               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 18.10.2017
            COM(2017) 607 final
            2017/0266(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind încheierea, în numele Uniunii Europene, a Protocolului adițional de completare a Convenției Consiliului Europei privind prevenirea terorismului (CETS nr. 217)

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.OBIECTUL PROPUNERII

               Protocolul adițional la Convenția Consiliului Europei privind prevenirea terorismului (denumit în continuare „Protocolul adițional”) a fost adoptat de Comitetul de Miniștri la 19 mai 2015. Uniunea Europeană a semnat Protocolul adițional la 22 octombrie 2015
                  1
               . Prezenta propunere se referă la decizia de a încheia Protocolul adițional în numele Uniunii.

               Protocolul adițional (Convenția nr. 217) completează Convenția privind prevenirea terorismului (Convenția nr. 196). Pentru a putea încheia Protocolul adițional, Uniunea Europeană trebuie să fi încheiat sau să încheie simultan Convenția nr. 196
                  2
               . Prin urmare, prezenta propunere este însoțită de o propunere privind o decizie de încheiere a Convenției nr. 196 în numele Uniunii și trebuie citită împreună cu aceasta.

               2.CONTEXTUL PROPUNERII

               Obiectivul Protocolului adițional este de a completa Convenția nr. 196 cu o serie de dispoziții menite să pună în aplicare aspectele de drept penal din Rezoluția 2178(2014) a Consiliului de Securitate al ONU privind amenințările la adresa păcii și securității internaționale provocate de acțiuni de terorism. În cadrul rezoluției, Consiliul de Securitate a solicitat statelor membre ale Organizației Națiunilor Unite să adopte o serie de măsuri care vizează prevenirea și stoparea fluxului de luptători teroriști străini către zonele de conflict.

               Protocolul adițional răspunde acestei solicitări prin promovarea unei înțelegeri comune și a unui răspuns comun la infracțiunile legate de luptătorii teroriști străini, ceea ce servește ca referință pentru schimbul de informații și facilitează investigațiile și urmăririle penale transfrontaliere având ca obiect fapte de natură pregătitoare care riscă sau amenință să conducă la săvârșirea de infracțiuni de terorism.

               Astfel, Protocolul adițional prevede incriminarea următoarelor fapte: participarea într-o asociație sau grupare în scopuri teroriste (articolul 2), primirea de instruire în scopuri teroriste (articolul 3), deplasarea în străinătate în scopuri teroriste sau tentativa de deplasare în străinătate în scopuri teroriste (articolul 4), furnizarea sau colectarea de fonduri pentru astfel de deplasări (articolul 5) și organizarea sau facilitarea unor astfel de deplasări (articolul 6). În fine, articolul 7 vizează îmbunătățirea schimbului de informații prin obligația prevăzută pentru părți, de a desemna un punct de contact care să furnizeze informații sau să trateze cererile de informații disponibile în timp util.

               Articolul 2 este considerat un instrument important pentru investigarea și urmărirea penală eficace a celor care contribuie prin activitățile lor la săvârșirea de infracțiuni de terorism de către grupări teroriste.

               Articolul 3 prevede incriminarea faptelor de natură pregătitoare, și anume primirea de instruire în scopuri de teroriste, completându-se astfel infracțiunea de furnizare de instruire, astfel cum este prevăzută la articolul 7 din Convenția nr. 196. În același timp, dispoziția de la articolul 3 sporește securitatea juridică și eficacitatea articolelor 4-6 din Protocolul adițional, în sensul că prevede o definiție a primirii de instruire în scopuri teroriste, care este menționată ca unul dintre scopurile deplasării.

               Prin articolele 4-6 se intenționează transpunerea punctului (6) literele (a) - (c) din dispozitivul RCSONU 2178(2014). Aceste dispoziții extind sfera incriminării la alte fapte de natură pregătitoare în afară de cele deja incluse în Convenția nr. 196 (respectiv instigarea publică, furnizarea de instruire și recrutarea în scopuri teroriste).

               Prin dispoziția de la articolul 7 privind intensificarea schimbului de informații/instituirea de puncte de contact, Protocolul adițional răspunde apelului lansat prin intermediul punctului 3 din RCSONU 2178(2014) la o cooperare internațională mai strânsă, care să faciliteze în mod special prevenirea și investigarea deplasărilor în țări terțe cu scopul de a săvârși infracțiuni de terorism sau de a participa la activități de instruire în scopuri teroriste.

               Protocolul adițional a intrat în vigoare la 1 iulie 2017. La 11 iulie 2017, trei state membre ale UE ratificaseră Protocolul adițional și douăzeci și patru de state membre ale UE îl semnaseră
                  3
               . Uniunea Europeană a semnat Protocolul adițional la 22 octombrie 2015.

               3.MOTIVELE PROPUNERII

               Amenințarea teroristă s-a amplificat și a evoluat rapid în ultimii ani. Persoanele denumite „luptători teroriști străini” se deplasează în străinătate în scopuri teroriste. Luptătorii teroriști străini care se întorc reprezintă o amenințare sporită la adresa securității în toate statele membre. Luptătorii teroriști străini au fost asociați cu atacuri și comploturi recente în mai multe state membre. În plus, Uniunea și statele sale membre se confruntă cu amenințări sporite din partea persoanelor care sunt inspirate sau instruite de grupuri teroriste din străinătate. Acțiunea împotriva terorismului trebuie să fie intensificată, nu doar la nivel național, ci și la nivel paneuropean și dincolo de acesta.

               Terorismul are un caracter mondial și reprezintă o amenințare tot mai mare la adresa drepturilor fundamentale, a democrației și a statului de drept în Europa și în întreaga lume. Atacurile teroriste nu fac nicio deosebire, victimele terorismului pot fi originare de oriunde.

               Atacurile teroriste comise în ultimii ani în Uniunea Europeană și în alte părți ale lumii au reprezentat încălcări inacceptabile ale principiilor care stau la baza societăților democratice. În fața unei astfel de amenințări de durată, Uniunea Europeană este mai mult ca niciodată obligată să acționeze ca un tot unitar pentru a promova și a susține principiile care reprezintă rațiunea sa de a fi.

               Natura transfrontalieră a terorismului necesită o cooperare internațională puternică. O înțelegere comună a infracțiunilor legate de luptătorii teroriști străini și a infracțiunilor de natură pregătitoare care riscă să conducă la săvârșirea de acte de terorism contribuie la sporirea în continuare a eficacității instrumentelor de justiție penală și a cooperării la nivelul Uniunii și la nivel internațional. Faptul că normele juridice în acest domeniu — inclusiv cele care se aplică în cadrul UE — sunt adesea derivate din instrumente internaționale precum Protocolul adițional subliniază și mai mult necesitatea ca Uniunea Europeană să adopte o poziție unitară pe plan internațional.

               În sfârșit, Uniunea Europeană a adoptat un set cuprinzător de instrumente juridice pentru combaterea terorismului, astfel cum sunt menționate mai jos. Dispozițiile cuprinse în aceste instrumente coincid aproape în totalitate cu dispozițiile Protocolului adițional. Protocolul adițional ar putea aduce atingere acestor norme comune sau ar putea modifica domeniul de aplicare al acestora.

               Prin adoptarea Directivei (UE) 2017/514 privind combaterea terorismului, Uniunea Europeană este pregătită să își onoreze angajamentul de a fi parte la Protocolul adițional prin încheierea acestui instrument.

               4.ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

               4.1Competența Uniunii de a încheia Protocolul adițional

               Articolul 3 alineatul (2) din TFUE prevede că Uniunea are competență exclusivă „în ceea ce privește încheierea unui acord internațional ... în măsura în care aceasta ar putea aduce atingere normelor comune sau ar putea modifica domeniul de aplicare a acestora.” Un acord internațional poate aduce atingere normelor comune sau poate modifica sfera de aplicare a acestora atunci când domeniul care face obiectul acordului se suprapune peste dreptul Uniunii sau este reglementat, în mare măsură, de dreptul Uniunii
                  4
               .

               Uniunea a adoptat deja măsuri în domeniul reglementat prin Protocolul adițional, inclusiv dispoziții de drept penal material, precum și o dispoziție privind intensificarea schimbului de informații. Cadrul juridic al UE care reglementează infracțiunile legate de terorism este prevăzut în Directiva (UE) 2017/541 privind combaterea terorismului
                  5
               , care înlocuiește Decizia-cadru 2002/475/JAI a Consiliului privind combaterea terorismului în ceea ce privește statele membre care au obligații în temeiul directivei. Considerentul 5 din directivă se referă în mod specific la RCSONU 2178(2014) și la Protocolul adițional. Directiva stabilește cadrul juridic pentru toate infracțiunile definite prin Protocolul adițional și prevede norme complementare privind sancțiunile, competența și răspunderea persoanelor juridice.

               Dispozițiile Protocolului adițional referitoare la schimbul de informații sunt reglementate prin Decizia 2005/671/JAI a Consiliului privind schimbul de informații și cooperarea referitoare la infracțiunile de terorism
                  6
               , pe care o modifică, de asemenea, Directiva (UE) 2017/541.

               Alte instrumente relevante ale Uniunii în această privință sunt în special Decizia-cadru 2006/960/JAI a Consiliului din 18 decembrie 2006 privind simplificarea schimbului de informații și date operative între autoritățile de aplicare a legii ale statelor membre ale Uniunii Europene
                  7
               , precum și Decizia 2008/615/JAI a Consiliului din 23 iunie 2008 privind intensificarea cooperării transfrontaliere, în special în domeniul combaterii terorismului și a criminalității transfrontaliere (Decizia Prüm)
                  8
               . Aceste instrumente reglementează, pe de o parte, schimbul de informații în scopul investigațiilor penale în chestiuni legate de activități teroriste și, pe de altă parte, instituirea unor puncte de contact pentru schimbul de informații. Europol
                  9
                sprijină în special cooperarea polițienească dintre statele membre și cea dintre statele membre și țările terțe pentru a răspunde în mod adecvat fenomenului luptătorilor teroriști străini.

