               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 14.9.2015
            COM(2015) 436 final
            2015/0201(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind încheierea acordului dintre Uniunea Europeană și Republica Columbia privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului
                  1
                stabilește lista țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe ale statelor membre și lista țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație. Regulamentul (CE) nr. 539/2001 este aplicat de către toate statele membre, cu excepția Irlandei și a Regatului Unit.

               Regulamentul (UE) nr. 509/2014 al Parlamentului European și al Consiliului
                  2
                a modificat Regulamentul (CE) nr. 539/2001 prin transferarea a 19 țări în anexa II, care enumeră țările terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de obligația de a deține viză. Aceste 19 țări sunt: Columbia, Dominica, Emiratele Arabe Unite, Grenada, Insulele Marshall, Insulele Solomon, Kiribati, Micronezia, Nauru, Palau, Peru, Saint Lucia, Saint Vincent și Grenadine, Samoa, Timorul de Est, Tonga, Trinidad și Tobago, Tuvalu și Vanuatu. Mențiunile din anexa II referitoare la fiecare dintre statele respective sunt însoțite de câte o notă de subsol care precizează că „exceptarea de la obligativitatea vizelor se aplică de la data intrării în vigoare a unui acord privind exceptarea de la obligativitatea vizelor, care urmează să fie încheiat cu Uniunea Europeană”.

               Regulamentul (UE) nr. 509/2014 a fost adoptat la 20 mai 2014 și a intrat în vigoare la 9 iunie 2014. Prima serie de acorduri privind exonerarea de obligația de a deține viză a fost semnată la 6 mai 2015 (Emiratele Arabe Unite), 26 mai 2015 (Timorul de Est) și 28 mai 2015 (Dominica, Grenada, Saint Lucia, Saint Vincent și Grenadine, Samoa, Trinidad și Tobago și Vanuatu) și se aplică cu titlu provizoriu de la data semnării, sub rezerva intrării în vigoare a acestora.

               Columbia și Peru au făcut, în conformitate cu considerentul 5 din Regulamentul (UE) nr. 509/2014 și cu declarația comună emisă la momentul adoptării, obiectul unei proceduri specifice, care a necesitat o evaluare suplimentară a îndeplinirii de către aceste țări a criteriilor pertinente înainte ca Comisia să fi putut prezenta Consiliului recomandări în ceea ce privește deciziile de autorizare a începerii negocierilor cu aceste două țări referitor la acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză. În octombrie 2014, Comisia a adoptat un raport
                  3
                general de evaluare a situației din Columbia pe baza criteriilor enumerate la articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 539/2001, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 509/2014; în paralel a fost adoptat un raport cu privire la Peru
                  4
               . Raportul a analizat datele și evoluțiile în materie de migrație și mobilitate (vize Schengen, migrația legală, migrația neregulamentară, securitatea documentelor de călătorie și fraude), criminalitate și securitate, economie, comerț și turism, relații externe și aspecte legate de drepturile omului, coerența regională și reciprocitate. Acesta a evaluat, de asemenea, scenariile de risc care rezultă eventual din intrarea în vigoare a liberalizării vizelor. Comisia a concluzionat că îmbunătățirea semnificativă a situației economice, sociale și de securitate din Columbia în ultimii ani oferea justificarea privind acordarea accesului fără viză al columbienilor pe teritoriul statelor membre, în timp ce riscurile legate de liberalizarea vizelor au fost considerate rezonabile, printre altele prin consolidarea cooperării privind returnarea și punerea în aplicare în mod corect a controalelor la frontieră. În plus, acordul de exonerare de obligația de a deține viză conține garanțiile necesare pentru a suspenda sau denunța acordul dacă acest lucru este necesar pentru a evita riscurile de securitate sau migrație pentru Uniune.

               Comisia a prezentat, în martie 2015, o recomandare către Consiliu de autorizare a Comisiei pentru a iniția negocieri cu Columbia și Peru referitor la acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză
                  5
               . La 19 mai 2015, Consiliul a transmis Comisiei directivele de negociere. Negocierile cu Columbia au avut loc la 20 mai 2015, la Bruxelles. În cursul reuniunii respective a putut fi trecut în revistă întregul proiect de text, au fost sugerate câteva modificări și s-a ajuns la un acord cu privire la toate aspectele.

               Acordul a fost parafat de către negociatorii-șefi la 9 iunie 2015; o ceremonie oficială a avut loc în marja reuniunii la nivel înalt UE-CELAC de la 10 iunie 2015. Textul acordului a fost prezentat statelor membre la 27 mai 2015, iar la 15 iunie 2015 au fost furnizate informații suplimentare în cadrul unei reuniuni a Grupului de lucru pentru vize al Consiliului.

               2.TEMEIUL JURIDIC

               În ceea ce privește Uniunea, temeiul juridic al acordului este articolul 77 alineatul (2) litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), coroborat cu articolul 218.

               Propunerea anexată constituie instrumentul juridic pentru încheierea acordului. Consiliul va hotărî cu majoritate calificată, după semnarea acordului, în numele Uniunii, de către o persoană desemnată de președinția Consiliului și după obținerea aprobării Parlamentului European, în conformitate cu articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf litera (a) din TFUE.

               3.REZULTATELE NEGOCIERILOR

               Comisia consideră că obiectivele stabilite de Consiliu în cadrul directivelor sale de negociere au fost îndeplinite și că proiectul de acord privind exonerarea de obligația de a deține viză este acceptabil pentru Uniune.

               Textul final al acestuia poate fi rezumat după cum urmează:

               Obiectivul

               Acordul stabilește posibilitatea de a călători fără viză pentru cetățenii Uniunii Europene și cei din Columbia în cazul călătoriilor pe teritoriul celeilalte părți contractante, pentru o perioadă maximă de 90 de zile în decursul oricărei perioade de 180 de zile.

               Pentru a garanta egalitatea de tratament pentru toți cetățenii UE, în acord s-a inclus o dispoziție care prevede că Columbia poate suspenda sau denunța acordul numai cu privire la toate statele membre ale Uniunii Europene și, reciproc, Uniunea poate suspenda sau denunța acordul numai cu privire la toate statele sale membre.

               Situația specifică a Regatului Unit și a Irlandei este descrisă în preambul.

               Domeniul de aplicare

               Exonerarea de obligația de a deține viză se aplică tuturor categoriilor de persoane (titulari de pașaport simplu, diplomatic, de serviciu/oficial și special) care călătoresc din diverse motive, cu excepția celui de a presta o activitate remunerată. Pentru această ultimă categorie, fiecare stat membru, precum și Columbia au în continuare posibilitatea de a impune cetățenilor celeilalte părți obligativitatea de a deține viză, în conformitate cu dreptul aplicabil al Uniunii sau cu legislația națională aplicabilă. Pentru a putea asigura o punere în aplicare armonizată, la acord s-a anexat o declarație comună privind interpretarea categoriei de persoane care călătoresc cu scopul de a presta o activitate remunerată.

               Durata șederii

               Acordul stabilește posibilitatea de a călători fără viză pentru cetățenii Uniunii Europene și cei din Columbia în cazul călătoriilor pe teritoriul celeilalte părți contractante, pentru o perioadă maximă de 90 de zile în decursul oricărei perioade de 180 de zile. La acord este anexată o declarație comună privind interpretarea acestui termen de 90 de zile în decursul oricărei perioade de 180 de zile.

               Acordul ia în considerare situația statelor membre care nu aplică încă acquis-ul Schengen în totalitate. Atâta timp cât aceste state nu fac parte din spațiul Schengen fără frontiere interne, exonerarea de obligația de a deține viză oferă cetățenilor din Columbia dreptul de a rămâne 90 de zile în decursul oricărei perioade de 180 de zile pe teritoriul fiecăruia dintre statele membre respective (în prezent Bulgaria, Cipru, Croația și România), independent de perioada calculată pentru întreg spațiul Schengen.

               Aplicarea teritorială

               Acest acord cuprinde dispoziții privind aplicarea teritorială: în cazul Franței și al Țărilor de Jos, exonerarea de obligația de a deține viză dă dreptul cetățenilor din Columbia să rămână numai pe teritoriile europene ale statelor membre respective.

               Declarații

               Pe lângă declarațiile comune menționate mai sus, la acord au fost anexate alte patru declarații comune:

               –privind asocierea Norvegiei, a Islandei, a Elveției și a Principatului Liechtenstein la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen;

               –privind difuzarea completă de informații cu privire la conținutul și consecințele acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză și la alte aspecte conexe, cum ar fi condițiile de intrare;

               –privind introducerea pașapoartelor biometrice de către Republica Columbia, care a declarat că Columbia se angajează să emită pașapoarte biometrice până la 31 august 2015 cel târziu și că neintroducerea de pașapoarte biometrice până la 31 decembrie 2015 constituie un motiv suficient pentru suspendarea acordului, precum și

               –privind cooperarea privind migrația neregulamentară. Această declarație reamintește angajamentul asumat în temeiul articolului 49 alineatul (3) din Acordul de dialog politic și de cooperare dintre Uniunea Europeană și Comunitatea Andină în ceea ce privește readmisia propriilor migranți în situație neregulamentară. Părțile vor monitoriza îndeaproape acest angajament și convin să încheie un acord de readmisie la cererea oricăreia dintre părți, în special în cazul unei creșteri a migrației neregulamentare și în ceea ce privește problemele legate de readmisia migranților în situație neregulamentară. Neîncheierea unui acord de readmisie la cerere constituie un motiv suficient pentru suspendarea acordului.

               4.CONCLUZIE

               Având în vedere rezultatele menționate anterior, Comisia propune Consiliului să aprobe, după obținerea aprobării din partea Parlamentului European, acordul dintre Uniunea Europeană și Columbia privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere.

