
LV-1519 Rīga
Fakss: +371-728
08 82
LIETUVA
Lietuvos Respublikos ūkio ministerija
Prekybos departamentas
Gedimino pr. 38/2
LT-01104 Vilnius
Faks. +370-5-26
23 974
LUXEMBOURG
Ministère de l’économie et du commerce
extérieur
Office des licences
BP 113
L-2011 Luxembourg
Fax (352) 46 61
38
MAGYARORSZÁG
Magyar Kereskedelmi Engedélyezési Hivatal
Margit krt. 85.
HU-1024 Budapest
Fax: (36-1) 336
73 02
MALTA
Diviżjoni għall-Kummerċ
Servizzi Kummerċjali
Lascaris
MT-Valletta CMR02
Fax: (356) 25 69
02 99
NEDERLAND
Belastingdienst/Douane centrale dienst voor
in- en uitvoer
Postbus 30003, Engelse Kamp 2
NL-9700 RD Groningen
Fax (31-50) 523
23 41
ÖSTERREICH
Bundesministerium für Wirtschaft und Arbeit
Außenwirtschaftsadministration
Abteilung C2/2
Stubenring 1
A-1011 Wien
Fax: (43-1) 7 11
00/83 86
ROMÂNIA
Ministerul pentru Întreprinderi Mici și
Mijlocii, Comerț, Turism și Profesii Liberale
Direcția Generală Politici
Comerciale
Str. Ion Câmpineanu, nr. 16
București, sector 1
Cod poștal 010036
Tel. (40-21) 315 00 81
Fax (40-21) 315 04 54
e-mail:
clc@dce.gov.ro
SLOVENIJA
Ministrstvo za finance
Carinska uprava Republike Slovenije
Carinski urad Jesenice
Spodnji plavž 6C
SI-4270 Jesenice
Faks (386-4) 297
44 72
SLOVENSKO
Odbor obchodnej politiky
Ministerstvo hospodárstva
Mierová 19
827 15 Bratislava 212
Slovenská republika
Fax: (421-2) 48
54 31 16
SUOMI/FINLAND
Tullihallitus
PL 512
FI-00101 Helsinki
Faksi +358-20-492 28 52
Tullstyrelsen
PB 512
FI-00101 Helsingfors
Fax +358-20-492
28 52
POLSKA
Ministerstwo Gospodarki
Plac Trzech Krzyży 3/5
00-507 Warszawa
Polska
Fax: (48-22) 693
40 21/693 40 22
PORTUGAL
Ministério das Finanças e da Administração
Pública
Direcção-Geral das Alfândegas e dos Impostos
Especiais sobre o Consumo
Rua da Alfândega, n.o 5, r/c
P-1149-006 Lisboa
Fax: (+351) 218
81 39 90
SVERIGE
Kommerskollegium
Box 6803
S-113 86 Stockholm
Fax (46-8) 30 67
59
UNITED KINGDOM
Department of Trade and Industry
Import Licensing Branch
Queensway House — West Precinct
Billingham
UK-TS23 2NF
Fax (44-1642) 36 42 69”


				|

		52013PC0769

			Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI de modificare a Regulamentului (UE) nr. 525/2013 în ceea ce privește punerea în aplicare la nivel tehnic a Protocolului de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice /* COM/2013/0769 final - 2013/0377 (COD) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Modificarea de la Doha
În cadrul Conferinței de la Doha privind
schimbările climatice, din decembrie 2012, cele 192 de părți
la Protocolul de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor
Unite privind schimbările climatice (denumită în continuare „convenția”)
au adoptat o modificare la protocol.[1]
Această „modificare de la Doha” stabilește cea de a doua
perioadă de angajament din cadrul Protocolului de la Kyoto, care începe la
1 ianuarie 2013 și se încheie la 31 decembrie 2020.
În temeiul modificării de la Doha,
Uniunea Europeană, statele sale membre și Islanda se angajează
să își limiteze nivelul mediu anual de emisii de gaze cu efect de
seră în perioada 2013-2020 la 80 % din emisiile din anul de bază
(1990, în cele mai multe cazuri)[2].
Acest angajament se bazează pe obiectivele de reducere a emisiilor
stabilite în pachetul privind clima și energia adoptat în 2009, care
include în special schema UE de comercializare a certificatelor de emisii (EU
ETS) și decizia privind partajarea eforturilor[3]. Calcularea cantităților
aferente angajamentului ține seama de diferențele în ceea ce privește
domeniul de aplicare dintre legislația Uniunii Europene și a doua
perioadă de angajament a Protocolului de la Kyoto[4]. Această abordare este în
conformitate cu concluziile Consiliului din martie 2012, în care se afirmă
că angajamentul comun al Uniunii Europene, al statelor sale membre și
al Islandei ar trebui să se bazeze pe pachetul legislativ privind clima și
energia, dar și că obligațiile fiecărui stat membru de
reducere a emisiilor în cea de a doua perioadă de angajament a
Protocolului de la Kyoto „nu depășesc obligațiile acestora convenite
în cadrul legislației UE”. Această abordare a fost urmată în documentul
prezentat în aprilie 2012 de către Uniunea Europeană și statele
membre ale acesteia referitor la angajamentul lor în cadrul celei de a doua
perioade de angajament[5].
În afară de modificarea de la Doha,
Conferința de la Doha privind schimbările climatice a permis, de asemenea,
adoptarea unei serii de decizii cu privire la aspecte tehnice legate de punerea
în aplicare a angajamentelor substanțiale de atenuare enumerate în cadrul
modificării de la Doha; printre acestea se numără decizii privind
contabilizarea și gestionarea unităților Kyoto în perioada de
tranziție de la prima la a doua perioadă de angajament (Deciziile 1/CMP.8
și 2/CMP.8)[6].
O altă serie de decizii, care completează pachetul privind punerea în
aplicare, sunt în curs de elaborare. Uniunea Europeană face eforturi
pentru a face posibilă adoptarea acestora în cadrul Conferinței de la
Varșovia privind schimbările climatice, care urmează să
aibă loc în noiembrie 2013.
Îndeplinirea în comun a angajamentelor
Uniunii Europene, ale statelor sale membre și ale Islandei
Articolul 4 din Protocolul de la Kyoto permite
părților să își îndeplinească în comun angajamentele
respective. Uniunea Europeană și statele sale membre au utilizat
această opțiune atunci când au ratificat Protocolul de la Kyoto, în
2002, și au pus în aplicare prima perioadă de angajament a acestuia[7]. În timpul negocierilor privind
modificarea de la Doha, Uniunea Europeană și statele sale membre au
precizat clar că sunt hotărâte din nou să își
îndeplinească în comun angajamentele pentru cea de a doua perioadă de
angajament, de această dată împreună cu Islanda.
În cazul în care angajamentul comun este îndeplinit,
se consideră că părțile care au convenit să își
îndeplinească angajamentele în comun și-au îndeplinit fiecare aceste
angajamente (pe baza emisiilor agregate de gaze cu efect de seră pentru
întreaga perioadă de angajament). În schimb, în eventualitatea
neîndeplinirii angajamentului comun, fiecare parte este considerată
răspunzătoare pentru propriul nivel de emisii stabilit în acordul lor
privind îndeplinirea în comun a obiectivelor. Prin urmare, Protocolul de la
Kyoto impune părților la un acord privind îndeplinirea în comun a
obiectivelor să stabilească și să notifice, odată cu
depunerea instrumentelor de acceptare, nivelurile de emisii respective alocate
fiecărei părți la acordul privind îndeplinirea în comun a
obiectivelor.
Condițiile privind îndeplinirea în comun
a angajamentului asumat de Uniunea Europeană, de statele sale membre și
de Islanda figurează în anexa I la propunerea de decizie a Consiliului de adoptare
a modificării de la Doha la Protocolul de la Kyoto la Convenția-cadru
a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice și
îndeplinirea în comun a angajamentelor care decurg din acesta.[8] Aceste condiții vor fi
incluse și în acordul bilateral cu Islanda, pentru care Comisia a propus
Consiliului o recomandare privind un mandat de negociere în iunie 2013.
Odată convenite, aceste condiții, inclusiv nivelurile de emisii
respective, trebuie notificate CCONUSC atunci când Uniunea Europeană,
statele sale membre și Islanda își depun în comun instrumentele de
acceptare a modificării de la Doha.
Contabilizarea emisiilor după 2012
Cea de a doua perioadă de angajament a
Protocolului de la Kyoto va menține și, într-o anumită
măsură, va consolida sistemul complet existent de contabilizare a
emisiilor pentru a asigura transparența rezultatelor obținute de
părți și îndeplinirea obligațiilor ce le revin. Principala
cerință a acestui sistem constă în faptul că, pentru
fiecare parte care și-a asumat un angajament, trebuie calculată o
cantitate atribuită. Această cantitate atribuită reprezintă
numărul de tone pe care fiecare parte este autorizată să le
emită în perioada de angajament, în dioxid de carbon echivalent (CO2 echivalent).
Aceasta este înregistrată sub formă de unități ale
cantității atribuite (AAU) în registrul național al
fiecărei părți. În temeiul acordului privind îndeplinirea în
comun a obiectivelor, prevăzut în anexa II la propunerea de decizie a
Consiliului, Uniunea Europeană, statele sale membre și Islanda au
fiecare sarcina de a înregistra, în registrele lor naționale, AAU care
reprezintă cantitățile atribuite respective.