               Domeniul care face obiectul Protocolului adițional se suprapune peste dreptul Uniunii și este în orice caz reglementat, în mare măsură, de dreptul Uniunii. Prin urmare, încheierea sa ar putea „aduce atingere normelor comune sau ar putea modifica domeniul de aplicare a acestora”, în înțelesul articolului 3 alineatul (2) din TFUE. În consecință, Uniunea dispune de o competență exclusivă pentru a încheia Protocolul adițional.

               4.2Temeiul juridic al propunerii de decizie

               Alegerea temeiului juridic al unei măsuri a UE trebuie să se întemeieze pe elemente obiective, care pot fi supuse controlului jurisdicțional; printre acestea se numără scopul și conținutul măsurii
                  10
               . Dacă din examinarea unei măsuri a Uniunii Europene reiese faptul că aceasta servește unui scop dublu sau că are o componentă dublă și că unul dintre scopuri sau una dintre componente poate fi identificată ca principală sau predominantă, în timp ce cealaltă este doar incidentală, măsura trebuie să fie întemeiată pe un temei juridic unic, mai exact pe acel temei necesar scopului sau componentei principale sau predominante.

               Scopul predominant al Protocolului adițional este de a introduce infracțiuni legate de terorism, pentru care Uniunea are competență în temeiul articolului 83 alineatul (1) din TFUE. Temeiul juridic material pentru semnarea Protocolului adițional este, prin urmare, articolul 83 alineatul (1) din TFUE. Articolul 7 privind intensificarea schimbului de informații prin desemnarea punctelor de contact vizează facilitarea detectării, prevenirii și investigării persoanelor care se deplasează sau încearcă să se deplaseze, facilitând astfel aplicarea în practică a articolului 4 din Protocolul adițional și are, prin urmare, o natură accesorie.

               Directiva privind combaterea terorismului, al cărei scop principal este de a stabili norme minime privind definirea infracțiunilor teroriste și a celor legate de terorism și sancțiunile aferente acestora, a fost adoptată, de asemenea, pe baza articolului 83 alineatul (1) din TFUE. Ea include și dispoziții menite să îmbunătățească schimbul de informații și sprijinirea și protejarea victimelor terorismului.

               Potrivit articolului 218 alineatul (6) din TFUE, Consiliul, la propunerea negociatorului, adoptă o decizie privind încheierea acordului. Articolul 218 alineatul (6) litera (a) din TFUE prevede că, pentru acordurile din domeniile în care se aplică procedura legislativă ordinară, Consiliul adoptă o decizie privind încheierea acordului după obținerea aprobării Parlamentului European.

               Protocolul adițional acoperă domenii în care se aplică procedura legislativă ordinară, în special stabilirea unor norme minime privind definirea infracțiunilor din domeniul terorismului [articolul 83 alineatul (1) din TFUE], pentru care este necesară aprobarea Parlamentului European. Temeiul juridic procedural al propunerii de decizie este, prin urmare, articolul 218 alineatul (6) litera (a) din TFUE.

               4.3Punct de contact pentru schimbul de informații

               În temeiul articolului 7 din protocol, părțile desemnează un punct de contact pentru schimbul de informații 24 de ore din 24, 7 zile din 7, privind luptătorii teroriști străini. Se propune desemnarea Europol ca punct de contact, în condițiile prevăzute în Regulamentul (UE) 2016/794 pentru relațiile cu partenerii și transferul și schimbul de date cu caracter personal.

               4.4Aplicare teritorială

               În conformitate cu Protocolul nr. 22 la Tratatul privind Uniunea Europeană, Protocolul adițional semnat și, în cele din urmă, încheiat de Uniunea Europeană este obligatoriu și se aplică în toate statele membre ale UE, cu excepția Danemarcei. În conformitate cu Protocolul 21 la Tratatul privind Uniunea Europeană, Protocolul adițional semnat și, în cele din urmă, încheiat de Uniunea Europeană nu este obligatoriu și nu se aplică în Regatul Unit decât dacă acest stat membru notifică Consiliului intenția sa de a participa la adoptarea și punerea în aplicare a acestui instrument. Irlandei îi revin obligații în temeiul Deciziei-cadru 2002/475/JAI și, prin urmare, participă la adoptarea prezentei decizii.

               2017/0266 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind încheierea, în numele Uniunii Europene, a Protocolului adițional de completare a Convenției Consiliului Europei privind prevenirea terorismului (CETS nr. 217)

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 83 alineatul (1), coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (a),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere aprobarea Parlamentului European,

               întrucât:

               (1)În conformitate cu Decizia (UE) 2015/1914 a Consiliului din 18 septembrie 2015
                  11
               , Protocolul adițional la Convenția Consiliului Europei privind prevenirea terorismului (CETS nr. 196) (denumit în continuare „Protocolul adițional”) a fost semnat la 22 octombrie 2015, sub rezerva încheierii sale.

               (2)Articolul 10 din Protocolul adițional prevede că acesta este deschis spre aprobare de către Uniunea Europeană.

               (3)Uniunea a adoptat deja măsuri în diferitele domenii reglementate de Protocolul adițional.

               (4)Protocolul adițional prevede faptul că părțile trebuie să desemneze un punct de contact în scopul schimbului de informații privind persoanele care se deplasează în scopuri teroriste.

               (5)Irlandei îi revin obligații în temeiul Deciziei-cadru 2002/475/JAI a Consiliului
                  12
                și, prin urmare, participă la adoptarea prezentei decizii.

               (6)[În conformitate cu articolul 3 din Protocolul (nr. 21) privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Regatul Unit și-a exprimat dorința de a participa la adoptarea și la aplicarea prezentei decizii.
                  SAU
                  În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul (nr. 21) privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și fără a aduce atingere articolului 4 din protocolul menționat anterior, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.]

               (7)În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul (nr. 22) privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               (8)Prin urmare, Protocolul adițional ar trebui aprobat în numele Uniunii Europene,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Protocolul adițional la Convenția Consiliului Europei privind prevenirea terorismului (CETS nr. 196) se aprobă în numele Uniunii Europene.

               Textul protocolului adițional este atașat la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Agenția Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Aplicare a Legii (Europol) este desemnată drept punct de contact prevăzut la articolul 7 din Protocolul adițional și în conformitate cu Regulamentul (UE) 2016/794 al Parlamentului European și al Consiliului
                  13
               .

               Articolul 3

               Președintele Consiliului desemnează persoana împuternicită să depună, în numele Uniunii Europene, instrumentul de aprobare prevăzut la articolul 10 din Protocolul adițional, pentru a exprima consimțământul Uniunii Europene de a-și asuma obligații în temeiul Protocolului adițional.

               Articolul 4

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării
                  14
               .

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)
                  Decizia (UE) 2015/1913 a Consiliului din 18 septembrie 2015 privind semnarea, în numele Uniunii Europene, a Convenției Consiliului Europei privind prevenirea terorismului (CETS nr. 196, JO L 280, 24.10.2015, p. 22) și Decizia (UE) 2015/1914 a Consiliului din 18 septembrie 2015 privind semnarea, în numele Uniunii Europene, a Protocolului adițional la Convenția Consiliului Europei privind prevenirea terorismului (CETS nr. 196, JO L 280, 24.10.2015, p. 24).

                     (2)
                  A se vedea articolul 10 din Protocolul adițional.

                     (3)
                  Biroul tratatelor Consiliului Europei,
                  Situația semnăturilor și a ratificărilor Tratatului 217
                  , la 29 august 2017.

                     (4)
                  Cauza 22/70 Comisia / Consiliul, Rec.1971, p. 263 și avizul 3/15 din 14 februarie 2017 (Tratatul de la Marrakesh).

                     (5)
                  Directiva (UE) 2017/541 privind combaterea terorismului și de înlocuire a Deciziei-cadru 2002/475/JAI a Consiliului și de modificare a Deciziei 2005/671/JAI a Consiliului (JO L 88, 31 martie 2017, p.6).

                     (6)
                  JO L 253, 29.9.2005, p. 22.

                     (7)
                  JO L 386, 29.12.2006, p. 89.

                     (8)
                  JO L 210, 6.6.2008, p. 1.

                     (9)
                  Regulamentul (UE) 2016/794 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 mai 2016 privind Agenția Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Aplicare a Legii (Europol) și de înlocuire și de abrogare a Deciziilor 2009/371/JAI, 2009/934/JAI, 2009/935/JAI, 2009/936/JAI și 2009/968/JAI ale Consiliului, JO L 135, 24.5.2016, p. 53.

                     (10)
                  C-377/12, Comisia/Consiliul, punctul 34.

                     (11)
                  Decizia (UE) 2015/1914 a Consiliului din 18 septembrie 2015, (JO L 280, 24.10.2015, p. 22).

                     (12)
                  Decizia-cadru 2002/475/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind combaterea terorismului (JO L 164, 22.6.2002, p. 3).

                     (13)
                  Regulamentul (UE) 2016/794 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 mai 2016 privind Agenția Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Aplicare a Legii (Europol) și de înlocuire și de abrogare a Deciziilor 2009/371/JAI, 2009/934/JAI, 2009/935/JAI, 2009/936/JAI și 2009/968/JAI ale Consiliului (JO L 135, 24.5.2016, p. 53).