               2015/0201 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind încheierea acordului dintre Uniunea Europeană și Republica Columbia privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 77 alineatul (2) litera (a) coroborat cu articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf litera (a),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere aprobarea Parlamentului European,

               întrucât:

               (1)Comisia a negociat, în numele Uniunii Europene, un acord (denumit în continuare „acordul”) cu Republica Columbia (denumită în continuare „Columbia”) privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere.

               (2)Acest acord a fost semnat, în numele Uniunii Europene, la data de … 2015 și a fost aplicat cu titlu provizoriu din ziua următoare datei respective, sub rezerva eventualei sale încheieri la o dată ulterioară, în conformitate cu Decizia ……../……/UE a Consiliului din [………….].

               (3)Acordul ar trebui aprobat.

               (4)Prin acord se instituie un comitet mixt de gestionare a acordului, care își stabilește regulamentul de procedură. Este oportun să se prevadă o procedură simplificată pentru stabilirea poziției Uniunii în acest caz.

               (5)În conformitate cu Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție și cu Protocolul privind acquis-ul Schengen integrat în cadrul Uniunii Europene, anexate la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și confirmând că dispozițiile acordului nu se aplică Regatului Unit și Irlandei,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Acordul dintre Uniunea Europeană și Columbia privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere este aprobat prin prezenta decizie în numele Uniunii.

               Articolul 2

               Președintele Consiliului efectuează notificarea prevăzută la articolul 8 alineatul (1) din acord
                  6
               .

               Articolul 3

               Comisia, asistată de experți din statele membre, reprezintă Uniunea în cadrul Comitetului mixt de experți instituit prin articolul 6 din acord.

               Articolul 4

               După consultarea cu un comitet special desemnat de Consiliu, Comisia stabilește poziția Uniunii în cadrul Comitetului mixt de experți în ceea ce privește regulamentul de procedură al acestuia, astfel cum se prevede la articolul 6 alineatul (4) din acord.

               Articolul 5

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)
                  Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului din 15 martie 2001 de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație, JO L 81, 21.3.2001, p. 1.

                     (2)
                  Regulamentul (UE) nr. 509/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 mai 2014 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 539/2001 al Consiliului de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație, JO L 149, 20.5.2014, p. 67.

                     (3)
                  COM(2014) 665, 29.10.2014.

                     (4)
                  COM(2014) 663, 29.10.2014.

                     (5)
                  COM(2015) 119, 11.3.2015.

                     (6)
                  Data intrării în vigoare a acordului va fi publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene de către Secretariatul General al Consiliului.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 14.9.2015
            COM(2015) 436 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de decizie a Consiliului
            privind încheierea acordului dintre Uniunea Europeană și Republica Columbia privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               ANEXĂ

               la

               Propunerea de decizie a Consiliului

               privind încheierea acordului dintre Uniunea Europeană și Republica Columbia privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               ACORD

               între Uniunea Europeană și Republica Columbia privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               UNIUNEA EUROPEANĂ, denumită în continuare „Uniunea” sau „UE”, și

               REPUBLICA COLUMBIA, denumită în continuare „Columbia”,

               denumite în continuare împreună „părțile contractante”,

               ÎN VEDEREA dezvoltării în continuare a relațiilor de prietenie între părțile contractante și din dorința de a facilita călătoriile fără viză pentru cetățenii lor, în cazul intrării și șederii de scurtă durată,

               AVÂND ÎN VEDERE Regulamentul (UE) nr. 509/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 mai 2014 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 539/2001 al Consiliului de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație
                  1
                prin, inter alia, transferarea a 19 țări terțe, inclusiv a Columbiei, în lista de țări terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de obligația de a deține viză de scurtă ședere în statele membre,

               ȚINÂND SEAMA de faptul că articolul 1 din Regulamentul (UE) nr. 509/2014 prevede că, pentru aceste 19 țări, exceptarea de la obligativitatea vizelor se aplică de la data intrării în vigoare a unui acord privind exceptarea de la obligativitatea vizelor, care urmează să fie încheiat cu Uniunea Europeană,

               DORIND să salvgardeze principiul egalității de tratament pentru toți cetățenii UE,

               LUÂND ÎN CONSIDERARE faptul că persoanele care călătoresc în vederea desfășurării unei activități remunerate în timpul șederii lor de scurtă durată nu fac obiectul prezentului acord și, prin urmare, pentru respectiva categorie, continuă să se aplice dispozițiile relevante din dreptul Uniunii și din legislația națională a statelor membre, precum și legislația națională din Columbia cu privire la obligația de a deține viză sau la exonerarea de această obligație, precum și cu privire la accesul pe piața forței de muncă,

               ȚINÂND SEAMA de Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție și de Protocolul privind acquis-ul Schengen integrat în cadrul Uniunii Europene, anexate la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și confirmând că dispozițiile prezentului acord nu se aplică Regatului Unit și Irlandei,

               CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:

               ARTICOLUL 1

               Obiectivul

               Prezentul acord stabilește posibilitatea de a călători fără viză pentru cetățenii Uniunii și pentru cetățenii din Columbia în cazul călătoriilor pe teritoriul celeilalte părți contractante, pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               ARTICOLUL 2

               Definiții

               În sensul prezentului acord:

               (a)
                     „stat membru” înseamnă orice stat membru al Uniunii, cu excepția Regatului Unit și a Irlandei;

               (b)
                     „cetățean al Uniunii” înseamnă un resortisant al unui stat membru, astfel cum este definit la litera (a);

               (c)
                     „cetățean al Columbiei” înseamnă un resortisant al Columbiei;

               (d)
                     „spațiul Schengen” înseamnă spațiul lipsit de frontiere interne care cuprinde teritoriile statelor membre, astfel cum sunt definite la litera (a), care aplică în întregime acquis-ul Schengen;

               (e)
                     „acquis-ul Schengen” înseamnă toate măsurile menite să asigure libera circulație a persoanelor într-un spațiu fără frontiere interne, coroborate cu măsurile adiacente cu legătură directă privind controalele la frontierele externe, azilul și imigrația și măsurile de prevenire și combatere a criminalității.

               ARTICOLUL 3

               Domeniul de aplicare

               1.
                     Cetățenii Uniunii care dețin un pașaport valabil simplu, diplomatic, de serviciu, oficial sau special emis de un stat membru pot intra și rămâne fără viză pe teritoriul Columbiei pentru perioada de ședere definită la articolul 4 alineatul (1).

               Cetățenii Columbiei care dețin un pașaport valabil simplu, diplomatic, de serviciu, oficial sau special emis de Columbia pot intra și rămâne fără viză pe teritoriul statelor membre pentru perioada de ședere definită la articolul 4 alineatul (2).

               2.
                     Alineatul (1) din prezentul articol nu se aplică persoanelor care călătoresc în vederea desfășurării unei activități remunerate.

               Pentru această categorie de persoane, fiecare stat membru poate decide individual impunerea obligației de a deține viză cetățenilor Columbiei sau retragerea acestei obligații, în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului
                  2
               .

               Pentru această categorie de persoane, Columbia poate decide impunerea obligației de a deține viză sau exonerarea de această obligație, pentru cetățenii fiecărui stat membru în mod individual, în conformitate cu legislația sa națională.

               3.
                     Exonerarea de obligația de a deține viză prevăzută în prezentul acord se aplică fără a se aduce atingere legislației părților contractante privind condițiile de intrare și de scurtă ședere. Statele membre și Columbia își rezervă dreptul de a refuza intrarea și scurta ședere pe teritoriul lor dacă una sau mai multe dintre aceste condiții nu sunt respectate.

               4.
                     Exonerarea de obligația de a deține viză se aplică indiferent de modul de transport utilizat pentru a trece frontierele părților contractante.

               5.
                     Aspectele care nu sunt reglementate prin prezentul acord sunt reglementate de dreptul Uniunii, legislația națională a statelor membre și legislația națională a Columbiei.

               ARTICOLUL 4

               Durata șederii

               1.
                     Cetățenii Uniunii pot rămâne pe teritoriul Columbiei pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               2.
                     Cetățenii Columbiei pot rămâne pe teritoriul statelor membre care aplică integral acquis-ul Schengen pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile. Perioada respectivă se calculează independent de orice ședere într-un stat membru care nu aplică încă integral acquis-ul Schengen.

               Cetățenii Columbiei pot rămâne pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile pe teritoriul fiecărui stat membru care nu aplică încă integral acquis-ul Schengen, independent de perioada de ședere calculată pentru teritoriul statelor membre care aplică integral acquis-ul Schengen.

               3.
                     Prezentul acord nu aduce atingere posibilității ca statele membre și Columbia să prelungească perioada de ședere peste cele 90 de zile, în conformitate cu legislația lor națională și cu dreptul Uniunii.

               ARTICOLUL 5

               Aplicarea teritorială

               1.
                     În ceea ce privește Republica Franceză, prezentul acord se aplică numai pe teritoriul european al Republicii Franceze.

               2.
                     În ceea privește Regatul Țărilor de Jos, prezentul acord se aplică numai pe teritoriul european al Regatului Țărilor de Jos.

               ARTICOLUL 6

               Comitetul mixt de gestionare a acordului

               1.
                     Părțile contractante instituie un Comitet mixt de experți (denumit în continuare „Comitetul”), alcătuit din reprezentanți ai Uniunii și din reprezentanți ai Columbiei. Uniunea este reprezentată de Comisia Europeană.

               2.
                     Comitetului îi revin următoarele atribuții:

               (a)
                     monitorizarea punerii în aplicare a prezentului acord;

               (b)
                     propunerea de modificări sau completări la prezentul acord;

               (c)
                     soluționarea diferendelor legate de interpretarea sau aplicarea prezentului acord;

               (d)
                     orice altă atribuție în privința căreia convin părțile contractante.