În plus față de AAU, registrele naționale
vor consemna și vor contabiliza tranzacțiile efectuate în unități
care rezultă din utilizarea mecanismelor de flexibilitate ale Protocolului
de la Kyoto. În afară de AAU, printre acestea se numără și
reduceri de emisii certificate (CER), pentru proiectele privind mecanismul de
dezvoltare nepoluantă, unități de reducere a emisiilor (ERU)
pentru proiecte de implementare în comun, precum și unități de
eliminare (RMU) pentru absorbția prin puțuri. Tranzacțiile
efectuate în aceste unități vor trebui să respecte cerințele
internaționale cum ar fi criteriile de eligibilitate pentru participarea
la mecanismele flexibile și cele care reglementează rezerva pentru
perioada de angajament (RDP). Aceste cerințe constituie garanții care
împiedică o parte să vândă mai multe unități dacă
acest lucru nu se justifică prin reduceri efective ale emisiilor părții
respective. În plus, în cadrul Conferinței de la Doha privind
schimbările climatice s-a convenit asupra unor norme privind tranziția
de la prima perioadă de angajament la cea de a doua, în special în
legătură cu reportarea surplusului de AAU din prima perioadă de
angajament.
Deși, în principiu, normele de la Kyoto
recent convenite nu aduc atingere funcționării EU ETS și
deciziei privind partajarea eforturilor, ar trebui clarificată interacțiunea
dintre sistemul de contabilizare al Protocolului de la Kyoto și normele de
contabilizare prevăzute de legislația Uniunii Europene. Aplicarea
normelor de la Kyoto trebuie să fie aliniată la aplicarea normelor
prevăzute de legislația UE. În plus, pentru aplicarea acordului
privind îndeplinirea în comun a obiectivelor va fi necesară definirea unor
norme tehnice suplimentare.
Temeiul juridic pentru punerea în aplicare
la nivel tehnic în Uniunea Europeană
În prima perioadă de angajament a
Protocolului de la Kyoto (2008-2012), cerințele convenite pe plan internațional
au fost puse în aplicare prin Decizia privind mecanismul de monitorizare[9] și prin regulamentele
privind registrele aplicabile pentru etapa a doua a EU ETS (2008-2012)[10]. Printre aceste cerințe
se numărau contabilizarea emisiilor și a unităților, îndeplinirea
în comun a obiectivelor de către UE, gestionarea unităților în
funcție de angajamentele asumate în cadrul Protocolului de la Kyoto și
interacțiunea acestora cu procesele de gestionare a unităților
din cadrul EU ETS. Regulamentele privind registrele prevedeau norme de
contabilizare și gestionare a unităților pentru punerea în
aplicare a EU ETS și a primei perioade de angajament a Protocolului de la
Kyoto. Regulamentul privind registrele aflat în vigoare[11] conține doar dispoziții
privind gestionarea unităților legate de punerea în aplicare și
realizarea celei de a treia faze a EU ETS și a Deciziei privind partajarea
eforturilor. Regulamentul nu stabilește cerințele de contabilizare
pentru punerea în aplicare la nivel tehnic a protocolului după 2012.
Punerea în aplicare a Protocolului de la Kyoto
după 2012 necesită un set de norme tehnice de punere în aplicare care
urmează să fie elaborate pentru Uniunea Europeană, statele sale
membre și Islanda. Regulamentul privind mecanismul de monitorizare[12], adoptat recent, nu conține
temeiul juridic care ar permite Comisiei să facă acest lucru în ceea
ce privește registrele naționale ale statelor membre. Prin urmare,
este necesar ca această modificare a Regulamentului privind mecanismul de
monitorizare să furnizeze temeiul juridic necesar.
2.           Punerea în aplicare la nivel
tehnic a Protocolului de la Kyoto după 2012
Pentru a se asigura punerea în aplicare la
nivel tehnic a Protocolului de la Kyoto în Uniunea Europeană după
2012, pentru a permite îndeplinirea în comun efectivă a angajamentelor
Uniunii Europene, ale statelor sale membre și ale Islandei, și pentru
a asigura alinierea sa cu aplicarea EU ETS și a Deciziei privind
partajarea eforturilor, trebuie stabilite norme tehnice de punere în aplicare
în Uniunea Europeană. Aceste norme ar trebui să abordeze o serie de
aspecte, cum ar fi:
–
procesele de gestionare a unităților, cum
ar fi tranzacțiile cu unități Kyoto (emiterea, transferul,
achiziționarea, anularea, retragerea, reportarea, înlocuirea sau
modificarea datei de expirare) efectuate în registrele naționale ale
Uniunii Europene, ale statelor membre și ale Islandei sau între aceste
registre;
–
procesele de contabilizare legate de tranziția
de la prima la a doua perioadă de angajament, inclusiv reportarea de AAU,
CER și ERU excedentare din prima în cea de a doua perioadă de
angajament;
–
crearea și menținerea unei rezerve de
unități excedentare din perioada anterioară (PPSR) și a
unei rezerve pentru perioada de angajament (CPR) pentru fiecare parte la
acordul privind îndeplinirea în comun a obiectivelor;
–
prelevarea unei taxe pe sumele provenite din emiterea
de ERU și primul transfer internațional de AAU în cea de a doua
perioadă de angajament.
Prezenta propunere de regulament al
Parlamentului European și al Consiliului constituie baza pentru punerea în
aplicare a acestor aspecte tehnice în Uniunea Europeană prin adoptarea
unor acte juridice.
Procesele de gestionare a unităților
Actele delegate prevăzute în prezenta
propunere sunt necesare pentru a se garanta că toate tranzacțiile cu
unități Kyoto efectuate în registrele naționale din Uniunea
Europeană, statele sale membre și Islanda sunt în concordanță
cu îndeplinirea în comun a angajamentelor lor. Tranzacțiile includ
emiterea, transferul, achiziționarea, anularea, reportarea, înlocuirea,
modificarea datei de expirare și retragerea. De asemenea, este necesar
să se asigure aplicarea efectivă a proceselor de gestionare a
unităților stabilite pentru contabilizarea emisiilor și a
unităților în cadrul EU ETS și al Deciziei privind partajarea
eforturilor. Acordul privind îndeplinirea în comun a obiectivelor pentru a doua
perioadă de angajament va necesita precizări suplimentare în ceea ce
privește aplicarea normelor de la Kyoto în Uniunea Europeană.
În plus, atât EU ETS, cât și Decizia
privind partajarea eforturilor permit utilizarea limitată a unităților
Kyoto pentru respectarea obligațiilor stabilite în legislația UE.
Este esențial ca punerea în aplicare la nivel tehnic a normelor de la
Kyoto în Uniunea Europeană să prevadă flexibilitatea totală
înscrisă în legislația Uniunii, astfel încât aceste unități
să poată fi accesate de către operatori în conformitate cu
dispozițiile UE ETS și de statele membre în legătură cu obligațiile
care le revin în temeiul Deciziei privind partajarea eforturilor. De asemenea,
este esențial ca punerea în aplicare la nivel tehnic să asigure utilizarea
unor practici solide de contabilizare relevante pentru alinierea normelor de aplicare
de la Kyoto cu UE ETS și cu Decizia privind partajarea eforturilor. Printre
acestea se numără și necesitatea asigurării că o
unitate Kyoto este emisă sau retrasă pentru fiecare unitate UE
corespunzătoare creată sau utilizată, pentru asigurarea
conformității.
În plus, actele delegate prevăzute în
prezenta propunere trebuie să definească norme eficace privind
retragerea unităților după 2012: îndeplinirea angajamentului
comun depinde de retragerea unităților de către Uniunea
Europeană, de către fiecare stat membru și de către
Islanda, în funcție de nivelurile de emisii respective. Un proces coerent
de retragere a unităților de către Uniune, statele membre și
Islanda și identificarea clară a unităților care
urmează să fie retrase de către fiecare parte va garanta faptul
că respectarea legislației Uniunii înseamnă, în același timp,
respectarea angajamentelor asumate în temeiul Protocolului de la Kyoto și
viceversa. De altfel, un astfel de proces este necesar pentru a asigura
integritatea contabilizării în cadrul EU ETS. Cu condiția ca
operatorii care fac obiectul EU ETS să se conformeze obligațiilor din
propunere, acest proces va garanta, de asemenea, că nu este necesară
dobândirea de noi unități Kyoto pentru acoperirea emisiilor
respective în vederea respectării cerințelor de contabilizare de la
Kyoto pentru cea de a doua perioadă de angajament. În acest scop, actele
delegate prevăzute de prezenta propunere vor garanta că emisiile care
fac obiectul EU ETS între 1 ianuarie 2013 și 31 decembrie 2020 corespund
retragerii ulterioare a unităților valabile pentru cea de a doua
perioadă de angajament în cadrul Protocolului de la Kyoto. În esență,
acestea vor asigura că o unitate Kyoto valabilă pentru cea de a doua
perioadă de angajament este retrasă pentru fiecare unitate
restituită în cadrul EU ETS pentru emisiile provenite din sursele enumerate
în anexa A la Protocolul de la Kyoto. În mod similar, acestea vor stabili, de
asemenea, că unitățile Kyoto, valabile pentru cea de a doua
perioadă de angajament, sunt retrase în schimbul emisiilor și al
absorbțiilor din statele membre și din Islanda, în sectoarele care nu
fac obiectul EU ETS, în măsura în care aceste gaze, surse și puțuri
fac obiectul protocolului.
Procesele de contabilizare legate de
tranziția de la prima la a doua perioadă de angajament
Decizia 13/CMP.1, care conține
principalele norme de contabilizare din Protocolul de la Kyoto[13], stabilește dispozițiile
potrivit cărora părțile vor putea reporta ERU, CER și AAU
pentru perioada de angajare următoare după ce toate părțile
vor finaliza evaluarea conformității. În temeiul prezentei decizii,
ERU și CER pot fi reportate până la o limită echivalentă cu
2,5 % din cantitatea atribuită unei părți. Unitățile
de eliminare (RMU), reducerile de emisii certificate temporar (tCER),
reducerile de emisii certificate pe termen lung (lCER) și ERU care rezultă
din conversia RMU nu pot fi reportate. Decizia 1/CMP.8 confirmă aplicarea
acestor norme după 2012 și adaugă cerința ca AAU reportate
să fie transferate în rezerva de unități excedentare din
perioada anterioară (PPSR) a părții respective.
