				|

		52012PC0118

			Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI privind reciclarea navelor /* COM/2012/0118 final - 2012/0055 (COD) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
1.1.        Contextul
general și motivele propunerii
Practicile periculoase și neecologice de
dezmembrare a navelor continuă să provoace îngrijorări serioase.
La sfârșitul vieții lor operaționale, majoritatea navelor maritime
comerciale mari sunt dezmembrate în instalații care utilizează metode
cu efecte semnificative asupra mediului și sănătății.
Aceste aspecte negative sunt cauza imposibilității ca reciclarea
navelor să devină un sector industrial cu adevărat durabil.
Situația riscă să se
înrăutățească, dat fiind că se preconizează
trimiterea în vederea dezmembrării a unui număr mare de nave în
următorii ani ca urmare a actualei supracapacități a flotei
mondiale, estimată să dureze cel puțin încă 5 până la 10
ani. Mai mult, se așteaptă ca perioada de vârf în materie de
reciclare a navelor, ce va avea loc în preajma datei de retragere treptată
din funcțiune a petrolierelor cu cocă simplă (2015), să
aducă beneficii în special instalațiilor necorespunzătoare.
Regulamentul privind transferurile de
deșeuri[1]
pune în aplicare în Uniunea Europeană cerințele Convenției de la
Basel privind controlul transportului peste frontiere al deșeurilor
periculoase și al eliminării acestora. Totodată, regulamentul
pune în aplicare dispoziția privind o modificare la convenția de mai
sus (așa-numitul „amendament de interzicere”) care interzice exportul de
deșeuri periculoase în afara țărilor OCDE. Acest amendament nu a
intrat încă în vigoare la nivel internațional, din cauza
ratificării insuficiente.
În conformitate cu Regulamentul privind
transferurile de deșeuri, navele sub pavilionul UE trimise în vederea
dezmembrării sunt clasificate drept deșeuri periculoase întrucât
conțin substanțe periculoase. Ca atare, acestea pot fi dezmembrate
numai pe teritoriul țărilor OCDE. Cu toate acestea, respectiva
legislație este aproape sistematic eludată de navele sub pavilionul
UE[2], ceea ce face ca atât normele
internaționale, cât și legislația UE să fie inoperabile.
Această nerespectare generalizată
este cauzată în primul rând de lipsa capacității de reciclare în
cadrul OCDE, în special pentru cele mai mari nave. Capacitatea existentă
la nivel european este utilizată pentru dezmembrarea navelor mici și
a navelor de stat, nu și a navelor maritime comerciale mari. Asemenea
sectorului construcțiilor navale, sectorul dezmembrării navelor s-a
delocalizat în ultimele decenii, părăsind țările europene
în favoarea țărilor din afara OCDE din motive economice (cererea de oțel,
costurile mici ale forței de muncă, lipsa internalizării
costurilor de mediu). Prin urmare, opțiunea de a crea capacități
de dezmembrare suplimentare în Europa nu s-a dovedit fiabilă din punct de
vedere economic.
Există o capacitate semnificativă de
reciclare în afara OCDE, în China, India, Pakistan și Bangladesh. Se
preconizează că instalațiile situate în OCDE și în China,
precum și unele instalații situate în India, vor fi în
măsură să îndeplinească, până în 2015, cerințele
Convenției de la Hong Kong .
De altfel, actuala capacitate disponibilă
în China (2,83 milioane LDT[3]
în 2009) este deja în mare măsură suficientă pentru a trata
până în 2030 toate navele sub pavilionul UE (volumul maxim anual în
perioada 2012-2030 va fi de 1,88 milioane LDT), urmând ca o nouă
instalație cu o capacitate de 1 milion LDT să intre în curând în
funcțiune. Acesta este rezultatul acțiunilor întreprinse de
autoritățile publice pentru a promova în mod precis piața
reciclării ecologice a navelor și a închide instalațiile necorespunzătoare,
precum și investițiile realizate de armatorii europeni responsabili
în ceea ce privește instalațiile de reciclare sigure și
ecologice.