               3.
                     Comitetul se reunește, ori de câte ori este necesar, la cererea uneia dintre părțile contractante.

               4.
                     Comitetul își stabilește regulamentul de procedură.

               ARTICOLUL 7

               Relația dintre prezentul acord și acordurile bilaterale existente între statele membre și Columbia privind exonerarea de obligația de a deține viză

               Prezentul acord prevalează asupra oricăror acorduri sau înțelegeri bilaterale încheiate între fiecare stat membru și Columbia, în măsura în care acestea vizează aspecte care intră în domeniul de aplicare al prezentului acord.

               ARTICOLUL 8

               Dispoziții finale

               1.
                     Prezentul acord se ratifică sau se aprobă de către părțile contractante în conformitate cu procedurile interne ale acestora și intră în vigoare în prima zi a celei de a doua luni care urmează datei ultimei notificări prin care părțile contractante își notifică reciproc faptul că procedurile respective au fost finalizate.

               Până la intrarea sa în vigoare, prezentul acord se aplică începând cu ziua următoare datei semnării acestuia.

               2.
                     Prezentul acord se încheie pe o durată nedeterminată, cu excepția cazului în care este denunțat în conformitate cu alineatul (5).

               3.
                     Prezentul acord poate fi modificat prin acordul scris al părților contractante. Modificările intră în vigoare după ce părțile contractante și-au notificat reciproc finalizarea procedurilor interne necesare în acest sens.

               4.
                     Oricare parte contractantă poate suspenda integral sau parțial prezentul acord, în special din motive de ordine publică, de protecție a securității naționale sau de protecție a sănătății publice, ca urmare a imigrației neregulamentare sau a reintroducerii obligației de a deține viză de către una dintre părțile contractante. Decizia de suspendare este notificată celeilalte părți contractante cu cel puțin două luni înainte de preconizata sa intrare în vigoare. Partea contractantă care a suspendat aplicarea prezentului acord informează de îndată cealaltă parte contractantă, în momentul în care motivele suspendării nu mai există, și revocă suspendarea.

               5.
                     Fiecare parte contractantă poate denunța prezentul acord, prin notificarea scrisă a celeilalte părți. Prezentul acord își încetează valabilitatea după 90 de zile de la data unei astfel de notificări.

               6.
                     Columbia poate suspenda sau denunța prezentul acord numai cu privire la toate statele membre.

               7.
                     Uniunea poate suspenda sau denunța prezentul acord numai cu privire la toate statele sale membre.

               Încheiat în dublu exemplar în limbile bulgară, spaniolă, cehă, daneză, germană, estonă, greacă, engleză, franceză, croată, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, finlandeză și suedeză, fiecare text fiind autentic în egală măsură.

               DECLARAȚIE COMUNĂ CU PRIVIRE LA ISLANDA, NORVEGIA, ELVEȚIA
                  ȘI LIECHTENSTEIN

               Părțile contractante iau cunoștință de relațiile strânse existente între Uniunea Europeană și Norvegia, Islanda, Elveția și Liechtenstein, în special în temeiul acordurilor din 18 mai 1999 și 26 octombrie 2004 privind asocierea acestor țări la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen.

               În astfel de circumstanțe, este de dorit ca autoritățile Norvegiei, Islandei, Elveției și statului Liechtenstein, pe de o parte, și ale Columbiei, pe de altă parte, să încheie, fără întârziere, acorduri bilaterale privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere în condiții similare cu cele prevăzute în prezentul acord.

               DECLARAȚIE COMUNĂ PRIVIND INTERPRETAREA CATEGORIEI DE PERSOANE CARE CĂLĂTORESC ÎN VEDEREA DESFĂȘURĂRII UNEI ACTIVITĂȚI REMUNERATE,
                  ASTFEL CUM SE PREVEDE LA ARTICOLUL 3 ALINEATUL (2) DIN PREZENTUL ACORD

               Din dorința de a asigura o interpretare comună, părțile contractante convin ca, în sensul prezentului acord, categoria de persoane care desfășoară activități remunerate să includă persoanele care intră, cu scopul de a desfășura activități profesionale sau remunerate, pe teritoriul celeilalte părți contractante ca angajat sau prestator de servicii.

               Această categorie nu ar trebui să includă:

               —
                     oamenii de afaceri, cu alte cuvinte persoanele care călătoresc în scopuri de afaceri (fără să fie angajați în țara celeilalte părți contractante);

               —
                     sportivii sau artiștii care desfășoară activități pe bază ad-hoc;

               —
                     jurnaliștii trimiși de media din țara lor de reședință și

               —
                     stagiarii detașați în cadrul aceleiași întreprinderi.

               Punerea în aplicare a prezentei declarații este monitorizată de Comitetul mixt, în limita responsabilităților care îi revin în temeiul articolului 6 din prezentul acord, care poate propune modificări atunci când, pe baza experienței părților contractante, le consideră necesare.

               DECLARAȚIE COMUNĂ PRIVIND INTERPRETAREA PERIOADEI DE 90 DE ZILE
                  ÎN CURSUL ORICĂREI PERIOADE DE 180 DE ZILE, ASTFEL CUM ESTE PREVĂZUTĂ LA ARTICOLUL 4 DIN PREZENTUL ACORD

               Părțile contractante înțeleg că perioada maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile, astfel cum este prevăzută la articolul 4 din prezentul acord, înseamnă fie o vizită continuă, fie mai multe vizite consecutive a căror durată totală nu depășește 90 de zile în total în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               Termenul „oricare” presupune aplicarea unei perioade de referință mobile de 180 de zile; aceasta înseamnă că trebuie calculată fiecare zi de ședere din ultima perioadă de 180 de zile, pentru a verifica dacă cerința privind durata de ședere de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile continuă să fie îndeplinită. Printre altele, aceasta înseamnă că o absență pe o perioadă neîntreruptă de 90 de zile permite o nouă ședere de până la 90 de zile.

               DECLARAȚIE COMUNĂ PRIVIND INFORMAREA CETĂȚENILOR
                  ASUPRA ACORDULUI DE EXONERARE DE OBLIGAȚIA DE A DEȚINE VIZĂ

               Recunoscând importanța transparenței pentru cetățenii Uniunii Europene și pentru cetățenii Columbiei, părțile contractante convin să asigure difuzarea completă a informațiilor cu privire la conținutul și consecințele acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză, de exemplu informațiile privind condițiile de intrare.

               Declarație comună privind introducerea pașapoartelor biometrice de către Republica Columbia

               Republica Columbia în calitate de parte contractantă declară că a atribuit un contract privind producerea de pașapoarte biometrice și se angajează să emită pașapoarte biometrice pentru cetățenii săi cel târziu până la 31 august 2015. Aceste pașapoarte vor respecta pe deplin cerințele OACI, menționate în documentul 9303 al OACI.

               Părțile contractante convin că neintroducerea de pașapoarte biometrice până la 31 decembrie 2015 constituie un motiv suficient pentru suspendarea aplicării prezentului acord în conformitate cu procedurile stabilite la articolul 8 alineatul (4).

               DECLARAȚIE COMUNĂ REFERITOARE LA COOPERAREA PRIVIND MIGRAȚIA NEREGULAMENTARĂ

               Părțile contractante reamintesc angajamentul lor în temeiul articolului 49 alineatul (3) din Acordul de dialog politic și de cooperare între Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de o parte, și Comunitatea Andină și țările sale membre, pe de altă parte (semnat în 2003), în ceea ce privește readmisia propriilor migranți în situație neregulamentară.

               Părțile contractante vor monitoriza îndeaproape acest angajament. Părțile convin să încheie, la cererea oricăreia dintre părți și, în special, în cazul unei creșteri a migrației neregulamentare și în ceea ce privește problemele legate de readmisia migranților în situație neregulamentară, în urma intrării în vigoare a acordului privind exonerarea de obligația de a deține o viză de scurtă ședere, un acord care să reglementeze obligațiile specifice privind readmisia ale ambelor părți.

               Părțile contractante convin că un astfel de acord de readmisie va constitui un element important în consolidarea angajamentelor reciproce asumate în prezentul acord și că neîncheierea unui astfel de acord de readmisie la cerere constituie un motiv suficient pentru suspendarea aplicării prezentului acord în conformitate cu procedurile stabilite la articolul 8 alineatul (4).

               _________________

                     (1)
                  JOUE L 149, 20.5.2014, p. 67.

                     (2)
                  Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului din 15 martie 2001 de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație (JOUE L 81, 21.3.2001, p. 1).


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 6.4.2017
            COM(2017) 162 final
            2017/0072(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul comitetului mixt instituit prin Convenția regională cu privire la regulile de origine preferențiale pan-euro-mediteraneene, în ceea ce privește cererea Ucrainei de a deveni parte contractantă la convenție

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Motivele și obiectivele propunerii

               Convenția regională cu privire la regulile de origine preferențiale pan-euro-mediteraneene
                  1
                (denumită în continuare „convenția”) stabilește dispoziții cu privire la originea mărfurilor comercializate în temeiul acordurilor relevante încheiate între părțile contractante.

               Articolul 5 alineatul (1) din convenție prevede că o parte terță poate deveni parte contractantă la convenție, cu condiția ca țara candidată sau teritoriul candidat să aibă un acord de liber schimb în vigoare cu cel puțin una dintre părțile contractante, acord care să prevadă reguli de origine preferențiale. În acest scop, la articolul 5 alineatele (2) și (3) din convenție se prevede că o parte terță trebuie să depună o cerere scrisă de aderare la depozitarul convenției, care, la rândul său, trebuie să prezinte cererea comitetului mixt spre evaluare. Articolul 2 alineatul (2) din convenție prevede că, în sensul convenției, „parte terță” înseamnă orice țară sau teritoriu vecin care nu este parte contractantă.