Procentul-limită privind reportarea CER și
ERU se aplică pe baza cantității atribuite, iar CER și ERU
valabile pentru prima perioadă de angajament utilizate pentru conformitate
în faza a treia a EU ETS (2013-2020) sunt înscrise în registrul Uniunii. Din
aceste motive, va fi esențial ca limita la nivelul Uniunii Europene și
al statelor membre ale acesteia să se aplice astfel încât aceste
unități să poată fi reportate în cazul retragerii
ulterioare. Mai mult, în cadrul UE ETS, conturile trebuie deschise și
gestionate nu numai de către părți, ci și de către
entități private. În măsura în care aceste conturi conțin
CER și ERU, va fi important să se stabilească norme coerente
care să permită aplicarea optimă a normelor în materie de
reportare. AAU care reprezintă certificate reportate din a doua în a treia
fază a EU ETS sunt, de asemenea, înscrise în registrul Uniunii. Prin
urmare, va trebui ca actele delegate să stabilească, de asemenea,
norme de aplicare a dispozițiilor privind reportarea AAU pentru a se
asigura că aplicarea sistemului de contabilizare prevăzut în
Protocolul de la Kyoto este aliniat cu cel din cadrul EU ETS și din
Decizia privind partajarea eforturilor.
Înființarea și gestionarea unei
rezerve pentru perioada de angajament (CPR) și a unei rezerve de
unități excedentare din perioada anterioară (PPSR) pentru
fiecare parte la acordul privind îndeplinirea în comun a obiectivelor
Actele delegate prevăzute în prezenta
propunere vor trebui, de asemenea, să aducă precizări privind
funcționarea CPR în registrele naționale ale Uniunii Europene, ale
statelor sale membre și ale Islandei. Obligația internațională
de a crea și menține o rezervă pentru perioada de angajament ține
de responsabilitatea fiecărei părți de a-și gestiona și
contabiliza cantitatea atribuită. În conformitate cu deciziile internaționale,
CPR este egală cu cea mai mică dintre următoarele valori:
90 % din cantitatea atribuită inițial unei părți sau
100 % din valoarea ultimului inventar revizuit, înmulțită cu 8.
CPR se aplică fiecărei părți la acordul privind
îndeplinirea în comun a obiectivelor. Întrucât cantitatea atribuită
statelor membre și Islandei acoperă doar sectoarele care nu fac
obiectul ETS, iar cantitatea atribuită Uniunii acoperă sectoarele care
fac obiectul ETS, actele delegate prevăzute în prezenta propunere sunt
necesare pentru a stabili o abordare coerentă pentru calcularea exactă
și raportarea transparentă a rezervelor pentru perioada de angajament
respectivă ale Uniunii Europene, ale statelor sale membre și ale
Islandei.
Conform Deciziei 1/CMP.8, fiecare parte
trebuie să stabilească o rezervă de unități
excedentare din perioada anterioară (PPSR) în registrul său național
și să stabilească normele aferente PPSR, după cum
urmează: unitățile pot fi transferate dintr-o PPSR în alta;
fiecare parte își poate retrage propriile unități din propria
PPSR până la nivelul la care emisiile din cea de a doua perioadă de
angajament depășesc cantitatea atribuită; o parte poate achiziționa
din PPSR a unei alte părți unități în valoare de până
la 2 % din cantitatea atribuită în perioada de angajament
precedentă. Uniunea Europeană, statele sale membre și Islanda
sunt fiecare responsabile să creeze și să mențină o
PPSR în conformitate cu normele convenite la nivel internațional și
cu condițiile privind îndeplinirea în comun. Este necesar să se
stabilească domeniul de aplicare al fiecărei PPSR în funcție de
definiția nivelurilor de emisii care figurează în anexa I la
propunerea de decizie a Consiliului. Este, de asemenea, necesar să se
stabilească norme comune privind soldul de deschidere[14], precum și utilizarea și
achiziționarea de unități în PPSR ale Uniunii Europene, ale
statelor sale membre și ale Islandei.
Prelevarea aplicată AAU și ERU
Conform Deciziei 1/CMP.8, primul transfer
internațional de AAU și emiterea de ERU trebuie să respecte o
prelevare de 2 %. În măsura în care această taxă se
aplică la emiterea de ERU, aceasta va fi responsabilitatea fiecărui
stat membru și a Islandei. Cu toate acestea, în măsura în care
soldurile AAU trebuie să fie în echilibru, astfel încât o unitate Kyoto
valabilă să poată fi retrasă pentru fiecare unitate
folosită în vederea respectării Deciziei de partajare a eforturilor,
actele delegate prevăzute în prezenta propunere sunt necesare pentru a se
asigura că sistemul de contabilizare utilizat pentru aplicarea
prelevării este aliniat la cerințele din legislația Uniunii
Europene.
3.           elementele juridice ale
prezentei propuneri
Prezenta propunere modifică temeiul
juridic, prevăzut în Regulamentul privind mecanismul de monitorizare, care
oferă Comisiei posibilitatea de a adopta acte fără caracter
legislativ prin care să stabilească norme privind elemente neesențiale
legate de contabilizarea unităților Kyoto după 2012 în legislația
UE. Elementele esențiale în ceea ce privește angajamentele Uniunii
Europene, ale statelor sale membre și ale Islandei, punerea lor în
aplicare și îndeplinirea în comun sunt stabilite într-o serie de
instrumente juridice, printre care se numără propunerea separată
de decizie a Consiliului. Acestea vor fi, de asemenea, abordate în acordul
bilateral cu Islanda și sunt incluse în modificarea de la Doha și în deciziile
conexe ale Conferinței părților care funcționează ca
reuniune a părților la Protocolul de la Kyoto, precum și în
Regulamentul privind mecanismul de monitorizare și în actele delegate și
de punere în aplicare adoptate în temeiul acestuia.
Înainte, în cadrul vechilor regulamente
privind registrele, aceste norme erau adoptate în conformitate cu procedura
comitetului de reglementare cu control. Temeiul juridic al acestora figura în
Decizia privind mecanismul de monitorizare. Temeiul juridic care a permis
punerea în aplicare a unor aspecte tehnice legate de gestionarea unităților
în prima perioadă de angajament a Protocolului de la Kyoto prin adoptarea
regulamentelor privind registrele figura la articolul 3 alineatul (3) și la
articolul 6 alineatul (1) din Decizia privind mecanismul de monitorizare.
Decizia făcea referire, printre altele, la necesitatea adoptării de
dispoziții de punere în aplicare conform procedurii comitetelor în ceea ce
privește rapoartele privind informațiile din registrul național
referitoare la emiterea, achiziționarea, deținerea, transferul,
anularea, retragerea și reportarea unităților cantității
atribuite, a unităților de eliminare, a unităților de
reducere a emisiilor și a reducerilor de emisii certificate în cursul
anului precedent. Decizia prevedea, de asemenea, adoptarea de măsuri
conform procedurii comitetelor în ceea ce privește obligația care
revine Comunității și statelor sale membre potrivit căreia
acestea „stabilesc și gestionează registre în scopul
contabilizării cu precizie a operațiunilor de emitere, deținere,
transfer, achiziție, anulare și retragere a părților
dintr-o cantitate atribuită, a unităților de absorbție, a
unităților de reducere a emisiilor și a reducerilor de emisii
care au fost omologate, precum și de reportare a părților
dintr-o cantitate atribuită, a unităților de reducere a
emisiilor și a reducerilor de emisii care au fost omologate”.
Decizia privind mecanismul de monitorizare a
fost abrogată și înlocuită cu Regulamentul privind mecanismul de
monitorizare, care a intrat în vigoare la 8 iulie 2013. La articolul 10,
(„Înființarea și gestionarea registrelor”), Regulamentul privind
mecanismul de monitorizare menționează sistemul de registre care
permite punerea în aplicare la nivel tehnic a Protocolului de la Kyoto în ceea
ce privește gestionarea unităților în registrele naționale.
Acesta conține elementul esențial al obligației convenite la
nivel internațional care revine Uniunii și statelor membre potrivit
căreia acestea „înființează și păstrează registre
pentru a contabiliza în mod precis emiterea, deținerea, transferul, achiziționarea,
anularea, retragerea, reportarea, înlocuirea sau schimbarea datei expirării,
după caz, a AAU, RMU, ERU CER, tCER și lCER”. Articolul 10 alineatul
(4) conține și temeiul juridic care permite adoptarea unui act
delegat de punere în aplicare a unor aspecte neesențiale legate de punerea
în aplicare la nivel tehnic a Protocolului de la Kyoto în ceea ce privește
gestionarea unităților în registrele naționale, prin înlocuirea
articolului 6 alineatul (1) din Decizia privind mecanismul de monitorizare.
Dacă articolul 6 alineatul (1) din Decizia privind mecanismul de
monitorizare se aplica tuturor aspectelor legate de gestionarea unităților
„în registrele Comunității și ale statelor sale membre”,
domeniul de aplicare al acestei dispoziții a fost redus în Regulamentul
privind mecanismul de monitorizare. Temeiul juridic pentru adoptarea actelor
delegate se aplică acum doar la „înființarea” (în loc de stabilirea
și gestionarea) registrului Uniunii (în loc de registrelor Uniunii și
ale statelor membre).