În al doilea rând, situația actuală
a pieței de reciclare a navelor favorizează instalațiile din
Bangladesh, India și (într-o măsură mai mică) din Pakistan,
în timp ce concurenții din UE, Turcia și China cu standarde tehnice
superioare ocupă doar piețe de nișă, cum ar fi cele pentru
navele mici, navele de stat, inclusiv navele de război sau nave ale
căror armatori sunt preocupați de problema protecției mediului.
În fine, legislația actuală nu este
adaptată la specificul navelor. Este dificil să se identifice
momentul în care o navă se transformă în deșeu. Deciziile
armatorilor de a-și trimite navele la reciclare au la bază o
comparație economică a costurilor și beneficiilor
menținerii navei în stare de funcționare și ale trimiterii ei în
vederea dezmembrării.
Dacă această decizie este luată
în timp ce nava se află în apele internaționale sau în apele aflate
sub jurisdicția statului în care va avea loc reciclarea, este foarte
dificil sau chiar imposibil să se aplice procedurile din Regulamentul
privind transferurile de deșeuri. Mai mult, navele comerciale care
părăsesc porturile și apele europene își optimizează
de obicei ultimul voiaj prin livrarea de mărfuri în Asia înainte de a se
îndrepta către dezmembrare. În cazul în care armatorul nu declară
intenția de a dezmembra o navă în momentul în care aceasta
părăsește un port al UE, autoritățile competente pot,
în general, să nu intervină. Regulamentul privind transferurile de
deșeuri stabilește drepturi și obligații pentru statul
exportator, statul importator și, dacă este cazul, pentru statele de
tranzit. Cu toate acestea, statele de port nu sunt în mod necesar informate cu
privire la intenția armatorului de a recicla o navă. În fine, nu este
mai puțin neobișnuit ca o navă să fie vândută unui alt
operator sub pretextul că nava își va continua activitatea, în timp
ce de fapt se urmărește transferul navei către o instalație
de dezmembrare.
Pentru a aplica legislația actuală
și, în special, interdicția privind exportul navelor scoase din uz în
afara OCDE, statele membre ar trebui să facă un efort
disproporționat în ceea ce privește aplicarea, dată fiind lipsa
capacității de reciclare din cadrul OCDE, precum și posibilitatea
legală pentru ca o navă să își schimbe statul de
înmatriculare („stat de pavilion”).
Pentru a
îmbunătăți situația, părțile la Convenția de
la Basel au invitat Organizația Maritimă Internațională
(OMI), în 2004, să elaboreze cerințe obligatorii pentru reciclarea
navelor[4].
În 2006, părțile la Convenția de la Basel au salutat
măsurile adoptate de OMI în ceea ce privește elaborarea proiectului
de convenție privind reciclarea navelor și au recunoscut că
duplicarea instrumentelor având același obiectiv ar trebui evitată.
Părțile au fost invitate să realizeze o evaluare a nivelului de
control și aplicare asigurat de Convenția de la Basel în
integralitatea sa, precum și o evaluare a nivelului preconizat de control și
aplicare prevăzut de proiectul de convenție privind reciclarea
navelor în integralitatea sa, precum și să compare cele două
convenții în acest sens[5].
Convenția internațională de la
Hong Kong privind reciclarea sigură și ecologică a navelor
(denumită în continuare „Convenția de la Hong Kong”) a fost
adoptată în mai 2009 de către Organizația Maritimă
Internațională. Odată intrată în vigoare, această
convenție le va impune părților (inclusiv statelor membre ale
UE) să procedeze la dezmembrarea navelor comerciale mari numai în
țările care sunt părți la convenție. Poate fi vorba
inclusiv de țări asiatice, ale căror instalații de
dezmembrare a navelor vor trebui să îndeplinească standarde acceptate
la nivel internațional (mai ridicate decât standardele actuale). Aceste
instalații vor trebui să garanteze aplicarea, în cazul navelor
provenind din state care nu sunt părți la convenție, unui
tratament identic cu cel utilizat în cazul navelor care arborează
pavilionul părților la convenție (clauza intitulată „fără
tratament preferențial”).