                     (14)
                  Data intrării în vigoare a Protocolului adițional pentru Uniunea Europeană va fi publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene de către Secretariatul General al Consiliului.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 18.10.2017
            COM(2017) 607 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de Decizie a Consiliului
            privind încheierea, în numele Uniunii Europene, a Protocolului adițional care completează Convenția Consiliului Europei privind prevenirea terorismului (CETS nr. 217)

               ANEXĂ

               la

               Propunerea de Decizie a Consiliului

               privind încheierea, în numele Uniunii Europene, a Protocolului adițional care completează Convenția Consiliului Europei privind prevenirea terorismului (CETS nr. 217)

               Cea de a 28-a reuniune plenară

               Strasbourg (Franța), 8-10 aprilie 2015

               Statele membre ale Consiliului Europei și celelalte părți la Convenția Consiliului Europei privind prevenirea terorismului (CETS nr. 196), semnatare ale prezentului protocol,

               întrucât scopul Consiliului Europei este de a realiza o uniune mai strânsă între membrii săi;

               dorind să consolideze în continuare eforturile îndreptate către prevenirea și reprimarea terorismului sub toate formele sale, atât în Europa, cât și la nivel mondial, cu respectarea drepturilor omului și a statului de drept;

               reamintind drepturile omului și libertățile fundamentale consacrate, în special, în Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale (ETS nr. 5) și în protocoalele la aceasta, precum și în Pactul internațional cu privire la drepturile civile și politice;

               exprimându-și îngrijorarea profundă cu privire la amenințarea reprezentată de către persoanele care călătoresc în străinătate în scopul săvârșirii, contribuirii sau participării la săvârșirea infracțiunilor de terorism sau al furnizării ori primirii de instruire în scopuri teroriste pe teritoriul unui alt stat;

               având în vedere, în acest sens, Rezoluția 2178 (2014) adoptată de Consiliul de Securitate al Organizației Națiunilor Unite în cadrul celei de a 7272-a reuniuni care a avut loc la 24 septembrie 2014, în special punctele 4 și 6;

               considerând că este de dorit să se completeze Convenția Consiliului Europei privind prevenirea terorismului în anumite privințe,

               convin după cum urmează:

               Articolul 1 – Obiectiv

               Obiectivul prezentului protocol este acela de a completa dispozițiile Convenției Consiliului Europei privind prevenirea terorismului, deschisă pentru semnare la Varșovia, la 16 mai 2005 (denumită în continuare „convenția”), în ceea ce privește incriminarea faptelor prevăzute la articolele 2-6 din prezentul protocol, sporind astfel eforturile depuse de părți în ceea ce privește prevenirea terorismului și a efectelor negative ale acestuia asupra respectării depline a drepturilor omului, în special a dreptului la viață, atât prin măsuri care trebuie adoptate la nivel național, cât și prin cooperare internațională, cu respectarea în mod corespunzător a tratatelor sau acordurilor internaționale, multilaterale sau bilaterale existente între părți.

               Articolul 2 – Participarea la o asociație sau grupare în scopuri teroriste

               (1)În sensul prezentului protocol, prin „participarea la o asociație sau grupare în scopuri teroriste” se înțelege participarea la activitățile unei asociații sau grupări în vederea săvârșirii sau contribuirii la săvârșirea uneia sau mai multor infracțiuni de terorism ale asociației sau grupării.

               (2)Fiecare parte adoptă măsurile necesare pentru a incrimina ca infracțiune, în dreptul său intern, „participarea la o asociație sau grupare în scopuri teroriste”, astfel cum este definită la alineatul (1), atunci când aceasta este săvârșită ilegal și cu intenție.

               Articolul 3 – Primirea de instruire în scopuri teroriste

               (1)În sensul prezentului protocol, prin „primirea de instruire în scopuri teroriste” se înțelege primirea de instruire, inclusiv obținerea de cunoștințe sau de abilități practice, de la o altă persoană, în ceea ce privește fabricarea sau folosirea de explozibili, de arme de foc sau de alte arme sau substanțe toxice sau periculoase sau în ceea ce privește alte metode sau tehnici specifice, cu scopul de a săvârși sau de a contribui la săvârșirea unei infracțiuni de terorism.

               (2)Fiecare parte adoptă măsurile necesare pentru a incrimina ca infracțiune, în dreptul său intern, „primirea de instruire în scopuri teroriste”, astfel cum este definită la alineatul (1), atunci când aceasta este săvârșită ilegal și cu intenție.

               Articolul 4 – Deplasarea în străinătate în scopuri teroriste

               (1)În sensul prezentului protocol, prin „deplasarea în străinătate în scopuri teroriste” se înțelege deplasarea într-un stat care nu este statul de cetățenie sau de reședință al călătorului în scopul săvârșirii sau contribuirii la săvârșirea unei infracțiuni de terorism sau al participării la o infracțiune de terorism ori al furnizării ori primirii de instruire în scopuri teroriste.

               (2)Fiecare parte adoptă măsurile necesare pentru a incrimina ca infracțiune, în dreptul său intern, „deplasarea în străinătate în scopuri teroriste”, astfel cum este definită la alineatul (1), de pe teritoriul său sau de către cetățenii săi, atunci când aceasta este săvârșită ilegal și cu intenție. În acest sens, fiecare parte poate stabili unele condiții care sunt impuse de principiile sale constituționale și sunt în conformitate cu acestea.

               (3)Fiecare parte adoptă, de asemenea, măsurile necesare pentru incriminarea ca infracțiune în dreptul său intern și în conformitate cu acesta tentativa de comitere a uneia dintre infracțiunile prevăzute la prezentul articol.

               Articolul 5 – Finanțarea deplasării în străinătate în scopuri teroriste

               (1)În sensul prezentului protocol, prin „finanțarea deplasării în străinătate în scopuri teroriste” se înțelege furnizarea sau colectarea, prin orice mijloace, direct sau indirect, de fonduri care să permită integral sau parțial oricărei persoane să efectueze o deplasare în străinătate în scopuri teroriste, astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) din prezentul protocol, știind că fondurile sunt integral sau parțial destinate a fi utilizate în acest scop.

               (2)Fiecare parte adoptă măsurile necesare pentru a incrimina ca infracțiune, în dreptul său intern, „finanțarea deplasării în străinătate în scopuri teroriste”, astfel cum este definită la alineatul (1), atunci când aceasta este săvârșită ilegal și cu intenție.

               Articolul 6 – Organizarea sau facilitarea în alt mod a deplasării în străinătate în scopuri teroriste

               (1)În sensul prezentului protocol, prin „organizarea sau facilitarea în alt mod a deplasării în străinătate în scopuri teroriste” se înțelege orice act de organizare sau facilitare prin care se acordă asistență oricărei persoane pentru a efectua o deplasare în străinătate în scopuri teroriste, astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) din prezentul protocol, știind că asistența furnizată astfel este în scopuri teroriste.

               (2)Fiecare parte adoptă măsurile necesare pentru a incrimina ca infracțiune, în dreptul său intern, „organizarea sau facilitarea în alt mod a deplasării în străinătate în scopuri teroriste”, astfel cum este definită la alineatul (1), atunci când aceasta este săvârșită ilegal și cu intenție.

               Articolul 7 – Schimburile de informații

               (1)Fără a aduce atingere articolului 3 alineatul (2) litera (a) din convenție și în conformitate cu legislația națională și cu obligațiile internaționale existente, fiecare parte ia măsurile necesare pentru a consolida schimbul în timp util între părți cu privire la orice informații relevante disponibile referitoare la persoane care efectuează o deplasare în străinătate în scopuri teroriste, astfel cum este definită această infracțiune la articolul 4. În acest scop, fiecare parte desemnează un punct de contact, disponibil 24 de ore pe zi, șapte zile pe săptămână.

               (2)O parte poate alege să desemneze un punct de contact deja existent în conformitate cu alineatul (1).

               (3)Punctul de contact al unei părți are capacitatea de a comunica cu punctul de contact al altei părți în regim de urgență.

               Articolul 8 – Condiții și garanții

               (1)Fiecare parte se asigură că punerea în aplicare a prezentului protocol, inclusiv instituirea, punerea în practică și aplicarea incriminării în temeiul articolelor 2-6, sunt efectuate respectându-se obligațiile în materie de drepturi ale omului, în special dreptul la liberă circulație, libertatea de exprimare, libertatea de asociere și libertatea religioasă, astfel cum sunt prevăzute în Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale și în Pactul internațional cu privire la drepturile civile și politice, în cazul în care aceste instrumente i se aplică părții în cauză, precum și alte obligații în temeiul dreptului internațional.

               (2)Instituirea, punerea în practică și aplicarea incriminării în temeiul articolelor 2-6 din prezentul protocol ar trebui, de asemenea, să respecte principiul proporționalității în ceea ce privește obiectivele legitime urmărite și necesitatea lor într-o societate democratică și ar trebui să excludă orice formă de arbitrar sau de tratament discriminatoriu sau rasist.

               Articolul 9 - Relația dintre prezentul protocol și convenție

               Termenii și expresiile utilizate în prezentul protocol se interpretează în sensul convenției. Pentru părți, toate dispozițiile convenției, cu excepția articolului 9, se aplică în legătură cu dispozițiile protocolului.

               Articolul 10 - Semnarea și intrarea în vigoare

               (1)Prezentul protocol este deschis spre semnare semnatarilor convenției. Acesta va fi ratificat, acceptat sau aprobat. Semnatarii nu pot ratifica, accepta sau aproba prezentul protocol decât dacă au ratificat, acceptat sau aprobat convenția sau dacă fac acest lucru simultan. Instrumentele de ratificare, acceptare sau aprobare se depun la Secretarul General al Consiliului Europei.

               (2)Prezentul protocol intră în vigoare în prima zi a lunii care urmează expirării unei perioade de trei luni după depunerea celui de al șaselea instrument de ratificare, acceptare sau aprobare, fiind necesar ca dintre cei șase semnatari care au depus un astfel de instrument cel puțin patru să fie state membre ale Consiliului Europei.

               (3)Pentru orice semnatar care își depune ulterior instrumentul de ratificare, acceptare sau aprobare, prezentul protocol intră în vigoare în prima zi a lunii care urmează expirării unei perioade de trei luni de la data depunerii instrumentului de ratificare, acceptare sau aprobare.

               Articolul 11 - Aderarea la protocol

               (1)După intrarea în vigoare a prezentului protocol, orice stat care a aderat la convenție poate, de asemenea, să adere la prezentul protocol sau să facă acest lucru simultan.

               (2)Pentru orice stat care aderă la protocol în conformitate cu alineatul (1), protocolul intră în vigoare în prima zi a lunii care urmează după expirarea unei perioade de trei luni de la data la care instrumentul de aderare a fost depus la Secretarul General al Consiliului Europei.

               Articolul 12 - Aplicarea teritorială

               (1)Orice stat al Uniunii Europene poate, la momentul semnării sau al depunerii instrumentului său de ratificare, de acceptare, de aprobare sau de aderare, să precizeze teritoriul sau teritoriile în care se aplică protocolul.