Pentru a crea un
sistem de registre eficace care să aplice noile cerințe privind
gestionarea unităților în a doua perioadă de angajament din
cadrul Protocolului de la Kyoto, este, așadar, necesară modificarea
articolului 10 din Regulamentul privind mecanismul de monitorizare. Domeniul de
aplicare al regulamentului trebuie extins, astfel încât să includă
toate problemele legate de punerea în aplicare la nivel tehnic cu privire la
gestionarea unităților în registrele naționale în conformitate
cu Protocolul de la Kyoto, cu modificarea de la Doha și cu deciziile
adoptate în acest temei pentru a doua perioadă de angajament a
Protocolului de la Kyoto.
Având în vedere conținutul normelor care
trebuie adoptate în actele juridice prevăzute în prezenta propunere, în
conformitate cu cele de mai sus, aceste acte juridice trebuie, de asemenea,
să fie adoptate ca acte delegate în temeiul articolului 290 din TFUE, astfel
cum se prevede deja la articolul 10 alineatul (4) din Regulamentul privind
mecanismul de monitorizare.
Un act delegat completează normele esențiale,
aducând precizări legate de conținutul acestora și reglementând
detalii suplimentare. Actul delegat este diferit de un act de punere în
aplicare, adoptat în temeiul articolului 291 din TFUE, care prevede condiții
uniforme de punere în aplicare a legislației Uniunii de către statele
membre. Astfel cum s-a arătat mai sus, cerințele de contabilizare
care trebuie puse în aplicare după 2012 nu numai că decurg doar din
legislația UE, dar sunt în mare măsură bazate pe reguli
convenite la nivel internațional. De asemenea, acestea nu sunt puse în
aplicare doar de către statele membre, ci și de către Uniunea
Europeană însăși, ceea ce creează obligații și
pentru instituțiile UE. În conformitate cu articolul 290 din TFUE, actele
delegate avute în vedere în prezenta propunere nu ar armoniza punerea în
aplicare a normelor esențiale existente, ci mai degrabă ar stabili
detalii tehnice specifice suplimentare pentru punerea în aplicare a
Protocolului de la Kyoto după 2012.
2013/0377 (COD)
Propunere de
REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN
ŞI AL CONSILIULUI
de modificare a Regulamentului (UE) nr. 525/2013
în ceea ce privește punerea în aplicare la nivel tehnic a Protocolului de
la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite
asupra schimbărilor climatice
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL
UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în special articolul 192 alineatul (1),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act
legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic și
Social European[15],
având în vedere avizul Comitetului Regiunilor[16],
hotărând în conformitate cu procedura
legislativă ordinară,
întrucât:
(1)       Consiliul a adoptat Decizia
[...] privind adoptarea modificării de la Doha la Protocolul de la Kyoto
la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra
schimbărilor climatice și îndeplinirea în comun a angajamentelor care
decurg din acesta[17].
Decizia adoptă modificarea de la Doha la Protocolul de la Kyoto la Convenția-cadru
a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice
(„CCONUSC”), prin care se stabilește o a doua perioadă de angajament,
în numele Uniunii, și precizează condițiile îndeplinirii în
comun a angajamentelor Uniunii, ale statelor sale membre și ale Islandei
în conformitate cu articolul 4 din Protocolul de la Kyoto.
(2)       Adoptarea modificării de
la Doha, punerea în aplicare a deciziilor conexe ale Conferinței părților
care funcționează ca reuniune a părților la Protocolul de
la Kyoto și condițiile de îndeplinire în comun în Uniune, în statele
sale membre și în Islanda necesită stabilirea unor norme care să
asigure punerea în aplicare la nivel tehnic a Protocolului de la Kyoto în
Uniune după 2012, care să permită îndeplinirea în comun
efectivă a angajamentelor Uniunii, ale statelor sale membre și ale
Islandei, și care să asigure alinierea cu funcționarea
sistemului Uniunii de comercializare a emisiilor („EU ETS”) instituit prin
Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului[18] și prin Decizia
406/2009/CE a Parlamentului European și a Consiliului[19].
(3)       În prima perioadă de
angajament din cadrul Protocolului de la Kyoto, cerințele convenite la
nivel internațional privind contabilizarea și gestionarea emisiilor și
a unităților și acordul privind îndeplinirea în comun a
obiectivelor de către Uniune și statele sale membre au fost puse în
aplicare în temeiul Deciziei nr. 280/2004/CE a Parlamentului European și a
Consiliului[20]
și al așa-numitelor regulamente privind registrele[21]. Vechile regulamente privind
registrele au fost înlocuite cu Regulamentul (UE) nr. 389/2013 al Comisiei[22], care conține acum
dispoziții privind gestionarea unităților în contextul punerii
în aplicare și al funcționării EU ETS și a Deciziei 406/2009/CE[23]. Regulamentul (UE) nr.
525/2013 al Parlamentului European și al Consiliului[24] adoptat recent nu mai conține
baza juridică necesară pentru adoptarea actelor delegate pentru
punerea în aplicare a normelor pentru cea de a doua perioadă de
angajament.
(4)       Pentru ce a de a doua perioadă
de angajament, cantitatea atribuită Uniunii se referă la emisiile de
gaze cu efect de seră din surse care fac obiectul EU ETS, în măsura
în care acestea fac obiectul Protocolului de la Kyoto, în timp ce cantitățile
respective atribuite statelor membre și Islandei se referă la toate
celelalte emisii de gaze cu efect de seră din surse și la absorbția
lor prin puțuri, care fac obiectul Protocolului de la Kyoto.
(5)       Decizia 1/CMP.8[25] modifică normele privind
stabilirea eligibilității pentru participarea la mecanismele
flexibile în cadrul Protocolului de la Kyoto. De asemenea, aceasta definește
limitele privind unitățile reportate de la prima la a doua
perioadă de angajament, inclusiv obligația ca fiecare parte să
creeze o rezervă de unități excedentare din perioada
anterioară (PPSR). În plus, decizia respectivă prevede prelevarea
unei cote de 2 % din primele transferuri internaționale de unități
ale cantității atribuite (AAU) și emiterea de unități
de reducere a emisiilor (ERU) pentru proiecte de punere în aplicare în comun
imediat după conversia în ERU a AAU sau a unităților de
eliminare (RMU) deținute anterior de către părți. În
prezent, sunt în curs de negociere norme suplimentare de punere în aplicare a
Protocolului de la Kyoto pentru a doua perioadă de angajament.
(6)       Pentru instituirea unor norme
coerente care să asigure punere în aplicare la nivel tehnic a Protocolului
de la Kyoto în Uniunea Europeană după 2012, pentru a permite
îndeplinirea în comun efectivă a angajamentelor Uniunii, ale statelor sale
membre și ale Islandei și pentru a asigura alinierea sa cu aplicarea
EU ETS și a Deciziei privind partajarea eforturilor, trebuie delegată
Comisiei competența de a adopta acte delegate în conformitate cu articolul
290 din TFUE. Atunci când pregătește și elaborează acte
delegate, Comisia ar trebui să asigure consecvența acestora cu cerințele
de contabilizare convenite la nivel internațional, cu condițiile
privind îndeplinirea în comun stabilite în Decizia [...] și cu legislația
relevantă a Uniunii,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Regulamentul
(UE) nr. 525/2013 se modifică după cum urmează:
1.           La articolul 3, se
adaugă următoarele puncte (13a) și (13b):
„(13a) «rezervă pentru perioada de
angajament» sau «CPR» înseamnă rezerva creată în temeiul anexei la
Decizia 11/CMP.1 sau al altor decizii relevante adoptate de organisme care țin
de CCONUSC sau de Protocolul de la Kyoto;
(13b) «rezerva de unități excedentare
din perioada anterioară» sau «PPSR» înseamnă rezerva creată în
temeiul Deciziei 1/CMP.8 sau al altor decizii relevante adoptate de organisme
care țin de CCONUSC sau de Protocolul de la Kyoto;”
2.           Articolul 10 se modifică
după cum urmează:
(a)      La articolul 10 alineatul (1) se
adaugă următorul paragraf:
„Uniunea și statele membre țin cont, în
registrele lor, de transferul de unități necesare prevăzute de
Protocolul de la Kyoto, Decizia 1/CMP.8 sau alte decizii relevante adoptate de
organisme care țin de CCONUSC sau de Protocolul de la Kyoto, ca prelevare
ce urmează a fi efectuată după emiterea de ERU și primul
transfer internațional de AAU.”
(b)     La articolul 10 se adaugă
următorul alineat (5):
„5.        Comisia este, de asemenea,
împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 25
pentru a asigura, prin registrele Uniunii și ale statelor membre, punerea
în aplicare la nivel tehnic a Protocolului de la Kyoto, pentru a permite
îndeplinirea efectivă în comun a angajamentelor Uniunii, ale statelor
membre și ale Islandei și pentru a asigura alinierea sa cu aplicarea
Directivei 2003/87/CE și a Deciziei 406/2009/CE, inclusiv:
(a)
procesele de gestionare a unităților, cum
ar fi tranzacțiile cu AAU, CER, inclusiv lCER și tCER, ERU și
RMU (emiterea, transferul, achiziționarea, anularea, retragerea,
reportarea, înlocuirea sau modificarea datei de expirare) efectuate în
registrele naționale ale Uniunii Europene, ale statelor sale membre și
ale Islandei sau între aceste registre;
(b)
procesele de contabilizare legate de tranziția
de la prima la a doua perioadă de angajament, inclusiv reportarea de AAU,
CER și ERU excedentare din prima în cea de a doua perioadă de
angajament;
(c)
înființarea și gestionarea unei rezerve
de unități excedentare din perioada anterioară și a unei
rezerve pentru perioada de angajament pentru Uniune și statele membre;
(d)
contabilizarea prelevării, astfel cum se
prevede la alineatul (1) din prezentul articol.
Atunci când adoptă actele delegate menționate
la primul paragraf, Comisia asigură o punere în aplicare coerentă a
cerințelor convenite la nivel internațional în materie de
contabilizare, optimizează transparența și asigură exactitatea
contabilizării unităților Kyoto de către Uniunea
Europeană și statele membre, reducând la minimum sarcina
administrativă și costurile.”