               La 12 septembrie 2016, Ucraina a prezentat depozitarului convenției (Secretariatul General al Consiliului UE) o cerere scrisă de aderare la convenție.

               Autoritățile ucrainene au confirmat faptul că Ucraina are un acord de liber schimb cu mai multe părți contractante, în special cu UE, statele AELS, fosta Republică iugoslavă a Macedoniei și Muntenegru. În consecință, Ucraina îndeplinește condiția prevăzută la articolul 5 alineatul (1) din convenție pentru a deveni parte contractantă.

               Prin urmare, cererea ar trebui să fie prezentată comitetului mixt al convenției pentru ca acesta să adopte prin decizie o invitație de aderare la convenție adresată Ucrainei, în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) litera (b) din convenție. Poziția care urmează să fie adoptată de UE în cadrul comitetului mixt ar trebui să fie stabilită de Consiliu.

               Potrivit Comisiei, aderarea Ucrainei nu necesită niciun fel de măsuri tranzitorii menționate la articolul 4 alineatul (3) litera (c) din convenție.

               2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

               •Temei juridic

               Temeiul juridic al deciziei Consiliului îl constituie articolul 207 coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE).

               Articolul 218 alineatul (9) din TFUE prevede că, atunci când o decizie cu efect juridic trebuie adoptată în cadrul unui organism creat printr-un acord internațional, Consiliul, la propunerea Comisiei sau a Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate, adoptă o decizie de stabilire a poziției care trebuie adoptată în numele Uniunii Europene.

               Decizia care trebuie adoptată de comitetul mixt al convenției intră sub incidența acestei dispoziții.

               •Subsidiaritatea (în cazul competențelor neexclusive)

               Propunerea intră în sfera competenței exclusive a Uniunii.

               3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

               •Consultările cu părțile interesate

               Părțile contractante la convenție și statele membre au fost informate cu privire la cererea depusă de Ucraina cu ocazia reuniunii comitetului mixt al convenției din 28 septembrie 2016.

               •Obținerea și utilizarea expertizei

               Nu a fost necesar să se recurgă la expertiză externă.

               •Evaluarea impactului

               În plus, nu a fost necesar să se efectueze o evaluare a impactului, deoarece aderarea unei părți terțe la convenție este supusă doar condiției ca aceasta să aibă un acord de liber schimb în vigoare cu cel puțin una dintre părțile contractante la convenție.

               2017/0072 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul comitetului mixt instituit prin Convenția regională cu privire la regulile de origine preferențiale pan-euro-mediteraneene, în ceea ce privește cererea Ucrainei de a deveni parte contractantă la convenție

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 207 coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Convenția regională cu privire la regulile de origine preferențiale pan-euro-mediteraneene (denumită în continuare „convenția”), care stabilește regulile privind originea mărfurilor comercializate în temeiul acordurilor relevante încheiate între părțile contractante, a intrat în vigoare la 1 decembrie 2012.

               (2)Articolul 5 alineatul (1) din convenție prevede că o parte terță poate deveni parte contractantă la convenție, cu condiția ca țara candidată sau teritoriul candidat să aibă un acord de liber schimb în vigoare cu cel puțin una dintre părțile contractante, acord care să prevadă reguli de origine preferențiale.

               (3)În acest scop, la articolul 5 alineatele (2) și (3) din convenție se prevede că o parte terță trebuie să depună o cerere scrisă de aderare la depozitarul convenției, care, la rândul său, trebuie să prezinte cererea comitetului mixt spre evaluare.

               (4)La 12 septembrie 2016, Ucraina a prezentat depozitarului convenției o cerere scrisă de aderare la convenție.

               (5)Ucraina are un acord de liber schimb în vigoare cu mai multe părți contractante la convenție și, prin urmare, îndeplinește condiția prevăzută la articolul 5 alineatul (1) din convenție pentru a deveni parte contractantă.

               (6)În conformitate cu articolul 4 alineatul (3) litera (b) din convenție, comitetul mixt adoptă prin decizie invitații de aderare la convenție adresate părților terțe.

               (7)Poziția care urmează să fie adoptată de Uniunea Europeană în cadrul comitetului mixt ar trebui să fie aceea de a vota în favoarea unei decizii prin care Ucraina este invitată să adere la convenție,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată de Uniunea Europeană în cadrul comitetului mixt al Convenției regionale cu privire la regulile de origine preferențiale pan-euro-mediteraneene în ceea ce privește cererea Ucrainei de a deveni parte contractantă la convenție se bazează pe proiectul de decizie a comitetului mixt anexat la prezenta decizie.

               Reprezentanții Uniunii din cadrul comitetului mixt pot accepta modificări minore ale proiectului de decizie, fără a mai fi necesară o nouă decizie a Consiliului.

               Articolul 2

               După adoptare, decizia comitetului mixt se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)
                  JO L 54, 26.2.2013, p. 4.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 6.4.2017
            COM(2017) 162 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de decizie a Consiliului
            privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul comitetului mixt instituit prin Convenția regională cu privire la regulile de origine preferențiale pan-euro-mediteraneene, în ceea ce privește cererea Ucrainei de a deveni parte contractantă la convenție

               Proiect
               DECIZIA nr. 1/2017

                  A COMITETULUI MIXT AL CONVENȚIEI REGIONALE cu privire la regulile de origine preferențiale pan-euro-mediteraneene

               din xx xx 2017

               în ceea ce privește cererea Ucrainei de a deveni parte contractantă la Convenția regională cu privire la regulile de origine preferențiale pan-euro-mediteraneene

               Comitetul mixt,

               având în vedere Convenția regională cu privire la regulile de origine preferențiale pan-euro-mediteraneene
                  1
               ,

               întrucât:

               (1)Articolul 5 alineatul (1) din Convenția regională cu privire la regulile de origine preferențiale pan-euro-mediteraneene (denumită în continuare „convenția”) prevede că o parte terță poate deveni parte contractantă la convenție, cu condiția ca țara candidată sau teritoriul candidat să aibă un acord de liber schimb în vigoare cu cel puțin una dintre părțile contractante, acord care să prevadă reguli de origine preferențiale.

               (2)La 12 septembrie 2016, Ucraina a prezentat depozitarului convenției o cerere scrisă de aderare la convenție.

               (3)Ucraina are un acord de liber schimb în vigoare cu mai multe părți contractante la convenție, astfel încât îndeplinește condiția prevăzută la articolul 5 alineatul (1) din convenție pentru a deveni parte contractantă.

               (4)În conformitate cu articolul 4 alineatul (3) litera (b) din convenție, comitetul mixt adoptă prin decizie invitații de aderare la convenție adresate părților terțe,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Ucraina este invitată să adere la Convenția regională cu privire la regulile de origine preferențiale pan-euro-mediteraneene.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare la ….

               Adoptată la Bruxelles,

                  Pentru Comitetul mixt,

                  Președintele

                     (1)
                  JO L 54, 26.2.2013, p. 4.


Anunţ juridic important

|

52009PC0101

Propunere de decizie a Consiliului de modificare a Deciziei 2006/325/CE pentru a introduce o procedură de punere în aplicare a articolului 5 alineatul (2) din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Regatul Danemarcei privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie civilă și comercială  /* COM/2009/0101 final - CNS 2009/0034 */