               (2)Orice parte poate extinde, în orice moment ulterior, printr-o declarație adresată Secretarului General al Consiliului Europei, aplicarea prezentului protocol la orice alt teritoriu specificat în declarație. În cazul acestui teritoriu, protocolul intră în vigoare în prima zi a lunii care urmează după expirarea unei perioade de trei luni de la data primirii declarației de către Secretariatul General.

               (3)Orice declarație făcută în temeiul celor două aliniate precedente cu privire la teritoriul specificat în declarație poate fi retrasă printr-o notificare adresată Secretarului General al Consiliului Europei. Retragerea devine aplicabilă în prima zi a lunii care urmează expirării perioadei de 3 luni de la data primirii acestei notificări de către Secretarul General.

               Articolul 13 – Denunțarea

               (1)Orice parte poate denunța oricând prezentul protocol printr-o notificare adresată Secretarului General al Consiliului Europei.

               (2)Această denunțare devine efectivă în prima zi a lunii care urmează expirării unei perioade de trei luni de la data primirii notificării de către Secretarul General al Consiliului Europei.

               (3)Denunțarea convenției antrenează în mod automat denunțarea prezentului protocol.

               Articolul 14 – Notificări

               Secretarul General al Consiliului Europei notifică statelor membre ale Consiliului Europei, Uniunii Europene, statelor care nu sunt membre dar care au participat la elaborarea prezentului protocol, precum și oricărui stat care a aderat sau a fost invitat să adere la prezentul protocol:

               a)
                     orice semnare;

               b)
                     depunerea oricărui instrument de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare,

               c)
                     orice dată de intrare în vigoare a prezentului protocol, în temeiul articolelor 10 și 11;

               d)
                     orice alt act, declarație, notificare sau comunicare privind prezentul protocol.

               Drept care, subsemnații, pe deplin autorizați, au semnat prezentul protocol.

               Adoptat la …, la … două mii cincisprezece, în engleză și în franceză, ambele texte fiind în egală măsură autentice, într-un singur exemplar care se depune la arhivele Consiliului Europei. Secretarul General al Consiliului Europei va transmite câte o copie certificată pentru conformitate fiecărui stat membru al Consiliului Europei, Uniunii Europene, statelor care nu sunt membre dar care au participat la elaborarea prezentului protocol și fiecărui stat invitat să adere la acesta.


				|

		52014PC0161

			Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul celei de-a 103-a sesiuni a Conferinței Internaționale a Muncii cu privire la modificările codului Convenției privind munca în domeniul maritim /* COM/2014/0161 final - 2014/0088 (NLE) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Prezenta propunere vizează stabilirea
poziției Uniunii cu privire la modificările codului Convenției din
2006 privind munca în domeniul maritim referitoare la răspunderea
armatorilor în ceea ce privește a) cererile de despăgubire în caz de deces
și vătămări corporale și b) abandonarea navigatorilor.

Modificările codului Convenției din
2006 privind munca în domeniul maritim (Maritime Labour Convention – MLC,
2006) a Organizației Internaționale a Muncii (OIM), denumită în
continuare „Convenția privind munca în domeniul maritim”, „convenția”
sau „MLC”, se află pe ordinea de zi a primei reuniuni a „Comitetului
tripartit special”, denumit în continuare „comitetul”.
Convenția stabilește standardele
minime de muncă și de viață pentru toți navigatorii
care lucrează pe navele care arborează pavilionul țărilor
care au ratificat convenția[1].
Modificările care trebuie să fie examinate de comitet vizează
codul convenției, care se referă la modul în care sunt puse în
aplicare articolele și reglementările acesteia și care conține
atât norme, cât și orientări[2].