Articolul 2
Prezentul regulament intră în vigoare în
a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al
Uniunii Europene.
Adoptat la Bruxelles,
Pentru Parlamentul European,                     Pentru
Consiliu,
Președintele                                                  Președintele
[1]               Decizia 1/CMP.8, adoptată de Conferința
părților, care funcționează ca reuniune a părților
la Protocolul de la Kyoto, FCCC/KP/CMP/2012/13/Add.1.
[2]               Pentru prima perioadă de angajament, anii de
bază ai UE au fost după cum urmează: pentru CO2, CH4
și N2O, toate statele membre folosesc anul 1990 ca an de
bază, cu următoarele excepții: Bulgaria - 1988; Ungaria - media
din perioada1985-1987; Slovenia - 1986; Polonia - 1988; România - 1989. Pentru
gazele fluorurate, toate statele membre utilizează 1995 ca an de
bază, cu următoarele excepții: Austria, Franța, Italia și
Slovacia -1990, iar România - 1989.
[3]               Legislația adoptată la 23 aprilie 2009, inclusiv
Directiva 2009/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului de
modificare a Directivei 2003/87/CE în vederea îmbunătățirii și
extinderii sistemului comunitar de comercializare a cotelor de emisii de gaze
cu efect de seră și Decizia nr. 406/2009/CE a Parlamentului
European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind efortul statelor
membre de a reduce emisiile de gaze cu efect de seră astfel încât să
respecte angajamentele Comunității de reducere a emisiilor de gaze cu
efect de seră până în 2020, JO L 140, 5.6.2009.
[4]               Această diferență în ceea ce
privește domeniul de aplicare este explicată în detaliu în documentul
de lucru al serviciilor Comisiei „Pregătirea obiectivului cuantificat de
limitare sau reducere a emisiilor UE (QELRO) pe baza pachetului UE privind
clima și energia”, SWD (2012) 18 final, 13.2.2012.
[5]               Documentul din 19 aprilie 2012 prezentat de către
Danemarca și Comisia Europeană, în numele Uniunii Europene și a
statelor sale membre privind furnizarea de informații referitoare la
angajamentele cuantificat de limitare și de reducere a emisiilor (QELRO)
pentru cea de a doua perioadă de angajament în temeiul Protocolului de la
Kyoto”, FCCC/KP/AWG/2012/MISC.1.
[6]               A se vedea nota de subsol 1.
[7]               Decizia 2002/358/CE a Consiliului din 25 aprilie 2002
privind aprobarea, în numele Comunității Europene, a Protocolului de
la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite
asupra schimbărilor climatice și îndeplinirea în comun a
angajamentelor care decurg din acesta ( JO L 130, 15.5.2002, p. 1).
[8]               COM(2013) 768 final.
[9]               Decizia nr. 280/2004/CE a Parlamentului European și
a Consiliului din 11 februarie 2004 privind un mecanism de monitorizare a
emisiilor de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și
de punere în aplicare a Protocolului de la Kyoto ( JO L 49, 19.2.2004, p. 1).
[10]             Regulamentul (CE) nr. 2216/2004 al Comisiei din 21
decembrie 2004 privind un sistem de registre standardizat și securizat în
conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a
Consiliului și cu Decizia nr. 280/2004/CE a Parlamentului European și
a Consiliului (JO L 386, 29.12.2004, p. 1) și Regulamentul (CE) nr.
920/2010 al Comisiei din 7 octombrie 2010 privind un sistem standardizat și
securizat de registre în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului
European și a Consiliului și cu Decizia nr. 280/2004/CE a
Parlamentului European și a Consiliului (JO L 270, 14.10.2010, p. 1).
[11]             Regulamentul (UE) nr. 389/2013 al Comisiei din 2 mai
2013 de creare a registrului Uniunii în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a
Parlamentului European și a Consiliului și cu Deciziile
nr. 280/2004/CE și nr. 406/2009/CE ale Parlamentului European și
ale Consiliului și de abrogare a Regulamentelor (UE) nr. 920/2010 și
(UE) nr. 1193/2011 ale Comisiei (JO L 122, 3.5.2013, p. 1.).
[12]             Regulamentul (UE) nr. 525/2013 al Parlamentului European și
al Consiliului din 21 mai 2013 privind un mecanism de monitorizare și
de raportare a emisiilor de gaze cu efect de seră, precum și de
raportare, la nivel național și al Uniunii, a altor informații
relevante pentru schimbările climatice și de abrogare a Deciziei nr.
280/2004/CE (JO L 165, 18.6.2013, p. 13).
[13]             Decizia 13/CMP/1 privind modalitățile de
contabilizare a cantităților atribuite în temeiul articolului 7
alineatul (4) din Protocolul de la Kyoto, FCCC/KP/CMP/2005/8/Add.2.
[14]             Soldul inițial al PPSR aparținând Uniunii
Europene, care urmează să fie stabilit în registrul Uniunii, va
consta în principal în AAU înscrise în registrul Uniunii în conformitate cu
articolul 56 din Regulamentul nr. 920/2010/CE, care reprezintă
certificatele EU ETS reportate în conformitate cu articolul 57 din Regulamentul
nr. 920/2010/CE. Soldul inițial al fiecărei PPSR a statelor membre și
a Islandei va consta în AAU reportate în fiecare registru național.
[15]             JO C , , p. ..
[16]             JO C , , p. ..
[17]             JO L , , p. .
[18]             Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de
comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul
Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a
Consiliului. (JO L 275/ 32, 25 .10. 2003).
[19]             Decizia nr. 406/2009/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 23 aprilie 2009 privind efortul statelor membre de a
reduce emisiile de gaze cu efect de seră astfel încât să respecte
angajamentele Comunității de reducere a emisiilor de gaze cu efect de
seră până în 2020 (JO L 140, 5.6.2009).
[20]             Decizia nr. 280/2004/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 11 februarie 2004 privind un mecanism de monitorizare a
emisiilor de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și
de punere în aplicare a Protocolului de la Kyoto (JO L 49, 19.2.2004, p. 1).
[21]             Regulamentul (CE) nr. 2216/2004 al Comisiei din 21
decembrie 2004 privind un sistem de registre standardizat și securizat în
conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a
Consiliului și cu Decizia nr. 280/2004/CE a Parlamentului European și
a Consiliului ( JO L 386, 29.12.2004, p. 1) și Regulamentul (CE) nr.
920/2010 al Comisiei din 7 octombrie 2010 privind un sistem standardizat și
securizat de registre în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului
European și a Consiliului și cu Decizia nr. 280/2004/CE a
Parlamentului European și a Consiliului (JO L 270, 14.10.2010, p. 1).
[22]             Regulamentul (UE) nr. 389/2013 al Comisiei din 2 mai
2013 de creare a registrului Uniunii în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a
Parlamentului European și a Consiliului și cu Deciziile
nr. 280/2004/CE și nr. 406/2009/CE ale Parlamentului European și
ale Consiliului și de abrogare a Regulamentelor (UE) nr. 920/2010 și
(UE) nr. 1193/2011 ale Comisiei (JO L 122, 3.5.2013, p. 1.)
[23]             Decizia nr. 406/2009/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 23 aprilie 2009 privind efortul statelor membre de a
reduce emisiile de gaze cu efect de seră astfel încât să respecte
angajamentele Comunității de reducere a emisiilor de gaze cu efect de
seră până în 2020 (JO L 140, 5.6.2009, p. 136).
[24]             Regulamentul (UE) nr. 525/2013 al Parlamentului European și
al Consiliului din 21 mai 2013 privind un mecanism de monitorizare și
de raportare a emisiilor de gaze cu efect de seră, precum și de
raportare, la nivel național și al Uniunii, a altor informații
relevante pentru schimbările climatice și de abrogare a Deciziei nr.
280/2004/CE (JO L 165, 18.6.2013, p. 13).
[25]             Decizia 1/CMP.8, adoptată de Conferința părților,
care funcționează ca reuniune a părților la Protocolul de
la Kyoto, FCCC/KP/CMP/2012/13/Add.1.


				|

		52014PC0715

			Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI de abrogare a anumitor acte în domeniul cooperării polițienești și al cooperării judiciare în materie penală /* COM/2014/0715 final - 2014/0339 (COD) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL
PROPUNERII
Asigurarea faptului că acquis-ul
legislativ al UE rămâne la zi și este în continuare adecvat scopului
reprezintă o prioritate pentru Comisie. Deja în cadrul Acordului
interinstituțional din 16.12.2003 privind o mai bună legiferare[1], Parlamentul European,
Consiliul și Comisia au convenit că volumul legislației Uniunii
Europene ar trebui redus prin abrogarea actelor care nu mai sunt aplicate. Astfel de acte ar trebui retrase din acquis-ul legislativ
al Uniunii Europene pentru a îmbunătăți transparența și
a asigura un grad mai ridicat de securitate juridică pentru cetățenii
tuturor statelor membre.
Acest lucru se
înscrie în obiectivele politicii Comisiei privind o reglementare adecvată.
În comunicarea sa din iunie 2014, intitulată „Programul privind o
reglementare adecvată și funcțională (REFIT): situația
actuală și perspective”[2],
Comisia a declarat că efectuează un screening al acquis-ului în ceea
ce privește cooperarea polițienească și cooperarea
judiciară în materie penală pentru a identifica actele care ar putea
fi abrogate, având în vedere expirarea perioadei de tranziție
prevăzută în tratate.
Comisia și-a finalizat în prezent evaluarea actelor
juridice referitoare la spațiul de libertate, securitate și justiție,
inclusiv în ceea ce privește fostul al treilea pilon al acquis-ului. O
serie de acte adoptate în ultimele decenii și-au epuizat toate efectele.