Convenția de
la Hong Kong a fost adoptată în 2009, dar trebuie ratificată de un
număr suficient de state de pavilion și de state care practică
reciclarea mari, astfel încât să intre în vigoare și să
înceapă să producă efecte. Se preconizează că acest
lucru se va întâmpla cel mai devreme înainte de 2020. Această
convenție va intra în vigoare după 24 de luni de la data la care sunt
îndeplinite următoarele condiții:
–
nu mai puțin de 15 state fie să o fi
semnat fără rezerve în ceea ce privește ratificarea, acceptarea
sau aprobarea, fie să fi depus instrumentul necesar de ratificare,
acceptare, aprobare sau aderare;
–
împreună, flotele lor comerciale să
reprezinte cel puțin 40% din tonajul brut al flotei mondiale comerciale;
și
–
volumul maxim anual combinat în ceea ce
privește reciclarea de nave înregistrat în ultimii 10 ani să
constituie nu mai puțin de 3% din tonajul brut al ansamblului flotelor
comerciale ale acelorași state.
Părțile
la Convenția de la Basel au salutat adoptarea Convenției de la Hong
Kong în 2010[6]
și au demarat o evaluare preliminară vizând să stabilească
dacă această convenție prevede un nivel de control și
aplicare echivalent cu cel asigurat de Convenția de la Basel[7].
Uniunea
Europeană și statele sale membre și-au finalizat evaluarea în
aprilie 2010, concluzionând că respectiva Convenție de la Hong Kong
pare să ofere un nivel de control și aplicare cel puțin
echivalent cu cel asigurat de Convenția de la Basel în cazul navelor care
sunt clasificate drept deșeuri în temeiul Convenției de la Basel[8].
În octombrie 2011, părțile la
Convenția de la Basel au încurajat ratificarea Convenției de la Hong
Kong, pentru a permite intrarea sa în vigoare[9].
Comisia a adoptat o
Carte verde privind ameliorarea practicilor de dezmembrare a navelor în 2007
și o comunicare care propune o strategie a UE privind dezmembrarea navelor
în 2008[10]. Această strategie a vizat în special o serie de măsuri
pentru îmbunătățirea cât mai rapidă a condițiilor de
dezmembrare a navelor, inclusiv în perioada interimară până la
intrarea în vigoare a Convenției de la Hong Kong: abordarea
elementelor-cheie ale convenției, încurajarea acțiunilor voluntare
întreprinse de sectorul de resort, furnizarea de asistență
tehnică și sprijin țărilor în curs de dezvoltare și o
mai bună aplicare a legislației actuale. Strategia a permis
obținerea următoarelor rezultate:
–
adoptarea unei convenții care va
îmbunătăți reciclarea navelor datorită procedurilor
adaptate la caracteristicile navelor și definirea unor cerințe
detaliate care trebuie îndeplinite de instalațiile de reciclare
îmbunătățite;
–
acordarea de sprijin pentru acțiunile
voluntare de către sectorul de resort, înainte de intrarea în vigoare a
convenției:
·
aplicarea voluntară a cerințelor și
orientărilor prevăzute de convenție (de exemplu, stabilirea unor
inventare de materiale periculoase),
·
adoptarea unor contracte de vânzare ecologică,

·
investirea în instalații de reciclare sigure
și ecologice;
–
desfășurarea de studii, cercetări
și proiecte-pilot pentru a examina evoluțiile și pentru a
promova o calitate mai bună a tehnologiilor de reciclare a navelor în
cazul navelor care fac obiectul Convenției de la Hong Kong și al
altor nave,
–
desfășurarea de către Comisie,
atunci când a fost informată în legătură cu trimiterea spre
dezmembrare a anumitor nave, a unei serii acțiuni vizând o mai bună
punere în aplicare a Regulamentului privind transferurile de deșeuri,
–
sprijinirea, prin intermediului Programului tematic
pentru mediu și gestionarea durabilă a resurselor naturale, inclusiv
a energiei (ENRTP), a țărilor care practică reciclarea navelor,
sub forma unei subvenții acordate în favoarea „Programului mondial pentru
reciclarea durabilă a navelor”, gestionat în comun de secretariatele
Convenției de la Basel, ale Organizației Maritime Internaționale
și ale Organizației Internaționale a Muncii.