1.1.        Examinarea și posibila
adoptare a modificărilor codului Convenției privind munca în domeniul
maritim în cadrul primei reuniuni a „Comitetului tripartit special”, în perioada
7-11 aprilie 2014
Comitetul este însărcinat să examineze
propunerile de modificări ale codului MLC în conformitate cu articolul XV din
MLC. Consiliul de administrație al OIM a instituit comitetul în cadrul
celei de-a 318-a sesiuni, în iunie 2013. Cu ocazia celei de-a 319-a sesiuni din
octombrie 2013, acesta a decis, de asemenea, convocarea primei reuniuni a
comitetului la Geneva, în perioada 7-11 aprilie 2014, și a adoptat ordinea
de zi a reuniunii, care include „examinarea propunerilor de modificări ale
codului Convenției din 2006 privind munca în domeniul maritim (MLC, 2006)”.
Două aspecte care necesită viitoare modificări
ale codului au fost identificate în cadrul Grupului de experți ad hoc
comun al OMI/OIM[3]
privind răspunderea și despăgubirile organizat în 2009[4] ca urmare a unei rezoluții
adoptate în cadrul celei de-a 94-a sesiuni (maritime) a Conferinței
Internaționale a Muncii atunci când s-a adoptat MLC[5]: răspunderea
armatorilor în ceea ce privește cererile de despăgubire în caz de
deces și vătămări corporale și abandonarea
navigatorilor. Ulterior, comitetul de pregătire instituit în 2010 de
către consiliul de administrație al OIM a estimat că aceste
două aspecte trebuie examinate de urgență în cadrul primei
reuniuni a comitetului.
Două seturi de propuneri de modificări
ale codului MLC în acest sens au fost prezentate în comun comitetului de
către grupul armatorilor și de către grupul navigatorilor, în
octombrie 2013, în conformitate cu articolul XV alineatul (2) din MLC[6].
Conform procedurii simplificate de modificare a
codului MLC prevăzută în conformitate cu articolul XV alineatul (3)
din MLC, în octombrie 2013, directorul general al OIM a comunicat propunerile de
modificări tuturor statelor membre ale OIM, împreună cu invitația
de a transmite observații și sugestii[7]. Propunerile
de modificări au fost ulterior puse la dispoziția Uniunii Europene în
decembrie 2013[8].
Reuniunea comitetului din aprilie 2014 trebuie
să examineze cele două seturi de propuneri de modificări. Aceste
modificări nu vor fi adoptate de către comitet decât dacă
jumătate dintre membrii care au ratificat MLC sunt reprezentați la
reuniune și dacă modificările sunt aprobate de o majoritate de
două treimi dintre membrii comitetului, reprezentând jumătate din voturile
guvernelor, armatorilor și navigatorilor.
1.2.        Posibila aprobare a modificărilor
codului Convenției privind munca în domeniul maritim în cadrul celei de-a
103-a sesiuni a Conferinței Internaționale a Muncii organizate în
perioada 28 mai – 12 iunie 2014 și intrarea în vigoare
După adoptarea de către comitet, modificările
codului MLC trebuie să fie aprobate de către
Conferința Internațională a Muncii cu două treimi din
voturile exprimate de delegații prezenți și să fie
prezentate spre examinare membrilor OIM care au ratificat MLC. Se
preconizează ca sarcina să fie efectuată în cadrul celei de-a 103-a
sesiuni a Conferinței Internaționale a Muncii, care urmează
să fie organizată în perioada 28 mai – 12 iunie
2014.
Modificările aprobate conform procedurii menționate
intră în vigoare într-un termen care de obicei este de doi ani, cu excepția
cazului în care un procent substanțial dintre membrii care au ratificat
convenția[9]
și-au exprimat în mod formal dezacordul cu privire la modificări.
1.3.        Conținutul propunerilor
de modificări ale codului Convenției privind munca în domeniul
maritim care vor fi examinate de Organizația Internațională a
Muncii în cadrul reuniunilor din 2014
Cele două seturi de propuneri de modificări
ale codului MLC care vor fi examinate în cadrul reuniunilor OIM din 2014
vizează normele (partea A) și orientările (partea B) din codul
MLC referitoare la reglementarea 2.5 privind repatrierea din titlul 2 privind
condițiile de încadrare în muncă și la reglementarea 4.2 privind
răspunderea armatorilor din titlul 4 privind protecția
sănătății, asistență medicală și servicii
sociale[10].
Propunerea referitoare la reglementarea 2.5 privind
repatrierea (a se vedea anexa) privește abandonarea navigatorilor. Abandonarea
are loc atunci când armatorul nu acoperă costul repatrierii navigatorului,
când a lăsat navigatorul fără întreținerea și asistența
necesare sau când a rupt în alt mod și unilateral legăturile sale cu
navigatorul, inclusiv prin neachitarea salariilor contractuale pentru o
perioadă de cel puțin două luni. Modificările propuse
stabilesc cerințe privind un sistem de garanție financiară rapid
și eficace în vederea asistării navigatorilor încadrați în
muncă sau angajați sau care lucrează, indiferent de funcție,
la bordul unei nave care arborează pavilionul statului membru, în caz de
abandonare. Sistemul acoperă salariile restante și alte drepturi
pentru o perioadă de până la patru luni, costul repatrierii, întreținerea
necesară, inclusiv hrană adecvată, îmbrăcăminte, cazare,
asistența medicală necesară, precum și alte costuri sau cheltuieli
rezonabile care apar ca urmare a abandonării. Conform propunerii, fiecare
membru trebuie să solicite, de asemenea, ca navele care arborează
pavilionul său să furnizeze documente justificative privind garanția
financiară emise de către furnizorul de garanții financiare. Orientările propuse prevăd asistență
imediată în cazul în care este necesară o perioadă de timp
pentru a se verifica validitatea anumitor aspecte ale cererii navigatorului și
detaliile documentelor justificative privind garanția financiară.
Propunerea referitoare la reglementarea 4.2 privind
răspunderea armatorilor (a se vedea anexa) se referă la despăgubirile
în caz de deces sau incapacitate pe termen lung ca urmare a unui accident de
muncă, a unei boli profesionale sau a unui risc profesional. Aceasta
stabilește cerințe minime pentru sistemul de garanție
financiară care furnizează astfel de despăgubiri în ceea ce
privește cererile contractuale, definite ca cereri care se referă la
boli, accidente sau decese survenite în timp ce navigatorul își
efectuează activitatea în cadrul unui contract de muncă al
navigatorilor sau care decurg din angajarea în temeiul unui astfel de contract.
Trebuie puse în aplicare măsuri efective pentru primirea, prelucrarea și
soluționarea imparțială a cererilor contractuale referitoare la
despăgubiri prin intermediul unor proceduri rapide și echitabile. Nu
trebuie să existe amânări și nici presiuni pentru acceptarea
plăților care sunt mai mici decât valoarea contractuală și trebuie
să se efectueze plăți provizorii în cazurile în care
despăgubirile finale sunt dificil de evaluat. De asemenea, nu trebuie
să se aducă atingere altor drepturi legale; cu toate acestea, prestațiile
se deduc din plățile rezultate din alte cereri. Conform propunerii, fiecare
membru solicită, de asemenea, ca navele care arborează pavilionul
său să furnizeze documentele justificative privind garanția
financiară sau ca armatorul să notifice statul de pavilion și
navigatorii în cazul în care garanția este anulată. Orientările
propuse prezintă în detaliu documentele justificative privind garanția
financiară și conțin un model de formular de primire și de
eliberare de obligații pentru plata cererilor contractuale.
1.4.        Legislația Uniunii aplicabilă
modificărilor codului Convenției privind munca în domeniul maritim care
vor fi examinate de Organizația Internațională a Muncii în
cadrul reuniunilor din 2014
Modificările propuse ale codului MLC sunt acoperite
într-o mare măsură de competențele conferite Uniunii prin
tratate. De asemenea, numeroase părți ale modificărilor vizează
domenii ale legislației Uniunii în care gradul de reglementare la nivelul
Uniunii a atins deja un stadiu avansat. În plus, Decizia 2007/431/CE
a Consiliului din 7 iunie 2007 a autorizat statele membre să ratifice MLC în
interesul Uniunii.
Modificările propuse ale MLC se axează
pe aspecte reglementate prin Directiva 2009/13/CE de punere în aplicare a
acordului încheiat între Asociația Armatorilor din Comunitatea
Europeană (ECSA) și Federația Europeană a Lucrătorilor
din Transporturi (ETF) cu privire la Convenția privind munca în domeniul
maritim și de modificare a Directivei 1999/63/CE. Această directivă
integrează dispozițiile relevante ale MLC în legislația UE prin
stabilirea unor cerințe minime în domeniile relevante pe baza unui acord
între partenerii sociali europeni din sector, în temeiul dispozițiilor din
tratat în domeniul politicii sociale[11].
Deși nu este reglementat ca atare prin
Directiva 2009/13/CE, „abandonarea” navigatorilor intră, cu toate acestea,
sub incidența normei A 2.5, care prevede că „Fiecare stat membru
garantează că navigatorii de la bordul navelor care navighează
sub pavilionul său au dreptul la repatriere (...) în cazul în care
navigatorii nu mai sunt apți să își desfășoare obligațiile
conform contractului de muncă sau acestora nu li se poate pretinde să
le desfășoare, având în vedere circumstanțele specifice”. În mod
similar, în ceea ce privește răspunderea armatorilor, norma A 4.2 prevede
că „Fiecare stat membru adoptă acte cu putere de lege și norme
administrative care prevăd ca armatorii care navighează sub
pavilionul său să fie responsabili pentru protecția
sănătății și pentru asistența medicală a
tuturor navigatorilor care lucrează la bordul navelor în conformitate cu
următoarele norme minime: (...) armatorii oferă garanții
financiare pentru a asigura compensarea în cazul decesului sau al unei
incapacități pe termen lung a navigatorilor ca urmare a unui accident
de muncă, a unei boli profesionale sau a unui risc profesional, astfel cum
prevede legislația națională, contractul de muncă al
navigatorilor sau contractul colectiv”. În ambele cazuri, modificările
aduse MLC ar introduce cerințe specifice privind sistemele de garanție
financiară și privind furnizarea documentelor justificative în aceste
domenii.
De asemenea, trebuie notat că dispozițiile
finale ale acordului încheiat între Asociația Armatorilor din Comunitatea
Europeană (ECSA) și Federația Europeană a Lucrătorilor
din Transporturi (ETF) cu privire la Convenția privind munca în domeniul
maritim, pus în aplicare de Directiva 2009/13/CE, menționează că,
în urma oricăror modificări ale dispozițiilor MLC și
dacă acest lucru este solicitat de oricare parte la acord, se
efectuează o revizuire a aplicării acordului respectiv.
Aplicarea modificărilor propuse ale MLC vizează
domeniul transporturilor[12]:
Directiva 2009/16/CE privind controlul statului portului, astfel cum a fost
modificată prin Directiva 2013/38/UE din 12 august 2013 pentru a include
MLC printre convenții precum SOLAS[13],
MARPOL[14]
și STCW[15],
precum și Directiva 2013/54/UE privind statul de pavilion din 20 noiembrie
2013 de punere în aplicare a anexei la Directiva 2009/13/CE. Directiva 2009/16/CE
se aplică tuturor navelor care fac escală în porturile UE, indiferent
de naționalitatea navigatorilor, iar Directiva 2013/54/UE urmărește
să garanteze faptul că statele membre ale UE își îndeplinesc
responsabilitățile care le revin în calitate de state de pavilion în temeiul
Directivei 2009/13/CE și a anexei la aceasta și se aplică tuturor
navigatorilor de la bordul navelor care abordează pavilionul unui stat
membru al UE. Furnizarea documentelor justificative prevăzută
în propunerile de modificări este reglementată, în special, de
Directiva 2009/16/CE, astfel cum a fost modificată.
Modificările propuse vizează, de
asemenea, aspecte din domeniul politicii sociale[16], domeniu în care sunt
stabilite cerințe minime, în special cu privire la sănătatea și
securitatea în muncă, prin Directiva 89/391/CEE privind punerea în
aplicare de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii
securității și a sănătății lucrătorilor
la locul de muncă.
De asemenea, modificările preconizate
vizează coordonarea sistemelor de securitate socială reglementată
prin Regulamentul
(CE) nr. 883/2004 și prin Regulamentul de punere în aplicare (CE) nr. 987/2009
în ceea ce privește cetățenii UE, precum și prin Regulamentul
(UE) nr. 1231/2010[17]
în ceea ce privește resortisanții țărilor terțe care își
au reședința în mod legal pe teritoriul UE, membrii de familie ai
acestora și urmașii lor într-o situație transfrontalieră. Regulamentele
respective au fost adoptate în domeniul libertății de circulație
a lucrătorilor și în domeniul imigrației[18].
Modificările propuse pot viza legislația
UE în domeniile cooperării judiciare în materie civilă, în special
Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 privind competența judiciară, recunoașterea
și executarea hotărârilor în materie civilă și
comercială[19].
2.           REZULTATELE
CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR
IMPACTULUI
Nu se aplică.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE
PROPUNERII
Conferința Internațională a
Muncii va avea, probabil, ca sarcină, în cadrul celei de-a 103-a sesiuni, să
aprobe propunerile menționate de modificări ale codului Convenției
privind munca în domeniul maritim. În conformitate cu articolul XV din MLC, astfel
de modificări intră în vigoare, pentru toate părțile care
nu și-au exprimat în mod formal dezacordul cu privire la acestea în termen
de doi ani[20],
după șase luni de la încheierea perioadei respective, cu excepția
cazului în care peste 40 % dintre părțile care, în același
timp, reprezintă cel puțin 40 % din tonajul brut al părților
și-au exprimat dezacordul cu privire la modificările aprobate în
cadrul Conferinței Internaționale a Muncii.
Rezultă din aceasta că
modificările preconizate ale codului Convenției privind munca în
domeniul maritim vor constitui un act al unui organism instituit printr-un
acord internațional care va avea efecte juridice.
Numai statele sunt membre ale OIM și pot
vota cu privire la aprobarea modificărilor codului MLC în cadrul Conferinței
Internaționale a Muncii, la care Uniunea este invitată în calitate de
observator.
Având în vedere cele de mai sus, în conformitate
cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE, este necesară adoptarea de
către Consiliu a unei decizii pentru a stabili poziția care
urmează să fie adoptată în numele Uniunii, autorizând în același
timp statele membre să acționeze împreună în interesul Uniunii.
Se propune susținerea aprobării
modificărilor preconizate ale codului MLC.
Într-adevăr, în această etapă, din
propunerea prezentată în comun de grupul armatorilor și de grupul
navigatorilor în cadrul comitetului reiese că nu există nicio
contradicție între principiile generale urmărite de modificările
propuse și legislația Uniunii și că nu există nicio
incompatibilitate între modificările propuse și acquis-ul Uniunii. În special, nu
există nicio incoerență de abordare între modificările
propuse ale codului MLC și cerințele minime în
conformitate cu acquis-ul Uniunii în domeniul social. Aceasta
înseamnă că măsurile Uniunii pot fi mai stricte decât
standardele OIM și invers[21],
întrucât din articolul 19 alineatul (8) din Constituția OIM rezultă că
în convențiile OIM precum MLC sunt prevăzute standarde minime. De
asemenea, nu există nicio incoerență între modificările
propuse ale codului MLC și acquis-ul Uniunii cu privire la
coordonarea sistemelor de securitate socială sau regulamentele din cadrul acquis-ului
Uniunii în domeniul transporturilor.
Pe baza experienței anterioare, este de așteptat
ca textul modificărilor preconizate ale codului MLC să nu se modifice
în mod substanțial de la proiectul convenit de către grupul
armatorilor și grupul navigatorilor și până la aprobarea
acestuia de către Conferința Internațională a Muncii. Cu
toate acestea, pentru a permite statelor membre să acționeze împreună
în cadrul organismelor OIM, în interesul Uniunii, în mod eficient și
eficace, este necesar să se prevadă faptul că statele membre pot
aproba un text al modificărilor codului cu amendamente neesențiale în
raport cu textul convenit de către grupul armatorilor și grupul
navigatorilor.
2014/0088 (NLE)
Propunere de
DECIZIE A CONSILIULUI
privind poziția care urmează
să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul celei de-a 103-a
sesiuni a Conferinței Internaționale a Muncii cu privire la
modificările codului Convenției privind munca în domeniul maritim
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în special articolul 153 și articolul 218 alineatul (9),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
întrucât:
(1)       Convenția din 2006 privind
munca în domeniul maritim a Organizației Internaționale a Muncii (OIM),
denumită în continuare „convenția”, stabilește standardele
minime de lucru și de viață pentru toți navigatorii care
lucrează la bordul navelor care arborează pavilionul țărilor
care au ratificat convenția.
(2)       Propunerile de
modificări ale codului convenției se află pe ordinea de zi
(pentru examinare și, posibil, adoptare) a primei reuniuni
(organizată în perioada 7-11 aprilie 2014) a „Comitetului tripartit
special” instituit în temeiul convenției, denumit în continuare „comitetul”.
Modificările adoptate sunt prezentate spre aprobare în cadrul celei de-a 103-a
sesiuni a Conferinței Internaționale a Muncii, organizată în
perioada 28 mai – 12 iunie 2014.
(3)       Propunerile de
modificări vizează răspunderea armatorilor în ceea ce privește
cererile de despăgubire în caz de deces, vătămări corporale
și abandonarea navigatorilor. Acestea au fost prezentate în comun de către
grupul armatorilor și de către grupul navigatorilor în cadrul
comitetului, în octombrie 2013, în conformitate cu articolul XV alineatul (2)
din convenție (denumite în continuare „propuneri de modificări”).
(4)       Normele convenției și
propunerile de modificări sunt acoperite într-o mare măsură de
competențele conferite Uniunii prin tratate. În plus, propunerile de
modificări vor afecta acquis-ul existent în domeniul politicii
sociale[22],
al transporturilor și al coordonării sistemelor de securitate socială[23]. În special, majoritatea
dispozițiilor convenției au făcut obiectul Directivei 2009/13/CE
de punere în aplicare a acordului încheiat între Asociația Armatorilor din
Comunitatea Europeană (ECSA) și Federația Europeană a Lucrătorilor
din Transporturi (ETF) cu privire la Convenția din 2006 privind munca în
domeniul maritim și de modificare a Directivei 1999/63/CE. De asemenea, punerea
în aplicare a convenției în Uniune este asigurată de Directiva 2009/16/CE
din 23 aprilie 2009 privind controlul statului portului, astfel cum este
modificată prin Directiva 2013/38/UE din 12 august 2013, precum și de
Directiva 2013/54/UE din 20 noiembrie 2013 privind statul de pavilion, de
punere în aplicare a anexei la Directiva 2009/13/CE din 16 februarie 2009.
(5)       În conformitate cu articolul
XV din convenție, modificările aduse codului aprobate de către
Conferința Internațională a Muncii vor intra în vigoare pentru
toate părțile care nu și-au exprimat în mod formal dezacordul
într-o perioadă de timp, de regulă, de doi ani, după șase
luni de la sfârșitul perioadei respective, cu excepția cazului în
care peste 40 % dintre părți care, în același timp,
reprezintă cel puțin 40 % din tonajul brut al părților
și-au exprimat dezacordul cu privire la modificări. Rezultă din
aceasta că modificările preconizate ale codului Convenției
privind munca în domeniul maritim vor constitui un act al unui organism
instituit printr-un acord internațional care va avea efecte juridice.
(6)       Având în vedere cele de mai
sus, în conformitate cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE, este necesară
adoptarea de către Consiliu a unei decizii pentru a stabili poziția
care urmează să fie adoptată în numele Uniunii, autorizând în
același timp statele membre să acționeze împreună în
interesul Uniunii, care nu este membră a OIM[24].
(7)       Având în vedere că, în
această etapă, propunerile de modificări nu au primit încă
aprobarea tuturor părților interesate și că sunt posibile în
continuare anumite modificări ale acestora înainte de aprobarea lor de
către Conferința Internațională a Muncii, este necesar
să se prevadă faptul că statele membre, acționând împreună
în interesul Uniunii, pot aproba un text al modificărilor cu amendamente neesențiale
în raport cu textul convenit de către grupul armatorilor și de
către grupul navigatorilor.