Aceste acte nu mai sunt relevante din cauza caracterului lor temporar sau
deoarece conținutul lor a fost preluat de acte ulterioare. Din motive de
securitate juridică, Comisia propune ca măsurile menționate în
prezenta propunere să fie revocate de către Parlamentul European și
Consiliu.
I. Acțiunea comună 96/610/JAI a Consiliului[3] a creat un
registru al competențelor, cunoștințelor și expertizelor
specializate în domeniul combaterii terorismului pentru a le face mai larg și
mai ușor accesibile organismelor din toate statele membre, consolidând
astfel mijloacele acestora din urmă în domeniul luptei împotriva terorismului.
Acțiunea comună respectivă a devenit caducă din momentul în
care Decizia 2009/371/JAI a Consiliului[4]
a încredințat Europol sarcina de a sprijini și consolida acțiunea
autorităților competente ale statelor membre și cooperarea
reciprocă a acestora în vederea prevenirii și a combaterii
terorismului și în care Decizia 2008/615/JAI a Consiliului[5] (așa-numita
Decizie Prüm) a introdus un nou cadru pentru cooperarea transfrontalieră
în domeniul combaterii terorismului.
II.
Acțiunea comună 96/699/JAI a Consiliului[6]
referitoare la schimbul de informații privind determinarea
caracteristicilor chimice ale drogurilor pentru a facilita combaterea
traficului ilicit cu droguri. Acțiunea comună respectivă a devenit
caducă după intrarea în vigoare a Deciziei 2009/371/JAI[7] a Consiliului privind
înființarea Europol, care a încorporat Unitatea droguri deja
existentă, și după intrarea în vigoare a Convenției cu
privire la asistența judiciară reciprocă în materie penală
între statele membre ale Uniunii Europene[8], care prevede o cooperare mai
extinsă între statele membre în domeniul politicii în materie de droguri.
III.
Acțiunea comună 96/747/JAI a Consiliului[9] a vizat consolidarea
cooperării dintre organismele de asigurare a respectării legii din
statele membre prin furnizarea de asistență în ceea ce privește
cooperarea pentru combaterea criminalității în întreaga UE. Acțiunea
comună respectivă a devenit caducă din momentul în care Decizia
2009/371/JAI a Consiliului[10]
a încredințat Europol sarcina de a dezvolta cunoștințe de
specialitate în domeniul procedurilor de investigație ale autorităților
competente ale statelor membre și de a oferi consiliere autorităților
naționale în desfășurarea anchetelor. În plus, după ce
Europol a creat Platforma Europol dedicată experților, șefii
unităților naționale Europol din statele membre au decis, la 16
februarie 2012, să închidă registrul prevăzut de Acțiunea
comună 96/747/JAI.
IV. Acțiunea comună 96/750/JAI a Consiliului[11]
privind apropierea legislațiilor și a practicilor în combaterea
toxicomaniei și în combaterea traficului ilicit cu droguri. Acțiunea
comună respectivă a devenit caducă după intrarea în vigoare
a Convenției cu privire la asistența judiciară reciprocă în
materie penală între statele membre ale Uniunii Europene[12], care prevede o
cooperare mai extinsă între statele membre și în domeniul politicii
în materie de droguri, precum și a Deciziei-cadru 2004/757/JAI a Consiliului[13] de stabilire a dispozițiilor
minime privind elementele constitutive ale infracțiunilor și sancțiunile
aplicabile în domeniul traficului ilicit de droguri, care a stabilit reguli mai
stricte privind definițiile și sancționarea anumitor infracțiuni
în domeniul politicii în materie de droguri.
V. Acțiunea comună 97/339/JAI[14] a permis
cooperarea și schimbul de informații între statele membre în privința
evenimentelor de mare anvergură pentru a garanta ordinea și siguranța
publice și a preveni faptele penale. Acțiunea comună
respectivă a devenit caducă din momentul în care Decizia 2008/615/JAI
a Consiliului[15]
(așa-numita Decizie Prüm) a introdus un nou cadru de cooperare pentru menținerea
ordinii și a siguranței publice pentru evenimentele majore și pentru
schimbul de date. În plus, Deciziile 2002/348/JAI[16] și 2007/412/JAI[17] ale Consiliului
instituie puncte naționale de informare fotbalistică al căror
scop este să coordoneze și să faciliteze cooperarea polițienească
internațională și schimbul de informații în
legătură cu meciurile de fotbal de anvergură internațională.

VI. Acțiunea comună 97/372/JAI a Consiliului[18] a vizat creșterea
volumului de informații care sunt comunicate între autoritățile
vamale și alte autorități de asigurare a respectării legii,
în special în ceea ce privește drogurile. Acțiunea comună
respectivă a devenit caducă după intrarea în vigoare a Convenției
de la Napoli[19],
care prevede norme mai detaliate cu privire la asistența reciprocă și
cooperarea între statele membre pentru prevenirea și depistarea
încălcărilor dispozițiilor vamale naționale, precum și
pentru urmărirea și sancționarea încălcărilor dispozițiilor
vamale comunitare și naționale. Mai mult, Decizia 2009/917/JAI a
Consiliului[20]
a sporit eficacitatea procedurilor de cooperare și de control ale
autorităților vamale prin înființarea unui sistem de informații
al vămilor (CIS) în scopul prevenirii, cercetării și
urmăririi penale a infracțiunilor de încălcare a legislației
vamale sau agricole comunitare. În plus, Decizia 2009/371/JAI a Consiliului i-a
încredințat Europol sarcini menite să sprijine cooperarea
vamală.
VII. Acțiunea comună 98/427/JAI a Consiliului[21] privind bunele
practici de asistență judiciară reciprocă în materie
penală a devenit caducă după intrarea în vigoare a Convenției
cu privire la asistența judiciară reciprocă în materie
penală între statele membre ale Uniunii Europene[22], care prevede o
cooperare mai extinsă în materie penală între statele membre.
VIII. Actul Consiliului din 3 decembrie 1998 de stabilire a statutului
angajaților, aplicabil salariaților Europol[23] s-a aplicat
personalului angajat de Europol înainte de intrarea în vigoare a Deciziei
2009/371/JAI a Consiliului. Cu toate acestea, contractele de muncă în
vigoare se apropie în curând de sfârșit, iar acest statut al angajaților
va deveni caduc. Dispozițiile tranzitorii prevăzute de prezenta
propunere asigură faptul că aceste contracte de muncă
continuă să fie reglementate de actul menționat până la
încetarea acestora.
2.           REZULTATELE
CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR
IMPACTULUI
Dialogul privind identificarea măsurilor juridice din fostul al
treilea pilon al acquis-ului, care au devenit caduce, a avut loc în 2014 între
Comisie și reprezentanții statelor membre și ai Secretariatului
Consiliului din cadrul Grupului „Prietenii Președinției”, care a fost
activat cu scopul de a examina toate aspectele legate de sfârșitul
perioadei de tranziție de 5 ani prevăzute la articolul 10 din
Protocolul nr. 36 la tratate.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII
 Rezumatul măsurilor propuse Propunerea abrogă o serie de măsuri juridice din cadrul fostului al treilea pilon al acquis-ului, care au fost identificate ca fiind caduce.
 Temei juridic Temeiul juridic pentru abrogarea Acțiunii comune 96/610/JAI a Consiliului este articolul 87 alineatul (2) litera (c) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Temeiul juridic pentru abrogarea Acțiunii comune 96/699/JAI a Consiliului este articolul 87 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Temeiul juridic pentru abrogarea Acțiunii comune 96/747/JAI a Consiliului este articolul 88 alineatul (2) litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Temeiul juridic pentru abrogarea Acțiunii comune 96/750/JAI a Consiliului este articolul 83 alineatul (1) și articolul 87 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Temeiul juridic pentru abrogarea Acțiunii comune 97/339/JAI a Consiliului este articolul 87 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Temeiul juridic pentru abrogarea Acțiunii comune 97/372/JAI este articolul 87 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Temeiul juridic pentru abrogarea Acțiunii comune 98/427/JAI a Consiliului este articolul 82 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Temeiul juridic pentru abrogarea Actului Consiliului din 3 decembrie 1998 de stabilire a statutului angajaților, aplicabil salariaților Europol este articolul 88 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Principiile subsidiarității și proporționalității Măsurile vizate de prezenta propunere sunt caduce fie deoarece conținutul lor a fost preluat de acte ulterioare, fie din cauză că nu mai sunt relevante, având în vedere caracterul lor temporar. Prin urmare, abrogarea acestor măsuri este conformă principiilor subsidiarității și proporționalității. Legislatorul Uniunii are sarcina de a adopta măsurile necesare în acest sens.
 Alegerea instrumentului
 Instrumentul propus: Regulament al Parlamentului European și al Consiliului.
 Articolul 88 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene prevede că Parlamentul European și Consiliul, hotărând prin regulamente, stabilesc structura, funcționarea, domeniul de acțiune și atribuțiile Europol. Prin urmare, regulamentul este forma de act prevăzută în mod explicit în această dispoziție de drept primar.
4.           IMPLICAȚIILE
BUGETARE
Propunerea nu are implicații bugetare.
2014/0339 (COD)
Propunere de
REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN
ŞI AL CONSILIULUI
de abrogare a anumitor acte în domeniul
cooperării polițienești și al cooperării judiciare în
materie penală
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în special articolul 82 alineatul (1), articolul 83 alineatul
(1), articolul 87 alineatul (2) și articolul 88 alineatul (2),
având în vedere propunerea Comisiei Europene[24],
după transmiterea proiectului de act
legislativ către parlamentele naționale,
hotărând în conformitate cu procedura
legislativă ordinară,
întrucât:
(1)       Creșterea transparenței
legislației Uniunii este un element esențial al strategiei pentru o
mai bună legiferare, implementată de instituțiile Uniunii. În
acest context, este oportună retragerea din legislația în vigoare a
actelor care nu mai urmăresc vreun obiectiv.