	[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |Bruxelles, 4.3.2009COM(2009) 101 final2009/0034 (CNS)Propunere deDECIZIE A CONSILIULUIde modificare a Deciziei 2006/325/CE pentru a introduce o procedură de punere în aplicare a articolului 5 alineatul (2) din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Regatul Danemarcei privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie civilă și comercialăEXPUNERE DE MOTIVE1. CONTEXTUL PROPUNERII (PROPUNERILOR) |110 | 1.1. Motivele și obiectivele propunerii (propunerilor) În conformitate cu Protocolul privind poziția Danemarcei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Danemarca nu participă la titlul IV din Tratatul CE și, prin urmare, instrumentele comunitare în domeniul cooperării judiciare în materie civilă nu prevăd obligații pentru Danemarca și nu i se aplică. Cu toate acestea, aplicarea anumitor instrumente comunitare a fost extinsă la Danemarca prin intermediul unor acorduri internaționale dintre Comunitatea europeană și Danemarca, încheiate în temeiul articolului 300 din Tratatul CE. Acordurile internaționale relevante, încheiate prin Decizia 2006/325/CE a Consiliului[1], respectiv Decizia 2006/326/CE a Consiliului[2], sunt: Acordul dintre Comunitatea Europeană și Regatul Danemarcei privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie civilă și comercială[3] și Acordul dintre Comunitatea Europeană și Regatul Danemarcei privind comunicarea și notificarea actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă și comercială[4]. Aceste acorduri paralele prevăd [la articolul 5 alineatul (2)] acordul Comunității Europene în cazurile în care Danemarca intenționează să încheie acorduri internaționale care pot afecta sau modifica domeniul de aplicare al Regulamentului (CE) nr. 44/2001 al Consiliului privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (denumit în continuare: Regulamentul Bruxelles I)[5] sau al Regulamentului (CE) nr. 1393/2007 al Parlamentului European și al Consiliului privind notificarea sau comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială („notificarea sau comunicarea actelor”) și abrogarea Regulamentului (CE) nr. 1348/2000 al Consiliului (denumit în continuare: Regulamentul privind notificarea sau comunicarea actelor)[6]. Nici deciziile Consiliului privind încheierea acordurilor paralele în cauză, nici acordurile în sine nu prevăd modul în care Comunitatea ar trebui să ia o decizie privind un astfel de acord. Obiectivul propunerii (propunerilor) este acela de a institui procedura de punere în aplicare a articolului 5 alineatul (2) al acordurilor paralele, prin modificarea deciziilor Consiliului privind încheierea acordurilor respective. |120 | 1.2. Context general Acordurile paralele prevăd [la articolul 5 alineatul (1)] că acordurile internaționale încheiate de Comunitate în baza regulamentelor relevante (anexate la acordurile paralele) nu sunt obligatorii pentru Danemarca și nu i se aplică. Danemarca trebuie să se abțină să încheie acorduri internaționale care pot afecta sau modifica domeniul de aplicare al regulamentelor relevante, cu excepția cazului în care acest lucru este efectuat în acord cu Comunitatea și au fost prevăzute modalități satisfăcătoare în ceea ce privește relația dintre acele acorduri paralele și acordul internațional în cauză. Relațiile dintre Danemarca și Comunitatea Europeană în ceea ce privește acordurile paralele respective sunt reglementate de dreptul internațional. Se aplică articolul 300 din Tratatul CE și, prin urmare, Comisia nu poate să-și asume obligații internaționale în numele Comunității Europene fără ca un astfel de drept să îi fi fost delegat în mod special. Deciziile Consiliului privind încheierea acordurilor paralele și acordurile în sine nu deleagă Comisiei competența de a-și da acordul în numele Comunității Europene. Prin urmare, Comunitatea Europeană trebuie să instituie procedura internă specifică pe care trebuie s-o urmeze Comunitatea Europeană (cu excepția Danemarcei) în ceea ce privește acordul său ca Danemarca să încheie acorduri internaționale care afectează regulamentele în cauză, anexate la acordurile paralele. Din motive practice, Comisia prezintă simultan două propuneri pentru punerea în aplicare a ambelor acorduri paralele. Cu toate că este mai puțin probabil ca Danemarca să propună încheierea unor acorduri internaționale care să conțină dispoziții referitoare la comunicarea și notificarea actelor în străinătate și care ar putea afecta acordul paralel privind comunicarea și notificarea actelor, este necesară instituirea procedurii de punere în aplicare și în cazul acestui acord paralel. |2. CONSULTAREA PăRțILOR INTERESATE șI EVALUAREA IMPACTULUI |230 | În 2008, reprezentanții autorităților daneze și Comisia s-au reunit pentru a discuta situația. Nu au mai avut loc alte consultări, deoarece chestiunea procedurii interne pe care trebuie s-o urmeze Comunitatea Europeană se referă numai la Comunitatea Europeană, cu excepția Danemarcei, având în vedere că Danemarca nu participă la titlul IV din Tratatul CE și că, în acest context, trebuie considerată ca țară terță. Comisia a evaluat diferite opțiuni pentru instituirea procedurii de punere în aplicare, fără a efectua însă o evaluare formală a impactului. Una dintre opțiuni ar fi constat în modificarea ambelor acorduri paralele pentru a introduce o anumită procedură de punere în aplicare. Aceasta ar fi fost o procedură mult mai dificilă (implicând un mandat de negociere pentru Comisie, negocierile în sine și procedura de urmat pentru încheierea acordurilor) și, deoarece această problemă trebuie rezolvată urgent, nu s-a recurs la această opțiune. Opțiunea aleasă de Comisie prevede o soluție simplă și relativ rapidă, și anume modificarea deciziilor Consiliului privind încheierea acordurilor paralele astfel încât să introducă dispozițiile speciale privind procedura pe care trebuie s-o urmeze Comunitatea Europeană când adoptă decizii în ceea ce privește acordul său ca Danemarca să încheie acordul internațional în cauză. |3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII (PROPUNERILOR) 3.1. Rezumatul acțiunii propuse Comisia propune modificarea Deciziei 2006/325/CE a Consiliului și a Deciziei 2006/326/CE a Consiliului pentru a introduce în aceste decizii dispoziții privind punerea în aplicare a articolului 5 alineatul (2) din acordurile paralele. Se prevede aceeași procedură pentru ambele acorduri paralele. Se disting două situații, iar pentru fiecare dintre ele se instituie o procedură diferită pe care Comunitatea Europeană trebuie s-o urmeze pentru a-și da acordul. Numitorul comun al ambelor situații este competența acordată Comisiei de către Consiliu pentru a da acordul în numele Comunității Europene. Prima situație se referă la cazuri în care statele membre au fost deja autorizate să încheie acordul internațional în cauză. De exemplu, în cazul Convenției internaționale din 2001 privind răspunderea civilă pentru daunele provocate de poluarea cu hidrocarburi utilizate pentru propulsia navei (Convenția hidrocarburi utilizate pentru propulsia navei), Comunitatea a autorizat deja statele membre, în interesul Comunității Europene, să semneze, să ratifice sau să adere la această convenție [a se vedea Decizia 2002/762/CE a Consiliului de autorizare a statelor membre, în interesul Comunității Europene, să semneze, să ratifice sau să adere la Convenția internațională din 2001 privind răspunderea civilă pentru daunele provocate de poluarea cu hidrocarburi utilizate pentru propulsia navei (Convenția hidrocarburi utilizate pentru propulsia navei)[7]]. Alt exemplu îl constituie Protocolul de la 12 februarie 2004 de modificare a Convenției de la Paris din 29 iulie 1960 privind răspunderea civilă în domeniul energiei nucleare (a se vedea Decizia 2003/882/CE a Consiliului de autorizare a statelor membre care sunt părți contractante la Convenția de la Paris din 29 iulie 1960 privind răspunderea civilă în domeniul energiei nucleare de a semna, în numele Comunității Europene, protocolul de modificare a acestei convenții[8] și Decizia 2004/294/CE a Consiliului de autorizare a statelor membre care sunt părți contractante la Convenția de la Paris din 29 iulie 1960 privind răspunderea civilă în domeniul energiei nucleare să ratifice, în interesul Comunității Europene, protocolul de modificare a acestei convenții sau să adere la acesta[9]). Această primă situație se referă, de asemenea, la cazuri în care Comunitatea însăși a devenit parte la acorduri internaționale care afectează Regulamentul Bruxelles I sau Regulamentul privind notificarea sau comunicarea actelor. În cazurile descrise, a fost instituită o procedură simplă, având în vedere faptul că posibilitatea ca unele instrumente comunitare să fie afectate de acordul internațional în cauză a fost deja analizată de Comunitate, care a oferit, atunci când a fost necesar, garanții în sensul că instrumentele comunitare respective sunt aplicate în cazurile relevante. În astfel de situații, Comisia va avea competența de a da Danemarcei acordul în numele Comunității Europene. A doua situație se referă la toate celelalte cazuri care nu intră în prima categorie, menționată mai sus. În astfel de cazuri, trebuie discutată cu statele membre posibilitatea ca regulamentele în cauză să fie afectate de acordul internațional pe care Danemarca intenționează să îl încheie. Prin urmare, statele membre vor fi implicate în procesul decizional prin procedura de comitologie. În astfel de situații, Comisia va avea competența de a da Danemarcei acordul în numele Comunității Europene prin procedura de comitologie. 3.2. Temei juridic Temeiul juridic al ambelor propuneri este articolul 61 litera (c) din Tratatul CE, coroborat cu articolul 300 alineatul (2) primul paragraf și cu articolul 300 alineatul (3) primul paragraf. |2009/0034 (CNS)Propunere deDECIZIE A CONSILIULUIde modificare a Deciziei 2006/325/CE pentru a introduce o procedură de punere în aplicare a articolului 5 alineatul (2) din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Regatul Danemarcei privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie civilă și comercialăCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 61 litera (c) coroborat cu articolul 300 alineatul (2) primul paragraf și articolul 300 alineatul (3) primul paragraf,având în vedere propunerea Comisiei,având în vedere avizul Parlamentului European[10],întrucât:(1) Aplicarea dispozițiilor Regulamentului (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială[11] a fost extinsă la Danemarca prin Acordul dintre Comunitatea Europeană și Regatul Danemarcei privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie civilă și comercială, încheiat prin Decizia 2006/325/CE a Consiliului[12].(2) Articolul 5 alineatul (2) din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Regatul Danemarcei prevede că Danemarca se va abține să încheie acorduri internaționale care pot afecta sau modifica domeniul de aplicare al Regulamentului (CE) nr. 44/2001, cu excepția cazului în care acest lucru este efectuat în acord cu Comunitatea și au fost prevăzute modalități satisfăcătoare în ceea ce privește relația dintre acel acord și acordul internațional în cauză.(3) Nici Acordul dintre Comunitatea Europeană și Regatul Danemarcei în sine, nici Decizia 2006/325/CE nu prevăd modul în care Comunitatea Europeană ar trebui să ia o decizie privind acordul dat Danemarcei să încheie acordul internațional în cauză.(4) Trebuie instituită procedura de punere în aplicare a articolului 5 alineatul (2) din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Regatul Danemarcei. O astfel de procedură ar trebui să asigure adoptarea rapidă de decizii privind acordul Comunității Europene.(5) Ar trebui să se facă o distincție între situațiile în care Comunitatea Europeană însăși a devenit deja parte la acordul internațional sau a autorizat statele membre să o facă, în interesul Comunității Europene și toate celelalte situații.(6) Decizia 2006/325/CE ar trebui modificată în consecință, pentru a introduce o astfel de procedură.(7) Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentei decizii ar trebui adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei[13].(8) În conformitate cu articolul 3 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Regatul Unit și Irlanda participă la adoptarea și aplicarea prezentei decizii.(9) În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, care nu i se aplică și care nu prevede obligații pentru Danemarca,DECIDE:Articol unicDecizia 2006/325/CE se modifică după cum urmează:Se inserează următorul articol 1a:„Articolul 1aÎn sensul aplicării articolului 5 alineatul (2) din acord, decizia privind acordul dat de Comunitatea Europeană este adoptată de către Comisie dacă:1.  Comunitatea Europeană însăși a devenit deja parte la acordul internațional; sau2.  Comunitatea Europeană a autorizat statele membre să o facă, în interesul Comunității Europene.În toate celelalte cazuri, decizia privind acordul dat de Comunitatea Europeană este adoptată de către Comisie în conformitate cu procedura de consultare menționată la articolul 75 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001.”Adoptată la Bruxelles, […].Pentru ConsiliuPreședintele [1] JO L 120, 5.5. 2006, p. 22.[2] JO L 120, 5.5.2006, p. 23.[3] JO L 299, 16.11.2005, p. 62.[4] JO L 300, 17.11.2005, p. 55.[5] JO L 12, 16.1.2001, p. 1.[6] JO L 324, 10.12.2007, p. 78.[7] JO L 256, 25.9.2002, p. 7.[8] JO L 338, 23.12.2003, p. 30.[9] JO L 97, 1.4.2004, p. 53.[10] JO C […], […], p. […].[11] JO L 12, 16.1.2001, p. 1.[12] JO L 120, 5.5.2006, p. 22.[13] JO L 184, 17.7.1999, p. 23.