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
1.           Poziția Uniunii în
cadrul celei de-a 103-a sesiuni a Conferinței Internaționale a Muncii
constă în susținerea aprobării modificărilor preconizate
ale codului convenției, astfel cum au fost prezentate în comun de
către grupul armatorilor și de către grupul navigatorilor în
cadrul comitetului (denumite „propuneri de modificări”). Textul
propunerilor de modificări este anexat la prezenta decizie.
2.           Poziția Uniunii astfel
cum este stabilită la alineatul (1) este adoptată de către
statele membre, acționând împreună în interesul Uniunii, atunci când
aprobă modificările codului convenției în cadrul celei de-a 103-a
sesiuni a Conferinței Internaționale a Muncii.
3.           Modificările neesențiale
ale acestei poziții pot fi convenite în cadrul organismelor OIM de
către statele membre care acționează împreună în interesul
Uniunii, fără o altă decizie a Consiliului.
Articolul 2
Prezenta decizie se adresează statelor
membre.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/lang--en/index.htm.
[2]               MLC este organizată în trei părți
principale: mai întâi articolele, care stabilesc principiile și obligațiile
generale. Articolele sunt urmate de reglementări și de cod, care se
referă la aspectele legate de condițiile de muncă și de viață
ale navigatorilor reglementate de convenție și la inspecții și
conformitate. Reglementările, care sunt formulate în termeni foarte
generali, sunt completate de codul mai detaliat. Codul are două părți:
partea A conține norme, iar partea B, orientări. Țările
care ratifică MLC trebuie să adopte legi naționale sau să
ia alte măsuri pentru a se asigura că principiile și drepturile
stabilite în reglementări sunt aplicate în modul prevăzut de normele
din partea A a codului (sau într-un mod echivalent, în ansamblu). Atunci când
decid cu privire la detaliile legilor naționale sau ale altor măsuri
de punere în aplicare, țările care ratifică convenția
trebuie să acorde atenția cuvenită respectării
orientărilor stabilite în partea B a codului.
[3]               Organizația Maritimă Internațională.
[4]               ILO–IMO–WGPS/9/2009/10, Raport final, Grupul de
experți ad hoc comun al OMI/OIM privind răspunderea și cererile
de despăgubire în caz de deces, vătămări corporale și
abandonarea navigatorilor, a noua sesiune.
[5]               Rezoluție privind Grupul de experți ad hoc
comun al OMI/OIM privind răspunderea și cererile de despăgubire
în caz de deces, vătămări corporale și abandonarea
navigatorilor, Conferința Internațională a Muncii, Raport
provizoriu nr. 3-1(Rev.), a 94-a sesiune (maritime), Geneva, 2006, p.
3-1/16. A se vedea: http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm.
[6]               http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229695.pdf, a se vedea anexa șa decizia recomandată.
[7]               http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229694.pdf.
[8]               Invitația de a participa la lucrările
comitetului a inclus o trimitere la pagina de internet http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_228789/lang--en/index.htm,
care a fost actualizată în noiembrie 2013.
[9]               40 % dintre membrii care au ratificat MLC și
care reprezintă 40 % din tonajul brut al navelor membrilor care au
ratificat MLC.
[10]             http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229695.pdf.

[11]             Articolele 153 și 155 din TFUE.
[12]             Articolul 100 din TFUE.
[13]             Convenția internațională pentru ocrotirea
vieții omenești pe mare.
[14]             Convenția internațională pentru prevenirea
poluării de către nave.
[15]             Convenția internațională privind
standardele de pregătire a navigatorilor, brevetare/atestare și
efectuare a serviciului de cart.
[16]             Articolele 153 și 155 din TFUE.
[17]             Sau Regulamentul
(CE) nr. 859/2003 în cazul Danemarcei sau
al Regatului Unit.
[18]             Articolul 48 și articolul 79 alineatul (2) litera (b)
din TFUE.
[19]             Articolul 67 alineatul (4) și articolul 81 alineatul
(2) literele (a), (c) și (e) din TFUE.
[20]             Sau o altă perioadă stabilită de conferință,
după ce modificările au fost notificate de către directorul
general al OIM membrilor care au ratificat convenția.
[21]             Avizul 2/91 al CEJ, punctul 18.
[22]               Inclusiv Directiva-cadru 89/391/CEE privind
sănătatea și siguranța.
[23]               Inclusiv Regulamentul
(CE) nr. 883/2004 și Regulamentul de punere în aplicare (CE) nr.
987/2009 pentru cetățenii UE, Regulamentul
(UE) nr. 1231/2010 sau Regulamentul
(CE) nr. 859/2003 pentru resortisanții țărilor terțe
care își au reședința în mod legal pe teritoriul UE, membrii de
familie ai acestora și urmașii lor într-o situație
transfrontalieră.
[24]               Avizul 2/91 al Curții Europene de Justiție din
19 martie 1993, Rec. 1993-I, p. 1061, punctul 26.
ANEXĂ
I – Primul set de propuneri comune:
Propunere de modificări ale codului referitoare la reglementarea 2.5 din
Convenția privind munca în domeniul maritim, 2006

Prezenta propunere reflectă principiile care au
fost adoptate în cadrul celei de-a noua sesiuni (2-6 martie 2009) a Grupului de
experți ad hoc comun al OMI/OIM privind răspunderea și cererile
de despăgubire în caz de deces, vătămări corporale și
abandonarea navigatorilor[1]. Notele de subsol din prezenta propunere au doar scop informativ și
nu fac parte din propunerea privind textul modificărilor.