(2)       O serie de acte adoptate în
domeniul cooperării polițienești și al cooperării
judiciare în materie penală au devenit caduce din cauza caracterului lor
temporar sau deoarece conținutul lor a fost preluat de acte ulterioare, deși
ele nu au fost abrogate.
(3)       Acțiunea comună
96/610/JAI a Consiliului[25]
a creat un registru al competențelor, cunoștințelor și
expertizelor specializate în domeniul combaterii terorismului pentru a le face
mai larg și mai ușor accesibile organismelor din toate statele
membre. Acțiunea comună respectivă a devenit caducă din
momentul în care Decizia 2009/371/JAI a Consiliului[26] a încredințat
Europol sarcina de a sprijini și a consolida acțiunea autorităților
competente ale statelor membre și cooperarea reciprocă a acestora în
vederea prevenirii și a combaterii terorismului și în care Decizia
2008/615/JAI a Consiliului[27]
a introdus un nou cadru pentru cooperarea transfrontalieră în domeniul
combaterii terorismului.
(4)       Prin Acțiunea
comună 96/699/JAI a Consiliului[28],
Unitatea Droguri Europol a fost desemnată drept autoritatea căreia
trebuie să-i fie transmise informațiile provenind din statele membre
referitoare la determinarea caracteristicilor chimice. Acțiunea
comună respectivă a devenit caducă după intrarea în vigoare
a
Deciziei 2009/371/JAI a Consiliului[29]
și a Convenției cu privire la asistența judiciară
reciprocă în materie penală între statele membre[30].
(5)       Acțiunea comună
96/747/JAI a Consiliului[31]
a vizat consolidarea cooperării dintre agențiile de asigurare a
respectării legii din statele membre prin crearea unui registru de domenii
de competențe, cunoștințe și expertize specializate. Acțiunea
comună respectivă a devenit caducă după intrarea în vigoare
a Deciziei 2009/371/JAI a Consiliului, care a încredințat Europol sarcina
de a dezvolta cunoștințe de specialitate în domeniul procedurilor de investigație
ale autorităților competente ale statelor membre și de a oferi
consiliere în desfășurarea anchetelor.
(6)       Acțiunea comună
96/750/JHA a Consiliului[32]
a vizat consolidarea cooperării dintre autoritățile competente
ale statelor membre în domeniul combaterii toxicomaniei și a invitat
statele membre să își apropie legislațiile pentru a le face
compatibile în măsura în care acest lucru este necesar pentru a preveni și
a combate traficul ilicit cu droguri în Uniunea Europeană. Acțiunea comună respectivă a devenit
caducă după intrarea în vigoare a Convenției cu privire la
asistența judiciară reciprocă în materie penală între
statele membre ale Uniunii Europene și a Deciziei-cadru 2004/757/JAI a
Consiliului[33].
(7)       Acțiunea comună
97/339/JAI a Consiliului[34]
a permis cooperarea și schimbul de informații între statele membre în
privința evenimentelor de mare anvergură la care participă un
număr mare de persoane din mai multe state membre pentru a garanta ordinea
și siguranța publice, a proteja cetățenii și bunurile
acestora și a preveni faptele penale. Acțiunea comună
respectivă a devenit caducă după intrarea în vigoare a
Deciziilor 2008/615/JAI[35],
2002/348/JAI[36]
și 2007/412/JAI[37]
ale Consiliului, care au prevăzut norme noi privind schimbul de date cu
caracter personal și nepersonal, precum și alte forme de cooperare
pentru menținerea ordinii și a siguranței publice în cazul unor
evenimente majore.
(8)       Acțiunea comună
97/372/JAI a Consiliului[38]
a vizat creșterea volumului de informații care sunt comunicate între
autoritățile vamale și alte autorități de asigurare a
respectării legii, în special în ceea ce privește drogurile. Acțiunea
comună respectivă a devenit caducă după intrarea în vigoare
a Actului 98/C 24/01 al Consiliului[39]
de elaborare a Convenției de la Napoli, care a introdus norme detaliate cu
privire la asistența reciprocă și cooperarea între statele
membre pentru prevenirea și depistarea încălcărilor dispozițiilor
vamale naționale, precum și după intrarea în vigoare a Deciziei
2009/917/JAI a Consiliului[40],
care a sporit eficacitatea procedurilor de cooperare și de control ale
autorităților vamale prin înființarea unui sistem de informații
al vămilor (CIS), și a Deciziei 2009/371/JAI a Consiliului, care i-a
încredințat Europol sarcini menite să sprijine cooperarea
vamală.
(9)       Acțiunea comună
98/427/JAI a Consiliului[41]
privind bunele practici de asistență judiciară reciprocă în
materie penală a vizat schimbul de bune practici între statele membre în
executarea cererilor de asistență judiciară în materie
penală. Acțiunea
comună respectivă a devenit caducă. Aceasta nu a fost niciodată evaluată și,
de fapt, și-a pierdut relevanța odată cu intrarea în vigoare a
Convenției cu privire la asistența judiciară reciprocă în
materie penală între statele membre.
(10)     Actul 1999/C 26/07 al
Consiliului[42]
se aplică încă personalului angajat de Europol înainte de intrarea în
vigoare a Deciziei 2009/371/JAI a Consiliului. Cu toate acestea, contractele de
muncă în vigoare se apropie în curând de sfârșit, iar astfel acest
statut al angajaților va deveni caduc.
(11)     Din motive de securitate
juridică și de claritate, aceste acțiuni comune și actul
respectiv al Consiliului, devenite caduce, ar trebui abrogate.
(12)     Întrucât obiectivul
prezentului regulament, și anume abrogarea unei serii de acte caduce în
domeniul cooperării polițienești și al cooperării
judiciare în materie penală, nu poate fi îndeplinit de către statele
membre, ci doar la nivelul Uniunii, prezentul regulament respectă cerințele
principiului subsidiarității, prevăzut la articolul 5 din
tratat. În conformitate cu principiul proporționalității,
prevăzut la articolul menționat, prezentul regulament nu depășește
ceea ce este necesar pentru îndeplinirea obiectivului în cauză.
(13)     În conformitate cu articolul 1
din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei anexat la Tratatul
privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentului
regulament.
(14)     În conformitate cu articolele
1 și 2 din Protocolul nr. 21 privind poziția Regatului Unit și
a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție,
anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, și fără a aduce atingere
articolului 4 din protocolul respectiv, aceste state membre nu participă
la adoptarea prezentului regulament,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Abrogarea actelor caduce
Acțiunile comune 96/610/JAI, 96/699/JAI,
96/747/JAI, 96/750/JAI, 97/339/JAI, 97/372/JAI, 98/427/JAI și Actul 1999/C
26/07 al Consiliului se abrogă.
Articolul 2
Dispoziții tranzitorii
Contractele încheiate în temeiul Actului
1999/C 26/07 al Consiliului continuă să fie reglementate de actul menționat.

Articolul 3
Intrarea
în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare în
a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al
Uniunii Europene.
Prezentul
regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică
direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles,
Pentru Parlamentul European,                      Pentru
Consiliu,
Președintele                                                  Președintele
[1]               JO C 321, 31.12.2003, p. 1.
[2]               COM(2014) 368 final, 18.6.2014.
[3]               Acțiunea comună
96/610/JAI din 15 octombrie 1996 adoptată de Consiliu în temeiul
articolului K.3 din Tratatul privind Uniunea Europeană referitoare la
crearea și menținerea unui registru al competențelor, cunoștințelor
și expertizelor specializate în domeniul luptei împotriva terorismului,
destinat să faciliteze cooperarea antiteroristă dintre statele membre
ale Uniunii Europene (JO L 273, 25.10.1996, p. 1).
[4]               Decizia 2009/371/JAI a Consiliului 6 aprilie 2009
privind înființarea Oficiului European de Poliție (Europol) (JO L
121, 15.5.2009, p. 37).
[5]               Decizia 2008/615/JAI a Consiliului din 23 iunie 2008
privind intensificarea cooperării transfrontaliere, în special în domeniul
combaterii terorismului și a criminalității transfrontaliere (JO
L 210, 6.8.2008, p. 1).
[6]               Acțiunea comună
96/699/JAI din 29 noiembrie 1996 adoptată de Consiliu în temeiul
articolului K.3 din Tratatul privind Uniunea Europeană referitoare la
schimbul de informații privind determinarea caracteristicilor chimice ale
drogurilor pentru a favoriza cooperarea mai strânsă între statele membre
în domeniul combaterii traficului ilicit cu droguri (JO L 322, 12.12.1996, p.
5).
[7]               Decizia
2009/371/JAI a Consiliului din 6 aprilie 2009 privind înființarea
Oficiului European de Poliție (Europol) (JO L 121, 15.5.2009, p. 37).
[8]               Convenția din 29 mai 2000, elaborată de
Consiliu în temeiul articolului 34 din Tratatul privind Uniunea Europeană,
cu privire la asistența judiciară reciprocă în materie
penală între statele membre ale Uniunii Europene.
[9]               Acțiunea comună 96/747/JAI din 29 noiembrie
1996 adoptată de Consiliu în temeiul articolului K.3 din Tratatul privind
Uniunea Europeană referitoare la crearea și menținerea unui
registru al competențelor, cunoștințelor și expertizelor
specializate în domeniul combaterii criminalității organizate internaționale,
destinat să faciliteze cooperarea dintre statele membre ale Uniunii
Europene pentru aplicarea legii (JO L 342,
31.12.1996, p. 2).