Anunţ juridic important

|

52009PC0123

Propunere de decizie a Consiliului privind stabilirea poziției Comunității care urmează să fie adoptată în cadrul Comisiei pentru tonul din Oceanul Indian  /* COM/2009/0123 final */

	[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |Bruxelles, 11.3.2009COM(2009) 123 finalPropunere deDECIZIE A CONSILIULUIprivind stabilirea poziției Comunității care urmează să fie adoptată în cadrul Comisiei pentru tonul din Oceanul IndianEXPUNERE DE MOTIVEConform articolului 300 alineatul (2) al doilea paragraf din Tratatul CE, în cazul în care un organism înființat în cadrul unui acord internațional trebuie să adopte decizii cu efecte juridice, excepție făcând deciziile de completare sau modificare a cadrului instituțional al acordului respectiv, poziția Comunității cu privire la astfel de decizii se stabilește de către Consiliu, pe baza unei propuneri a Comisiei.Având în vedere această obligație și în urma unei propuneri similare privind stabilirea unei poziții a Comunității în cadrul ICCAT (Decizia Consiliului de stabilire a poziției Comunității în cadrul Convenției internaționale pentru conservarea tonului din Oceanul Atlantic din 11 noiembrie 2008, Doc. 14863/08, PECH 278 RESTREINT), Comisia Europeană propune prezenta decizie cu scopul de a determina poziția Comunității în cadrul Comisiei pentru tonul din Oceanul Indian (CTOI). Propunerea Comisiei are la bază aceeași abordare ca decizia Consiliului cu privire la ICCAT, astfel încât să se asigure coerența cu pozițiile comunitare în cadrul diverselor organizații regionale de gestionare a pescuitului.Propunere deDECIZIE A CONSILIULUIprivind stabilirea poziției Comunității care urmează să fie adoptată în cadrul Comisiei pentru tonul din Oceanul IndianCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 37 coroborat cu articolul 300 alineatul (2) al doilea paragraf,având în vedere propunerea Comisiei,întrucât:(1) Articolul 33 din Tratatul CE, coroborat cu articolul 32, prevede că unul dintre obiectivele politicii comune în domeniul pescuitului este garantarea siguranței aprovizionărilor. Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului din 20 decembrie 2002 privind conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului prevede obligația Comunității de a aplica principiul precauției atunci când adoptă măsuri destinate să protejeze și să conserve resursele acvatice vii, să asigure exploatarea durabilă a acestora și să reducă la minimum impactul activităților de pescuit asupra ecosistemelor marine. Regulamentul mai prevede că Comunitatea trebuie să urmărească o aplicare progresivă a unei metode de gestionare a pescuitului bazate pe ecosistem și să contribuie la rentabilizarea activităților de pescuit în cadrul unui sector al pescuitului și acvaculturii competitiv și viabil din punct de vedere economic, asigurând astfel un nivel de trai decent pentru cei care depind de activitățile de pescuit și ținând seama de interesele consumatorilor.(2) Comunitatea Europeană este parte contractantă la Acordul de înființare a Comisiei pentru tonul din Oceanul Indian (CTOI) în cadrul Organizației Națiunilor Unite pentru Alimentație și Agricultură. Pe baza unor dovezi științifice, CTOI poate să adopte măsuri menite să mențină populațiile stocurilor de pești mari migratori (ton și specii înrudite) care pot fi capturate în Oceanul Indian și în zonele adiacente din nordul zonei de convergență antarctice la niveluri care să asigure durabilitatea pe termen lung a stocurilor respective.(3) În temeiul articolului 300 alineatul (2) al doilea paragraf din Tratatul CE, poziția Comunității în cadrul organismelor create prin acorduri regionale în domeniul pescuitului care sunt invitate să adopte decizii care au efecte juridice, dar nu modifică cadrul instituțional al acordurilor în cauză, trebuie să fie adoptată cu majoritate calificată prin decizia Consiliului, la propunerea Comisiei,ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:Articolul 1Poziția care urmează să fie adoptată în numele Comunității în cadrul Comisiei pentru tonul din Oceanul Indian în momentul în care această comisie trebuie să adopte decizii cu efecte juridice se stabilește în anexa la prezenta decizie.Articolul 2Prezenta decizie se evaluează și, dacă este cazul, se revizuiește de către Consiliu, la propunerea Comisiei, cel târziu cu ocazia reuniunii anuale a Comisiei pentru tonul din Oceanul Indian, care va avea loc în 2014.Adoptată la Bruxelles,Pentru ConsiliuPreședinteleANEXĂPoziția Comunității în cadrul Comisiei pentru tonul din Oceanul Indian1. PRINCIPIIÎn cadrul CTOI, Comunitatea Europeană:1.  acționează în conformitate cu obiectivele urmărite de Comunitate în cadrul politicii comune în domeniul pescuitului, bazându-se cu precădere pe principiul precauției, pentru a asigura aplicarea progresivă a unei metode de gestionare a pescuitului bazate pe ecosistem și pentru a reduce la minimum impactul activităților de pescuit asupra ecosistemelor marine, precum și pe promovarea unui sector comunitar al pescuitului eficient și competitiv care să asigure un nivel de trai decent pentru cei care depind de activitățile de pescuit, ținând seama de interesele consumatorilor;2.  garantează că măsurile CTOI sunt conforme obiectivelor din Acordul CTOI;3.  garantează că măsurile CTOI respectă legislația internațională și, în special, prevederile Convenției ONU cu privire la dreptul mării, Acordul ONU cu privire la conservarea și gestionarea stocurilor transzonale și a stocurilor de pești mari migratori, precum și Acordul de promovare a respectării măsurilor internaționale de conservare și de gestionare de către navele de pescuit în marea liberă;4.  promovează poziții coerente în cadrul organizațiilor regionale de gestionare a pescuitului;5.  urmărește sinergia cu politica Comunității în cadrul relațiilor bilaterale cu țări terțe în domeniul pescuitului și asigură coerența cu politica în domeniul relațiilor externe;6.  garantează respectarea angajamentelor internaționale ale Comunității.2. OrientăriComunitatea Europeană face eforturi, dacă este necesar, pentru a sprijini adoptarea de către CTOI a următoarelor acțiuni:7.  măsuri stricte de conservare și gestionare a resurselor halieutice care să permită durabilitatea pe termen lung a acestora, ținând seama de cele mai bune avize științifice disponibile, în cazul navelor cu plase pungă care capturează ton obez, ton cu aripioare galbene și ton dungat, precum și măsuri echivalente în cazul navelor cu paragate care vizează stocuri de ton sau pește-spadă;8.  măsuri de control al efortului de pescuit pentru a garanta că acesta este proporțional cu posibilitățile de pescuit disponibile;9.  măsuri de reducere la minim a impactului activităților de pescuit asupra speciilor nevizate, cum ar fi rechinii;10.  dezvoltarea și implementarea unor măsuri de monitorizare, control și supraveghere referitoare, inter alia , la măsurile luate de statul portului;11.  măsuri sporite de combatere a activităților INN, mai ales măsuri de piață obligatorii de promovare a respectării legislației de către statele membre;12.  elaborarea unor abordări comune cu celelalte organizații regionale de gestionare a pescuitului, printre care se numără Comisia pentru pescuitul în zona de vest și centrală a Oceanului Pacific și Comisia Internațională pentru Conservarea Tonului din Oceanul Atlantic;13.  modernizarea permanentă a CTOI în urma evaluării rezultatelor, inclusiv reformarea sa și crearea unui organism independent de cadrul ONU.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 27.7.2017
            COM(2017) 402 final
            2017/0179(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Barbados de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Barbados privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               Regulamentul (UE) nr. 610/2013 din 26 iunie 2013
                  1
                (denumit în continuare „modificarea Codului frontierelor Schengen”) a modificat Convenția de punere în aplicare a acordului Schengen (CAAS)
                  2
               , Regulamentul (CE) nr. 562/2006
                  3
                [Codul frontierelor Schengen (SBC)] și Regulamentul (CE) nr. 810/2009
                  4
                (Codul de vize) și – printre altele – a redefinit conceptul de scurtă ședere pentru resortisanții țărilor terțe în spațiul Schengen. Începând din 18 octombrie 2013, durata maximă de ședere autorizată pentru resortisanții țărilor terțe – indiferent dacă trebuie să dețină viză sau dacă sunt scutiți de aceasta – care intenționează să călătorească în spațiul Schengen pentru o ședere de scurtă durată este definită ca fiind o perioadă de „90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile”. Spre deosebire de definiția în vigoare până la 18 octombrie 2013 („trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni, calculată de la data primei intrări”), noul concept este mai precis, dat fiind că stabilește durata în zile, iar nu în luni. În plus, sintagma „de la data primei intrări”, care a dat naștere la numeroase incertitudini și întrebări, a fost eliminată din definiție.