A. Propuneri privind norma A2.5
1. În titlul
actual „Norma A2.5 – Repatriere”, se înlocuiește „A2.5” cu „A2.5.1”.
2. După
alineatul (9) din actuala normă A2.5, se adăugă următorul
titlu și următorul text:
Norma A2.5.2 – Garanție financiară[2]
1. În punerea în aplicare a reglementării 2.5
alineatul (2), prezenta normă stabilește cerințe pentru a asigura
furnizarea unui sistem rapid și eficient de garanție financiară în
vederea asistării navigatorilor în caz de abandon.
2. În sensul prezentei norme, se consideră
că un navigator a fost abandonat atunci când, prin încălcarea cerințelor
prezentei convenții sau a termenilor contractului de muncă al
navigatorilor, armatorul:
(a) nu acoperă costul repatrierii
navigatorului; sau
(b) a lăsat navigatorul fără întreținerea
și asistența necesare; sau
(c) a rupt în alt mod și unilateral
legăturile sale cu navigatorul, inclusiv prin neachitarea salariilor
contractuale pentru o perioadă de cel puțin două luni.
3. Fiecare membru se asigură că este
instituit un sistem de garanție financiară care îndeplinește
cerințele din prezenta normă pentru navele care arborează
pavilionul său. Sistemul de garanție financiară poate avea forma
unui regim de securitate socială, a unei asigurări sau a unui fond național
sau alte măsuri similare. Forma acestuia este stabilită de către
membru după consultarea organizațiilor armatorilor și ale
navigatorilor în cauză.
4. Sistemul de garanție financiară
furnizează acces direct, acoperire suficientă și asistență
financiară rapidă, în conformitate cu prezenta normă, oricărui
navigator abandonat care a fost angajat sau încadrat în muncă sau care a
lucrat, indiferent de funcție, la bordul unei nave care arborează pavilionul
membrului.
5. În sensul prezentei norme, întreținerea și
asistența necesare, acordate navigatorilor includ: hrană adecvată,
îmbrăcăminte, cazare, asistența medicală necesară și
alte costuri și cheltuieli rezonabile care apar ca urmare a
abandonării.
6. Fiecare membru solicită ca navele care arborează
pavilionul său și cărora li se aplică reglementarea 5.1.3 alineatul
(1) sau (2) să prezinte documentele justificative privind garanția
financiară eliberate de către furnizorul de garanții financiare[3]. Documentele justificative
sunt plasate într-un loc vizibil în spațiul de cazare al navigatorilor. În
cazul în care mai mulți furnizori de garanții financiare
furnizează acoperire, documentul furnizat de fiecare furnizor este deținut
la bord.
7. Documentele justificative privind garanția
financiară conțin informațiile prevăzute în apendicele
A2-I. Acestea sunt furnizate în limba engleză sau sunt însoțite de o
traducere în limba engleză.
8. Asistența furnizată de sistemul de
garanție financiară este acordată prompt, la solicitarea
prezentată de către navigatorul în cauză sau în numele acestuia și
este susținută de motivarea necesară a acestui drept, în
conformitate cu alineatul (2) de mai sus.
9. Având în vedere reglementările 2.2 și
2.5, asistența furnizată de sistemul de garanție financiară
este suficientă pentru a acoperi următoarele elemente:
(a) salariile restante și alte drepturi
datorate de armator navigatorului în temeiul contractului de muncă, al
contractului colectiv de muncă relevant sau al legislației naționale
a statului de pavilion, limitate la patru luni pentru oricare astfel de salarii
restante și la patru luni pentru oricare astfel de drepturi restante;
(b) toate cheltuielile suportate în mod rezonabil
de navigator, inclusiv costul repatrierii menționat la alineatul (10); și

(c) costul întreținerii și asistenței
necesare rezultate din actul sau omisiunea care constituie abandon până la
sosirea navigatorului la domiciliu.
10. Costul repatrierii acoperă călătoria
cu mijloace adecvate și rapide, în mod normal pe cale aeriană, și
include asigurarea cazării și a mesei navigatorilor din momentul în
care părăsesc nava până la sosirea la domiciliu, asistența
medicală necesară, transferul și transportul bunurilor personale
și oricare alte costuri și cheltuieli rezonabile care apar ca urmare
a abandonării.
11. În cazul în care furnizorul asigurării
sau al unei alte forme de garanție financiară a efectuat plăți
către oricare navigator în conformitate cu prezenta normă, el dobândește
prin subrogare, atribuire sau în alt mod, până la cuantumul sumei pe care
a plătit-o, drepturile de care ar fi beneficiat navigatorul.
12. Nicio dispoziție a prezentei norme nu
aduce atingere dreptului asiguratorului sau al furnizorului de garanții
financiare de a face apel la o cale de atac împotriva unei părți terțe.

13. Dispozițiile prezentei norme nu sunt
menite să fie exclusive sau să prejudicieze oricare alte drepturi, cereri
sau căi de atac care ar putea fi, de asemenea, disponibile pentru a
despăgubi navigatorii abandonați. Legile și reglementările
naționale pot prevedea faptul că orice sumă de plătit în
temeiul prezentei norme poate fi dedusă din sumele primite din alte surse și
care decurg din drepturile, cererile sau căile de atac care pot da naștere
unei compensări în temeiul prezentei norme.

B. Propunere privind orientarea B2.5
La sfârșitul actualei orientări
B2.5, se adăugă următorul titlu și următorul text:

Orientarea B2.5.3 – Garanție financiară
1. În punerea în aplicare a normei A2.5.2
alineatul (8), în cazul în care este necesară o perioadă de timp
pentru a verifica valabilitatea anumitor aspecte ale cererii navigatorului, acest
lucru nu ar trebui să împiedice navigatorul sau reprezentantul său să
primească imediat partea respectivă de asistență
solicitată care a fost recunoscută ca fiind justificată.

C. Propunere pentru un nou apendice
Înainte de apendicele A5-I, se adăugă
următorul apendice:

APENDICELE A2-I
Dovada garanției financiare în
conformitate cu reglementarea 2.5 alineatul (2)
Certificatul sau[4]
alte documente justificative menționate la norma A2.5.2 alineatul (7) cuprind(e)
următoarele informații:
(a) denumirea navei;
(b) portul de înmatriculare al navei;
(c) indicativul de apel al navei;
(d) numărul OIM al navei;
(e) numele și adresa furnizorului garanției
financiare;
(f) datele de contact ale persoanelor sau ale
entității responsabile cu prelucrarea cererilor de asistență
din partea navigatorilor;
(g) numele armatorului;
(h) perioada de valabilitate a garanției
financiare; și
(i) o atestare a faptului că garanția
financiară îndeplinește cerințele prevăzute în norma
A2.5.2.

D. Propuneri privind apendicele A5-I,
A5-II și A5-III[5]

1. La sfârșitul
apendicelui A5-I, se adăugă următorul element:

Garanție financiară pentru repatriere.

2. În apendicele
A5-II, după elementul 14 de la titlul Declarația de conformitate a
muncii în domeniul maritim – Partea I, se adăugă următorul
element:

15. Garanție financiară pentru
repatriere (reglementarea 2.5).

3. În apendicele
A5-II, după elementul 14 de la titlul Declarația de conformitate a
muncii în domeniul maritim – Partea a II-a, se adăugă
următorul element:

15. Garanție financiară pentru
repatriere (reglementarea 2.5).

4. La sfârșitul
apendicelui A5-III, se adăugă următorul element:

Garanție financiară pentru repatriere.

II – Al doilea set de propuneri comune:
Propunere de modificări ale codului referitoare la reglementarea 4.2 din
MLC, 2006
Prezenta propunere reflectă principiile
care au fost adoptate în cadrul celei de-a noua sesiuni (2–6 martie 2009) a Grupului de experți ad hoc comun al OMI/OIM privind răspunderea și cererile de despăgubire în caz
de deces, vătămări corporale și abandonarea navigatorilor[6]. Notele de subsol din prezenta propunere au doar scop informativ și
nu fac parte din propunerea privind textul modificărilor.

A. Propuneri privind Norma A4.2
1. În titlul
actual „Norma A4.2 – Răspunderea armatorilor”, se înlocuiește „A4.2” cu
„A4.2.1”.
2. După
alineatul (7) din actuala normă A4.2, se adăugă următorul
text:

8. Legile și reglementările naționale
prevăd faptul că sistemul de garanție financiară în vederea
asigurării despăgubirilor, în conformitate cu alineatul (1) litera (b)
din prezenta normă, pentru cererile contractuale definite la norma A4.2.2 trebuie
să îndeplinească următoarele cerințe minime:
(a) despăgubirile contractuale, atunci când
acestea sunt stabilite în contractul de muncă al navigatorului și
fără a aduce atingere literei (c) de mai jos, sunt achitate integral și
fără întârziere;
(b) nu trebuie să existe presiuni în vederea
acceptării unei plăți mai mici decât suma contractuală;
(c) în cazul în care natura incapacității
pe termen lung a unui navigator face dificilă evaluarea
despăgubirilor integrale la care ar putea avea dreptul navigatorul
respectiv, se efectuează o plată sau plăți interimare
către navigator astfel încât să se evite ca acesta să se
găsească, în mod nejustificat, într-o situație dificilă;
(d) în conformitate cu reglementarea 4.2 alineatul
(2), navigatorul primește plata fără a se aduce atingere celorlalte
drepturi legale, însă o astfel de plată poate fi dedusă de
către armator din eventualele despăgubiri rezultate din oricare
altă cerere formulată de navigator împotriva armatorului și
decurgând din același incident;
(e) cererea de despăgubiri contractuale poate
fi înaintată direct de către navigatorul în cauză,de o rudă
apropiată, de un reprezentant al navigatorului sau de beneficiarul
desemnat[7].

9. Legile și reglementările fiecărui
membru trebuie să garanteze faptul că navigatorii primesc o înștiințare
prealabilă în cazul în care garanția financiară a unui armator urmează
să fie anulată și că sunt informați imediat dacă
aceasta nu este reînnoită.
10. Legile și reglementările
fiecărui stat garantează faptul că statul de pavilion este informat
de către furnizorul asigurării în cazul în care garanția
financiară a armatorului urmează să fie anulată, la anulare
și în cazul în care aceasta nu este reînnoită.
11. Fiecare membru solicită ca navele care arborează
pavilionul său să furnizeze documente justificative privind garanția
financiară eliberate de furnizorul garanției financiare. Documentele
justificative sunt plasate într-un loc vizibil în spațiul de cazare al
navigatorilor. În cazul în care mai mulți furnizori de garanții
financiare furnizează acoperire, documentul furnizat de fiecare furnizor este
deținut la bord.
12. Garanția financiară prevede plata
tuturor cererilor contractuale acoperite de aceasta care apar pe parcursul
perioadei de valabilitate a documentului.
13. Documentele justificative privind garanția
financiară cuprind informațiile prevăzute la apendicele A4-I. Acestea
sunt furnizate în limba engleză sau sunt însoțite de o traducere în
limba engleză.
După actuala normă A4.2, se
adăugă următorul titlu și următorul text:

Norma A4.2.2 – Tratamentul cererilor contractuale[8]
1. În sensul normei A4.2.1 și al prezentei
norme, termenul de „cerere contractuală” înseamnă orice cerere
referitoare la o boală, accident sau deces survenit în timp ce navigatorul
își efectuează activitatea în cadrul unui contract de muncă al
navigatorilor sau care decurge din angajarea acestuia în temeiul unui astfel de
contract.
2. Legile și reglementările fiecărui
membru garantează faptul că au fost adoptate dispoziții eficace
pentru primirea, prelucrarea și soluționarea în mod imparțial a
cererilor contractuale referitoare la despăgubirile menționate la norma
A4.2.1, prin proceduri rapide și echitabile.