[10]             Decizia 2009/371/JAI a Consiliului din 6 aprilie 2009
privind înființarea Oficiului European de Poliție (Europol) (JO L
121, 15.5.2009, p. 37).
[11]             Acțiunea comună 96/750/JAI din 17 decembrie 1996
adoptată de Consiliu în temeiul articolului K.3 din Tratatul privind
Uniunea Europeană referitoare la apropierea legislațiilor și a
practicilor statelor membre ale Uniunii Europene în combaterea toxicomaniei și
pentru a preveni și a combate traficul ilicit cu droguri (JO L 342,
31.12.1996, p. 6).
[12]             Convenția
din 29 mai 2000, elaborată de Consiliu în temeiul articolului 34 din
Tratatul privind Uniunea Europeană, cu privire la asistența
judiciară reciprocă în materie penală între statele membre ale
Uniunii Europene și Protocolul la Convenția cu
privire la asistența judiciară reciprocă în materie penală
între statele membre ale Uniunii Europene, elaborat de Consiliu în temeiul
articolului 34 din Tratatul privind Uniunea Europeană (JO C 326,
21.11.2001).
[13]             Decizia-cadru 2004/757/JAI a
Consiliului din 25 octombrie 2004 de stabilire a dispozițiilor minime
privind elementele constitutive ale infracțiunilor și sancțiunile
aplicabile în domeniul traficului ilicit de droguri (JO L 335, 11.11.2004, p.
8).
[14]             Acțiunea comună 97/339/JAI din 26 mai 1997
adoptată de Consiliu în temeiul articolului K.3 din Tratatul privind
Uniunea Europeană referitoare la cooperarea în domeniul ordinii și
siguranței publice (JO L 147, 5.6.1997, p.1).
[15]             Decizia 2008/615/JAI a Consiliului din 23 iunie 2008
privind intensificarea cooperării transfrontaliere, în special în domeniul
combaterii terorismului și a criminalității transfrontaliere (JO
L 210, 6.8.2008, p. 1).
[16]             Decizia 2002/348/JAI a Consiliului din 25 aprilie
2002 privind siguranța la meciurile de fotbal de anvergură internațională
(JO L 121, 8.5.2002, p. 1).
[17]             Decizia 2007/412/JAI a Consiliului din 12 iunie 2007 de
modificare a Deciziei 2002/348/JAI privind siguranța la meciurile de
fotbal de anvergură internațională (JO L 155, 15.6.2007, p. 76).
[18]             Acțiunea comună 97/372/JAI din 9 iunie 1997
adoptată de Consiliu în temeiul articolului K.3 din Tratatul privind
Uniunea Europeană referitoare la definirea criteriilor de stabilire a
obiectivelor, a metodelor de selecție etc. și la colectarea informațiilor
de la serviciile vamale și de poliție (JO L 159, 17.6.1997, p. 1).
[19]             Actul 98/C 24/01 al Consiliului din 18 decembrie 1997 de
elaborare, în baza articolului K3 din Tratatul privind Uniunea Europeană,
a Convenției cu privire la asistența reciprocă și
cooperarea între administrațiile vamale (JO C 24, 23.1.1998).
[20]             Decizia 2009/917/JAI a Consiliului din 30 noiembrie 2009
privind utilizarea tehnologiei informației în domeniul vamal (JO L 323,
10.12.2009, p. 20).
[21]             Acțiunea comună
98/427/JAI din 29 iunie 1998 adoptată de către Consiliu în temeiul
articolului K.3 din Tratatul privind Uniunea Europeană, privind bunele
practici de asistență judiciară reciprocă în materie
penală.
[22]             Convenția
din 29 mai 2000, elaborată de Consiliu în temeiul articolului 34 din
Tratatul privind Uniunea Europeană, cu privire la asistența
judiciară reciprocă în materie penală între statele membre ale
Uniunii Europene și Protocolul la Convenția cu
privire la asistența judiciară reciprocă în materie penală
între statele membre ale Uniunii Europene, elaborat de Consiliu în temeiul
articolului 34 din Tratatul privind Uniunea Europeană (JO C 326,
21.11.2001).
[23]             JO C 026, 30.1.1999, p. 23.
[24]             XXX
[25]             Acțiunea comună
96/610/JAI din 15 octombrie 1996 adoptată de Consiliu în temeiul
articolului K.3 din Tratatul privind Uniunea Europeană referitoare la
crearea și menținerea unui registru al competențelor, cunoștințelor
și expertizelor specializate în domeniul luptei împotriva terorismului,
destinat să faciliteze cooperarea antiteroristă dintre statele membre
ale Uniunii Europene (JO L 273, 25.10.1996, p. 1).
[26]             Decizia 2009/371/JAI a Consiliului din 6 aprilie 2009
privind înființarea Oficiului European de Poliție (Europol) (JO L
121, 15.5.2009, p. 37).
[27]             Decizia 2008/615/JAI a Consiliului din 23 iunie 2008
privind intensificarea cooperării transfrontaliere, în special în domeniul
combaterii terorismului și a criminalității transfrontaliere (JO
L 210, 6.8.2008, p. 1).
[28]             Acțiunea comună
96/699/JAI din 29 noiembrie 1996 adoptată de Consiliu în temeiul
articolului K.3 din Tratatul privind Uniunea Europeană referitoare la
schimbul de informații privind determinarea caracteristicilor chimice ale
drogurilor pentru a favoriza cooperarea mai strânsă între statele membre
în domeniul combaterii traficului ilicit cu droguri (JO L 322, 12.12.1996, p.
5).
[29]             Decizia
2009/371/JAI a Consiliului din 6 aprilie 2009 privind înființarea
Oficiului European de Poliție (Europol) (JO L 121, 15.5.2009, p. 37).
[30]             Convenția
din 29 mai 2000, elaborată de Consiliu în temeiul articolului 34 din
Tratatul privind Uniunea Europeană, cu privire la asistența
judiciară reciprocă în materie penală între statele membre ale
Uniunii Europene (JO C 197, 12.7.2000, p. 3) și Protocolul la Convenția cu
privire la asistența judiciară reciprocă în materie penală
între statele membre ale Uniunii Europene, elaborat de Consiliu în temeiul
articolului 34 din Tratatul privind Uniunea Europeană (JO C 326, 21.11.2001,
p. 1.)
[31]             Acțiunea comună 96/747/JAI din 29 noiembrie 1996
adoptată de Consiliu în temeiul articolului K.3 din Tratatul privind
Uniunea Europeană referitoare la crearea și menținerea unui
registru al competențelor, cunoștințelor și expertizelor
specializate în domeniul combaterii criminalității organizate internaționale,
destinat să faciliteze cooperarea dintre statele membre ale Uniunii
Europene pentru asigurarea respectării legii (JO
L 342, 31.12.1996, p. 2).
[32]             Acțiunea comună 96/750/JAI din 17 decembrie 1996
adoptată de Consiliu în temeiul articolului K.3 din Tratatul privind
Uniunea Europeană referitoare la apropierea legislațiilor și a
practicilor statelor membre ale Uniunii Europene în combaterea toxicomaniei și
pentru a preveni și a combate traficul ilicit cu droguri (JO L 342,
31.12.1996, p. 6).
[33]             Decizia-cadru 2004/757/JAI a Consiliului din 25 octombrie
2004 de stabilire a dispozițiilor minime privind elementele constitutive
ale infracțiunilor și sancțiunile aplicabile în domeniul
traficului ilicit de droguri (JO L 335, 11.11.2004, p. 8).
[34]             Acțiunea comună 97/339/JAI din 26 mai 1997
adoptată de Consiliu în temeiul articolului K.3 din Tratatul privind
Uniunea Europeană referitoare la cooperarea în domeniul ordinii și
siguranței publice (JO L 147, 5.6.1997, p. 1).
[35]             Decizia 2008/615/JAI a Consiliului din 23 iunie 2008
privind intensificarea cooperării transfrontaliere, în special în domeniul
combaterii terorismului și a criminalității transfrontaliere (JO
L 210, 6.8.2008, p. 1).
[36]             Decizia 2002/348/JAI a Consiliului din 25 aprilie
2002 privind siguranța la meciurile de fotbal de anvergură internațională
(JO L 121, 8.5.2002, p. 1).
[37]             Decizia 2007/412/JAI a Consiliului din 12 iunie 2007 de
modificare a Deciziei 2002/348/JAI privind siguranța la meciurile de
fotbal de anvergură internațională (JO L 155, 15.6.2007, p. 76).
[38]             Acțiunea comună 97/372/JAI din 9 iunie 1997
adoptată de Consiliu în temeiul articolului K.3 din Tratatul privind
Uniunea Europeană referitoare la definirea criteriilor de stabilire a
obiectivelor, a metodelor de selecție etc. și la colectarea informațiilor
de la serviciile vamale și de poliție (JO L 159, 17.6.1997, p. 1).
[39]             Actul 98/C 24/01 al Consiliului din 18 decembrie 1997 de
elaborare, în baza articolului K3 din Tratatul privind Uniunea Europeană,
a Convenției cu privire la asistența reciprocă și
cooperarea între administrațiile vamale (Convenția de la Napoli) (JO
C 24, 23.1.1998).
[40]             Decizia 2009/917/JAI a Consiliului din 30 noiembrie 2009
privind utilizarea tehnologiei informației în domeniul vamal (JO L 323,
10.12.2009, p. 20).
[41]             Acțiunea comună 98/427/JAI din 29 iunie 1998
adoptată de către Consiliu în temeiul articolului K.3 din Tratatul
privind Uniunea Europeană, privind bunele practici de asistență
judiciară reciprocă în materie penală (JO L 191, 7.7.1998, p.
1).
[42]             Actul 1999/C 26/07 al Consiliului din 3 decembrie 1998 de
stabilire a statutului angajaților, aplicabil salariaților Europol
(JO C 26, 30.1.1999, p. 23).