               Modificarea Codului frontierelor Schengen a introdus toate modificările necesare ale acquis-ului UE în materie de vize și frontiere, acestea vizând CAAS, Codul frontierelor Schengen, Codul de vize și Regulamentul (CE) nr. 539/2001
                  5
               . Cu toate acestea, conceptul de scurtă ședere este consacrat și în acordurile internaționale încheiate de Uniunea Europeană. Acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiate cu Antigua și Barbuda
                  6
               , Bahamas
                  7
               , Barbados
                  8
               , Brazilia
                  9
               , Mauritius
                  10
               , Saint Kitts și Nevis
                  11
                și Seychelles
                  12
                se referă în continuare, atunci când definesc durata șederii fără viză, la vechea definiție („trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni, calculată de la data primei intrări”
                  13
               ).

               La 16 iulie 2014, Comisia a adoptat o recomandare de decizie a Consiliului de autorizare a deschiderii negocierilor pentru modificarea acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere încheiat între Uniunea Europeană și țările menționate mai sus
                  14
               , care a fost adoptată de Consiliu la 9 octombrie 2014
                  15
               . Obiectivul era acela de a pune în aplicare, în raport cu aceste șapte țări, noua definiție a conceptului de scurtă ședere, astfel cum a fost prevăzută de modificarea Codului frontierelor Schengen. În plus, exprimarea în zile, în loc de luni, din definiția dată în acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză conceptului de scurtă ședere este mai simplu de verificat și de calculat prin mijloace electronice/informatice, fiind, prin urmare, mai potrivită pentru sistemele centralizate de gestionare a frontierelor, cum ar fi sistemul de intrare/ieșire (EES)
                  16
                propus.

               În urma autorizării de către Consiliu, Comisia a demarat negocierile pentru modificarea acordurilor privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiate cu șapte țări (Antigua și Barbuda, Bahamas, Barbados, Brazilia, Mauritius, Saint Kitts și Nevis și Seychelles).

               Negocierile cu Barbados s-au încheiat cu succes prin parafarea acordului de modificare la 8 februarie 2017. Ambele părți au convenit să adopte noua definiție a conceptului de scurtă ședere în întregul acord privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiat între UE și Barbados. În plus, acordul implică modificarea unor detalii tehnice (a se vedea mai jos), dar nicio modificare nu este semnificativă din punctul de vedere al călătorului.

                  Situația specifică a Regatului Unit și a Irlandei este reflectată în preambulul la acord.

               2.TEMEIUL JURIDIC, SUBSIDIARITATEA ȘI PROPORȚIONALITATEA

               •Temeiul juridic

               Acordul trebuie să fie adoptat de către ambele părți contractante în conformitate cu procedurile fiecăreia. În ceea ce privește Uniunea, sunt necesare decizii ale Consiliului privind semnarea și încheierea acordului.

               Prezenta propunere se înaintează Consiliului în vederea autorizării încheierii acordului de modificare a acordului încheiat între Comunitatea Europeană și Barbados privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere.

               Acordul asigură coerența juridică, precum și armonizarea între statele membre, prin aderarea la noua definiție a conceptului de scurtă ședere, astfel cum este prevăzută de modificarea Codului frontierelor Schengen, care oferă o interpretare clară a acestui concept.

               Temeiul juridic al prezentei propuneri este articolul 77 alineatul (2) litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), coroborat cu articolul 218.

               Uniunea nu are competența de a aduce modificări la acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză care ar impune obligații celor patru țări asociate la punerea în aplicare a acquis-ului Schengen, inclusiv a politicii comune a vizelor. Pentru a asigura o abordare armonizată și punerea în aplicare a dispozițiilor privind durata de ședere autorizată în spațiul Schengen, o declarație comună este inclusă în acord, afirmând că este de dorit ca Barbados, pe de o parte, și Islanda, Liechtenstein, Norvegia și Elveția, pe de altă parte, să își modifice în mod corespunzător acordurile bilaterale existente privind exonerarea de obligația de a deține viză.

               Propunerea anexată constituie instrumentul juridic pentru încheierea acordului. Consiliul va hotărî cu majoritate calificată, după semnarea acordului, în numele Uniunii, de către o persoană desemnată de președinția Consiliului și după obținerea aprobării Parlamentului European, în conformitate cu articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf litera (a) din TFUE.

               •Subsidiaritatea (pentru competența neexclusivă)

               În cazul în care una dintre părțile contractante la un acord internațional este Uniunea Europeană, atunci nicio modificare a unui astfel de acord nu poate fi pusă în aplicare în mod legal de statele membre însele. Acordul cu Barbados privind exonerarea de obligația de a deține viză a fost încheiat de către Uniunea Europeană. Prin urmare, este necesară o acțiune la nivelul Uniunii.

               În plus, încheierea de acorduri de către statele membre privind exonerarea de obligația de a deține viză ar afecta acquis-ul Uniunii în domeniul vizelor [articolul 3 alineatul (2) din TFUE].

               •Proporționalitatea

               Prezenta propunere nu depășește ceea ce este necesar pentru a atinge obiectivul urmărit, și anume modificarea acordului existent privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiat între Barbados și Uniune.

               3.IMPLICAȚIILE BUGETARE

               Propunerea nu generează costuri suplimentare pentru bugetul UE.

               4. REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR PĂRȚILOR INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

               •Consultările părților interesate

               La 9 octombrie 2014, Consiliul a adoptat directive de negociere care autorizau Comisia să deschidă negocierile cu Barbados în vederea modificării acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiat între cele două părți. Statele membre au fost informate în legătură cu stadiul negocierilor în cadrul unor reuniuni ale Grupului de lucru pentru vize.

               5.ALTE ELEMENTE

               •Rezultatul negocierilor

                  Comisia consideră că obiectivele stabilite de Consiliu în cadrul directivelor sale de negociere au fost îndeplinite și că proiectul de acord este acceptabil pentru Uniune.

                  Textul final al acordului poate fi rezumat după cum urmează:

                  a. Durata șederii

                  Acordul stabilește scutirea de viză a cetățenilor Uniunii Europene și a celor din Barbados atunci când călătoresc pe teritoriul celeilalte părți contractante pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile (în loc de perioada maximă de trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni, calculată de la data primei intrări). Noua definiție se utilizează în întregul acord dintre Uniunea Europeană și Barbados privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere.

                  b. Dispoziție finală – suspendarea acordului [articolul 8 alineatul (4)]

               Acordul modifică articolul 8 alineatul (4) ultima teză după cum urmează: „Partea contractantă care a suspendat aplicarea prezentului acord informează de îndată cealaltă parte contractantă, în momentul în care motivele suspendării nu mai există, și revocă suspendarea.” Prin adăugarea formulării „și revocă suspendarea” la textul actual, acordul modificat clarifică faptul că o suspendare a exonerării de obligația de a deține viză trebuie să fie revocată dacă motivele care au dus la suspendare nu mai există. Cu privire la acest aspect, modificarea aliniază formularea acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiat cu Barbados cu cea a tuturor celorlalte acorduri privind exonerarea de obligația de a deține viză semnate de Uniune în 2015 și 2016. La 14 iunie 2016, Grupul de lucru pentru vize a fost consultat cu privire la această modificare și niciun stat membru nu a formulat obiecții.

                  c. Înlocuirea „Comunității” cu „Uniunea”

                  De la intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, la 1 decembrie 2009, Uniunea Europeană are o personalitate juridică consolidată. Cu toate acestea, denumirea de „Comunitate Europeană” este în continuare consacrată în acordurile internaționale care au intrat în vigoare înaintea Tratatului de la Lisabona, cum este cazul Acordului dintre Comunitatea Europeană și Barbados privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere. Prin urmare, acordul de modificare înlocuiește termenul de „Comunitate” cu cel de „Uniune” în întregul acord de exonerare de obligația de a deține viză.

                  d. Declarații comune

                  La acord sunt anexate două declarații comune:

                  - una cu privire la interpretarea perioadei de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile

                  - și una privind Islanda, Norvegia, Elveția și Liechtenstein.

                  e. Intrarea în vigoare

                  Acordul va intra în vigoare în prima zi a celei de a șasea luni următoare datei la care ultima parte contractantă notifică celeilalte părți contractante că procedurile de ratificare au fost finalizate. Pentru a asigura securitatea juridică și pentru a permite călătorilor să înțeleagă și să respecte legislația, este necesară o perioadă de tranziție suficient de lungă. După ce ratificarea acordului a fost finalizată, termenul de șase luni va permite călătorilor să își încheie șederile de scurtă durată care sunt încă în întregime calculate în conformitate cu vechea definiție înainte de intrarea în vigoare a noii definiții a conceptului de scurtă ședere și a perioadei de referință retroactive de 180 de zile.

                  Acordul de modificare nu aduce atingere niciunei alte dispoziții a acordului în vigoare încheiat între Comunitatea Europeană și Barbados privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere, prin urmare nici dispozițiilor privind domeniul de aplicare teritorial.

               6.CONCLUZIE

               Având în vedere considerațiile de mai sus, Comisia propune Consiliului să aprobe, după obținerea aprobării Parlamentului European, Acordul dintre Uniunea Europeană și Barbados de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Barbados privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere.