1.2.        Obiectivul propunerii
Obiectivul regulamentului privind reciclarea
navelor este de a reduce semnificativ impactul negativ legat de reciclarea
navelor sub pavilion UE, în special în Asia de Sud, fără a crea
sarcini economice inutile. Regulamentul propus prevede aplicarea cât mai
rapidă a cerințelor Convenției de la Hong Kong, accelerând, prin
urmare, intrarea sa în vigoare la nivel mondial.
1.3.        Dispoziții în vigoare în
domeniul propunerii
Propunerea vizează adoptarea unui regulament
privind reciclarea navelor. Noul regulament este menit să înlocuiască
actualul Regulament (CE) nr. 1013/2006[11]
cu privire la navele care fac obiectul Convenției de la Hong Kong.
2.           REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU
PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI
2.1.        Consultarea
părților interesate
În vederea elaborării evaluării
impactului care să vină în sprijinul prezentei propuneri legislative,
Comisia a consultat părțile interesate și a făcut apel la
competențele unor experți externi în cadrul unei consultări
publice desfășurate în perioada aprilie - iunie 2009, precum și
la competențele a patru ateliere de experți.
Majoritatea părților interesate
și-au exprimat sprijinul clar pentru ratificarea promptă a
Convenției de la Hong Kong, pentru a accelera intrarea sa în vigoare prin
încurajarea ratificării de către alte state. Numeroase
părți interesate sunt în favoarea unei puneri în aplicare cât mai
rapidă a convenției de către UE, considerând că este
inacceptabil să se aștepte intrarea sa în vigoare din moment ce
activitățile de dezmembrare a navelor continuă să provoace
moartea sau rănirea lucrătorilor în domeniu și să
aducă prejudicii considerabile mediului. Unii sunt de părere că
UE nu ar trebui să impună cerințe suplimentare care
depășesc cerințele prevăzute de convenție.
Contribuțiile, sinteza răspunsurilor la consultarea publică
și rapoartele privind atelierul la care au luat parte părțile
interesate sunt disponibile pe internet[12].
Parlamentul European, Comitetul Economic
și Social European și Consiliul au dezbătut tema
comunicării și au adoptat următoarele acte: o rezoluție (la
26 martie 2009)[13],
un aviz (la 13 mai 2009)[14]
și, respectiv, o serie de concluzii (la 21 octombrie 2010)[15] privind o strategie a UE
pentru ameliorarea practicilor de dezmembrare a navelor.
2.2.        Evaluarea impactului
Comisia
a efectuat o evaluare a impactului cu scopul de a examina opțiunile
existente pentru un regim privind reciclarea navelor care să poată fi
aplicat în mod eficace. Analiza a luat în considerare impactul economic, social
și de mediu al diferitelor opțiuni.
Recomandările făcute de comitetul de
evaluare a impactului (CEI) au fost luate în considerare. Principalele
modificări au vizat necesitatea unei definiri mai precise a problemelor,
prezentarea mai clară, în scenariul de referință, a
acțiunilor deja întreprinse în țările care practică
reciclarea navelor, consolidarea logicii de intervenție și
îmbunătățirea legăturii dintre obiectivele specifice
și operaționale și probleme și cauze, precum și
consolidarea evaluării opțiunilor de politică privind, în
special, eventualele dificultăți legate de viitoarea aplicare și
respectare a legislației.
Conform evaluării impactului, doar
pachetul de politici D satisface integral obiectivele identificate.
Această opțiune constă în
introducerea unui regulament ad-hoc menit să vizeze navele ce fac obiectul
Convenției de la Hong Kong (nave maritime comerciale mari). Prezentul
regulament ar urma să vizeze întregul ciclu de viață al navelor
sub pavilionul UE, să pună în aplicare anticipat cerințele
Convenției de la Hong Kong și, astfel cum prevede convenția,
să includă cerințe de mediu mai riguroase aplicabile
instalațiilor de reciclare a navelor. Reciclarea navelor care
arborează pavilionul statelor membre ale UE se va putea realiza numai în
instalații care îndeplinesc cerințele.