B. Propuneri privind orientarea B4.2
1. În titlul
actual „Orientarea B4.2 – Răspunderea armatorilor”, se înlocuiește „B4.2”
cu „B4.2.1”.
2. La alineatul (1)
din actuala orientare B4.2, se înlocuiește „Norma A4.2” cu „Norma A4.2.1”.

3. După alineatul (3) din actuala orientare B4.2, se adăugă
următorul titlu și următorul text:

Orientarea B4.2.2 – Tratamentul cererilor
contractuale
1. Legile și reglementările naționale
ar trebui să prevadă faptul că părțile la efectuarea
unei plăți în urma unei cereri contractuale pot folosi modelul de
formular de primire și de eliberare de obligații stabilit în
apendicele B4-I.

C. Propuneri pentru noi apendice
1. După
apendicele A2-I, se adăugă următorul apendice:

APENDICELE A4-I
Dovada garanției financiare în
conformitate cu reglementarea 2.5 alineatul (2)
Documentele justificative privind garanția
financiară prevăzute în temeiul normei A4.2.1 alineatul (13) cuprind
următoarele informații:
(a) denumirea navei;
(b) portul de înmatriculare al navei;
(c) indicativul de apel al navei;
(d) numărul OIM al navei;
(e) numele și datele de contact ale furnizorului
(furnizorilor) garanției financiare;
(f) sediul furnizorului (furnizorilor) garanției
financiare;
(g) numele armatorului;
(h) perioada de valabilitate a garanției
financiare;
(i) o atestare din partea autorității
competente a faptului că garanția financiară îndeplinește
cerințele prevăzute în prezenta normă.

2. După
apendicele A4-I, se adăugă următorul apendice:

APENDICELE B4-I
Model de formular de primire și de eliberare
de obligații menționat în orientarea
B4.2.2
Nava: ………………………………………………………………………………………….
Incident: ……………………….…………………………………………………………………
Navigator/moștenitor legal și/sau
persoană aflată în întreținere: ………………………….……………….………….....................................................
Armator: ………………………………………………………………………………………….
Subsemnatul, [navigatorul] [moștenitorul
legal și/sau persoana aflată în întreținerea navigatorului]*,
prin prezenta, confirm primirea sumei de [moneda și suma], prin care
armatorul se achită de obligația de a plăti despăgubiri
contractuale pentru vătămări corporale și/sau deces în conformitate
cu termenii și condițiile contractului de muncă personal/al navigatorului
și, prin prezenta, eliberez armatorul de obligațiile care îi revin în
temeiul termenilor și condițiilor respective.
Plata este efectuată fără acceptarea
răspunderii cu privire la orice eventuală cerere și este acceptată
fără a se aduce atingere dreptului meu/al moștenitorului legal și/sau
al persoanei aflate în întreținere de a înainta orice cerere în justiție
pentru neglijență, delict sau de a face apel la orice altă cale
de atac disponibilă și care decurge din incidentul de mai sus.
Data: ………………………………………………………………………………………….
Navigator/moștenitor legal și/sau
persoană aflată în întreținere: ………………………………………………………………………………………….
Semnătura: …………………..……………………….………………………………………..........
Confirmare de primire:
Armator/Reprezentantul armatorului:
Semnătura:
……………………….…………………………………………………………............
Asigurator/Reprezentantul asiguratorului:
Semnătura: ……………………….…………………………………………………………............___________________

* Se elimină mențiunea inutilă.

D. Propuneri privind apendicele A5-I,
A5-II și A5-III[9]

1. La sfârșitul
apendicelui A5-I, se adăugă următorul element:

Garanție financiară referitoare la
răspunderea armatorilor.

2. În apendicele
A5-II, după elementul 15 de la titlul Declarația de conformitate a
muncii în domeniul maritim – Partea I, se adăugă următorul
element:

16. Garanție financiară referitoare la
răspunderea armatorilor (reglementarea 4.2).

3. În apendicele
A5-II, după elementul 15 de la titlul Declarația de conformitate a
muncii în domeniul maritim – Partea a II-a, se adăuga următorul
element:

16. Garanție financiară referitoare la
răspunderea armatorilor (reglementarea 4.2).

4. La sfârșitul
apendicelui A5-III, se adăugă următorul element:

Garanție financiară referitoare la
răspunderea armatorilor
[1]               ILO–IMO–WGPS/9/2009/10, Raport final, Grupul de experți
ad hoc comun al OMI/OIM privind răspunderea și cererile de
despăgubire în caz de deces, vătămări corporale și abandonarea
navigatorilor, a noua sesiune. A se vedea:
http://www.ilo.org/sector/activities/sectoral-meetings/WCMS_
161446/lang--en/index.htm. Importanța acestui grup de lucru ca parte a acțiunilor
efectuate ca urmare a adoptării Convenției din 2006 privind munca în
domeniul maritim a fost recunoscută, de asemenea, într-o rezoluție
adoptată de către cea de-a 94-a sesiune a Conferinței Internaționale
a Muncii atunci când a adoptat Convenția din 2006 privind munca în
domeniul maritim. A se vedea: Rezoluția privind Grupul de experți ad
hoc comun al OMI/OIM privind răspunderea și cererile de
despăgubire în caz de deces, vătămări corporale și
abandonarea navigatorilor, Conferința Internațională a Muncii,
Raport provizoriu nr. 3-1(Rev.), a 94-a sesiune (maritimă), Geneva, 2006,
p. 3-1/16. A se vedea:
http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm.

[2]               Titlul propus stabilește relația dintre
furnizarea garanției financiare pentru repatriere din reglementarea 2.5
alineatul (2) și conceptul de abandonare, astfel cum este definit în noua
propunere de normă A2.5.2 alineatul (2) [anterior alineatul (5) din
„principiile” Grupului de experți ad hoc comun al OMI/OIM].
[3]               Grupul de experți ad hoc comun al OMI/OIM a
convenit în 2009 că acest aspect ar trebui adăugat la lista
domeniilor supuse controlului statului portului și, prin urmare, ar trebui
să facă obiectul unei certificări pentru navele care trebuie
să fie inspectate și certificate. A se vedea raportul final menționat
la nota de subsol 1 de mai sus, alineatul (106). Termenul „documente
justificative” a fost utilizat pentru a ține cont de diferența de
opinii cu privire la formatul exact al documentelor care fac dovada garanției
financiare. Formularea este, de asemenea, coerentă cu abordarea
adoptată în Orientările OIM privind inspecția statului de
pavilion care au fost pregătite în 2008 de către o reuniune
internațională tripartită a experților.
[4]               Astfel cum s-a menționat mai sus, au existat
diferențe de opinii în cadrul Grupului de experți
ad hoc comun al OMI/OIM cu privire la formatul documentelor justificative
privind garanția. Formularea „sau” a fost
propusă pentru a oferi flexibilitate.
[5]               Astfel cum s-a menționat
mai sus la nota de subsol 3, Grupul de experți ad hoc comun al OMI/OIM a
convenit ca cerințele să fie incluse în sistemul de certificare a
navelor.
[6]               ILO–IMO–WGPS/9/2009/10, Raport
final, Grupul de experți ad hoc comun al OMI/OIM privind
răspunderea și cererile de despăgubire în caz de deces,
vătămări corporale și abandonarea navigatorilor, a noua
sesiune. Importanța acestui grup de lucru ca parte a acțiunilor
efectuate ca urmare a adoptării Convenției din 2006 privind munca în
domeniul maritim a fost recunoscută, de asemenea, într-o rezoluție
adoptată de către cea de-a 94-a sesiune a Conferinței Internaționale
a Muncii atunci când a adoptat Convenția din 2006 privind munca în
domeniul maritim. A se vedea: Rezoluția privind Grupul de experți ad
hoc comun al OMI/OIM privind răspunderea și cererile de
despăgubire în caz de deces, vătămări corporale și
abandonarea navigatorilor, Conferința Internațională a Muncii, Raport
provizoriu nr. 3-1(Rev.), a 94-a sesiune (maritimă), Geneva, 2006, p.
3-1/16. A se vedea:
http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm.
[7]               Formularea folosită în principiile propuse de
către Grupul de experți ad hoc comun al
OMI/OIM [a se vedea raportul final menționat la nota de subsol 6 de mai
sus, alineatele (149)-(152) și Apendicele II, „principii”, alineatul (4)]
a fost modificată din motive care țin de formularea juridică. Deși
formularea pare să fi făcut obiectul unui acord [a se vedea alineatul
(152)], purtătorul de cuvânt al grupului navigatorilor a solicitat ca
alineatul să apară între paranteze pătrate [a se vedea alineatul
(151)]. Trebuie notat faptul că prezenta propunere nu conține
parantezele pătrate.
[8]               Principiile propuse de Grupul
de experți ad hoc comun al OMI/OIM au acoperit două aspecte. A se
vedea raportul final menționat la nota de subsol 6 de mai sus, alineatele
(133)-(134).
[9]               Grupul de experți ad hoc comun al OMI/OIM a
convenit în 2009 că acest aspect ar trebui adăugat la lista
domeniilor supuse controlului statului portului și, prin urmare, ar trebui
să facă obiectul unei certificări pentru navele care trebuie
să fie inspectate și certificate. A se vedea raportul final menționat
la nota de subsol 1 de mai sus, alineatul (126). Formularea este, de asemenea,
coerentă cu abordarea adoptată în Orientările OIM privind
inspecția statului de pavilion care au fost pregătite în 2008 de
către o reuniune internațională tripartită a experților. A se vedea:
http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_101788/lang--en/
index.htm.