               2017/0179 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Barbados de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Barbados privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 77 alineatul (2) litera (a), coroborat cu articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf litera (a) punctul (v),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere aprobarea Parlamentului European
                  17
               ,

               întrucât:

               (1)Prin decizia din 30 noiembrie 2009, Consiliul a încheiat acordul dintre Comunitatea Europeană și Barbados privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere. Acordul stabilește posibilitatea de a călători fără viză pentru cetățenii Uniunii Europene și pentru cei din Barbados în cazul călătoriilor pe teritoriul celeilalte părți contractante „pentru o perioadă maximă de trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni”.

               (2)Regulamentul (UE) nr. 610/2013 al Parlamentului European și al Consiliului
                  18
                a adus unele modificări orizontale la acquis-ul Uniunii în materie de vize și frontiere și a definit șederea de scurtă durată ca fiind o perioadă de maximum 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               (3)Este necesar ca acordul dintre Uniune și Barbados privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere să includă această nouă definiție, pentru a armoniza pe deplin regimul Uniunii de scurtă ședere.

               (4)Comisia a negociat, în numele Uniunii, un acord cu Barbados de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Barbados privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere (denumit în continuare „acordul”).

               (5)În conformitate cu Decizia (UE) 2017/[...] a Consiliului, acordul a fost semnat.

               (6)Prezenta decizie constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Regatul Unit nu participă, în conformitate cu Decizia 2000/365/CE a Consiliului
                  19
               . Prin urmare, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               (7)Prezenta decizie reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Irlanda nu participă, în conformitate cu Decizia 2002/192/CE a Consiliului
                  20
               . Prin urmare, Irlanda nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale,

               (8)Prin urmare, acordul ar trebui aprobat,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Se aprobă, în numele Uniunii Europene, Acordul dintre Uniunea Europeană și Barbados de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Barbados privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere („acordul”).

               Textul acordului se anexează la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Președintele Consiliului efectuează, în numele Uniunii, notificarea prevăzută la articolul 2 din acord
                  21
               .

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  JO L 182, 29.6.2013, p. 1.

                     (2)
                  JO L 239, 22.9.2000, p. 19.

                     (3)
                  JO L 105, 13.4.2006, p. 1.

                     (4)
                  JO L 243, 15.9.2009, p. 1.

                     (5)
                  JO L 081, 21.3.2001, p. 1.

                     (6)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 1.

                     (7)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 23.

                     (8)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 9.

                     (9)
                  În ceea ce privește Brazilia, UE a încheiat două acorduri, unul pentru titularii de pașaport simplu (JO L 255, 21.9.2012, p. 4) și un altul pentru titularii de pașaport diplomatic, de serviciu sau oficial (JO L 66, 12.3.2011, p. 2).

                     (10)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 16.

                     (11)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 37.

                     (12)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 30.

                     (13)
                  A se vedea „Obiectivul” și „Durata șederii” din acorduri.

                     (14)
                  COM(2014) 468 final.

                     (15)
                  Decizia Consiliului de autorizare a Comisiei în vederea deschiderii de negocieri pentru modificarea acordurilor privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere încheiate între Uniunea/Comunitatea Europeană și Antigua și Barbuda, Uniunea Bahamas, Barbados, Republica Federativă a Braziliei, Republica Mauritius, Federația Saint Kitts și Nevis și Republica Seychelles, adoptată de Consiliu la 9.10.2014.

                     (16)
                  COM(2016) 194 final.

                     (17)
                  Aprobare dată la [...].

                     (18)
                  Regulamentul (UE) nr. 610/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen), a Convenției de punere în aplicare a Acordului Schengen, a Regulamentelor (CE) nr. 1683/95 și (CE) nr. 539/2001 ale Consiliului și a Regulamentelor (CE) nr. 767/2008 și (CE) nr. 810/2009 ale Parlamentului European și ale Consiliului (JO L 182, 29.6.2013, p. 1).

                     (19)
                  Decizia 2000/365/CE a Consiliului din 29 mai 2000 privind solicitarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (JO L 131, 1.6.2000, p. 43).

                     (20)
                  Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind solicitarea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (JO L 64, 7.3.2002, p. 20).

                     (21)
                  Data intrării în vigoare a acordului va fi publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene de către Secretariatul General al Consiliului.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 27.7.2017
            COM(2017) 402 final
            ANEXĂ
            la
            propunerea de decizie a Consiliului
            privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Barbados de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Barbados privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               ANEXĂ

               la

               propunerea de decizie a Consiliului

               privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Barbados de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Barbados privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               ACORD

               între Uniunea Europeană și Barbados de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Barbados privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               UNIUNEA EUROPEANĂ,

               pe de o parte, și

               BARBADOS,

               pe de altă parte,

               denumite în continuare împreună „părțile contractante”,

               AVÂND ÎN VEDERE Acordul dintre Comunitatea Europeană și Barbados privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere (denumit în continuare „acordul”), care a intrat în vigoare la 1 martie 2010,

               REAFIRMÂND importanța facilitării contactelor interpersonale,

               LUÂND ACT de faptul că acordul acționează în beneficiul cetățenilor părților contractante,

               LUÂND ÎN CONSIDERARE faptul că definiția conceptului de scurtă ședere prevăzută de acord (trei luni în cadrul unei perioade de șase luni, calculată de la data primei intrări) nu este suficient de precisă și, mai exact, că noțiunea „datei primei intrări” poate genera incertitudini și întrebări,

               ȚINÂND SEAMA de faptul că Regulamentul (UE) nr. 610/2013 din 26 iunie 2013 a adus unele modificări orizontale la acquis-ul „intern” al Uniunii în materie de vize și frontiere și a definit conceptul de scurtă ședere ca fiind o perioadă de „90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile”,

               LUÂND ÎN CONSIDERARE faptul că sistemul de intrare/ieșire care urmează să fie instituit de Uniunea Europeană impune utilizarea unei definiții clare și uniforme a conceptului de scurtă ședere, care să se aplice tuturor resortisanților țărilor terțe,

               DORIND să asigure buna circulație a călătorilor la punctele de trecere a frontierelor părților contractante,

               REAFIRMÂND că acordul se aplică cetățenilor tuturor statelor membre ale Uniunii Europene, cu excepția Regatului Unit și a Irlandei,

               LUÂND ÎN CONSIDERARE Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție și Protocolul privind integrarea acquis-ului Schengen în cadrul Uniunii Europene, anexate la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și confirmând că prevederile prezentului acord nu se aplică Regatului Unit și Irlandei,

               CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:

               Articolul 1

               Acordul se modifică în conformitate cu dispozițiile prezentului articol:

               (1)În titlu și la articolul 3 alineatul (5), la articolul 6 alineatul (1) și la articolul 8 alineatul (7), cuvântul „Comunitate” se înlocuiește cu cuvântul „Uniune”.

               (2)La articolul 1, cuvintele „trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni” se înlocuiesc cu cuvintele „90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile”.

               (3)La articolul 4, alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:

               „Cetățenii Uniunii Europene pot rămâne pe teritoriul Barbados pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.”

               (4)La articolul 4, alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:

               „Cetățenii Barbados pot rămâne pe teritoriul statelor membre care aplică integral acquis-ul Schengen pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile. Perioada respectivă se calculează independent de orice ședere într-un stat membru care nu aplică încă integral acquis-ul Schengen.

               Cetățenii Barbados pot rămâne pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile pe teritoriul fiecărui stat membru care nu aplică încă integral acquis-ul Schengen, independent de perioada de ședere calculată pentru teritoriul statelor membre care aplică integral acquis-ul Schengen.”

               (5)La articolul 4 alineatul (3), cuvintele „trei luni” se înlocuiesc cu cuvintele „90 de zile”, iar cuvântul „comunitară” se înlocuiește cu sintagma „cu cea a Uniunii”.

               (6)La articolul 8 alineatul (4), ultima teză se înlocuiește cu următorul text:

               „Partea contractantă care a suspendat aplicarea prezentului acord informează de îndată cealaltă parte contractantă, în momentul în care motivele suspendării nu mai există, și revocă suspendarea.”

               Articolul 2

               Prezentul acord se ratifică sau se aprobă de către părțile contractante în conformitate cu procedurile corespunzătoare ale acestora și intră în vigoare în prima zi a celei de a șasea luni care urmează datei la care ultima parte notifică celeilalte părți încheierea procedurilor menționate anterior.

               Încheiat la […], în a […] zi a lunii […], în anul două mii șaptesprezece, în dublu exemplar în limbile bulgară, cehă, croată, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă și suedeză, fiecare dintre aceste texte fiind în egală măsură autentic.

               Pentru Uniunea Europeană

               Pentru Barbados

               DECLARAȚIE COMUNĂ PRIVIND ISLANDA, NORVEGIA, ELVEȚIA ȘI LIECHTENSTEIN

               Este de dorit ca autoritățile din Norvegia, Islanda, Elveția și Liechtenstein, pe de o parte, și cele din Barbados, pe de altă parte, să modifice fără întârziere acordurile bilaterale în vigoare privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere, în conformitate cu dispozițiile prezentul acord.

               Declarație comună cu privire la interpretarea conceptului de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile

               Părțile contractante înțeleg că perioada maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile, astfel cum este prevăzută la articolul 4 din acord, înseamnă fie o vizită continuă a cărei durată nu depășește 90 de zile în total în decursul oricărei perioade de 180 de zile, fie mai multe vizite consecutive a căror durată nu depășește 90 de zile în total în decursul oricărei perioade de 180 de zile.

               Termenul „oricare” presupune aplicarea unei perioade de referință mobile de 180 de zile, examinând, pentru fiecare zi a șederii, perioada de 180 de zile anterioară acestei zile, pentru a verifica dacă cerința privind durata de ședere de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile continuă să fie îndeplinită. Printre altele, aceasta înseamnă că o absență neîntreruptă de 90 zile permite o nouă ședere de până la 90 de zile.

               ________