Statele membre ale UE vor fi informate în
scris și în timp util cu privire la intenția armatorului de a trimite
nava respectivă la reciclare. Această cerință, precum
și introducerea de sancțiuni care să fie cel puțin echivalente
cu cele aplicabile în temeiul legislației actuale, va asigura
conformitatea. Deși este dificil să se preconizeze că actualele
instalații de „eșuare” (beaching) vor fi în măsură
să îndeplinească aceste cerințe, este posibil ca
instalațiile modernizate să îndeplinească aceste criterii în
viitor. Pentru a se evita confuziile, suprapunerile și sarcina
administrativă, navele vizate de noul act legislativ nu vor mai face
obiectul Regulamentului privind transferurile de deșeuri.
Acest pachet de politici constituie temeiul
prezentei propuneri.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII
3.1.        Rezumatul propunerii
Prezenta propunere legislativă
abordează, prin intermediul unui nou regulament ad-hoc, navele care
intră sub incidența Convenției de la Hong Kong (nave maritime
comerciale mari). Acesta vizează întregul ciclu de viață al
navelor sub pavilionul UE, pune în aplicare unele dintre prevederile
Convenției de la Hong Kong (stabilirea unui inventar al materialelor
periculoase, obligația de a recicla nave în instalații sigure și
ecologice, cerințele generale aplicabile navelor înainte de reciclare)
și, astfel cum prevede convenția, include dispoziții de mediu
mai riguroase necesare înainte de intrarea în vigoare a convenției (cerințe
aplicabile instalațiilor de reciclare a navelor, elaborarea unei liste
europene a instalațiilor de reciclare a navelor, încheierea unui contract
între armator și instalația de reciclare a navelor).
Obligația de a elabora și de a
menține un inventar al materialelor periculoase prezente la bordul navelor
Navele care arborează pavilionul unui
stat membru al UE vor trebui să elaboreze și să
mențină, pe întreaga lor durată de funcționare, un inventar
al materialelor periculoase prezente la bord. În timp ce noile nave care
arborează pavilionul unui stat membru sunt invitate să elaboreze un
inventar imediat, navele existente vor avea la dispoziție cinci ani pentru
a face acest lucru, cu excepția cazului în care sunt trimise în vederea
dezmembrării înainte de expirarea acestui termen.
Inventarul trebuie să fie actualizat
și completat înainte de a trimite nava la reciclare, astfel încât să
se garanteze că instalația de reciclare a navelor selectată este
autorizată și este în măsură să gestioneze toate
materialele periculoase și deșeurile prezente la bord.
Navele care arborează pavilionul
statelor membre vor trebui dezmembrate în instalații de reciclare a
navelor sigure și ecologice
Pe baza cerințelor de ordin tehnic impuse
de Convenția de la Hong Kong, s-a întocmit o listă de cerințe
care definesc condițiile ce trebuie îndeplinite de instalațiile de
reciclare a navelor. Au fost adăugate și o serie de cerințe
suplimentare, cu scopul de a proteja mai bine sănătatea umană
și mediul și, în special, de a garanta că toate deșeurile
periculoase vor fi tratate conform unor metode ecologice atât în
instalațiile de reciclare a navelor, cât și în cazul în care sunt
transferate în instalații de gestionare a deșeurilor.
Instalațiile de reciclare individuale
care îndeplinesc aceste cerințe vor solicita includerea lor pe o
listă europeană a instalațiilor de reciclare a navelor.
Reciclarea navelor care arborează pavilionul unui stat membru al UE se va
putea realiza numai în instalațiile prezente pe lista europeană.
Odată cu intrarea în vigoare a
Convenției de la Hong Kong, părțile vor trebui să
întocmească și să transmită liste cu instalațiile de
reciclare a navelor cărora le-au acordat autorizații în conformitate
cu convenția. Aceste liste vor fi transmise Organizației Maritime
Internaționale spre diseminare, după caz. Va fi necesar să se
revizuiască regulamentul privind reciclarea navelor, în cazul în care
aceste liste de instalații vor deveni disponibile la nivel
internațional, cu scopul de a evita sarcina administrativă și
dublarea eforturilor în ceea ce privește lista europeană a
instalațiilor de reciclare a navelor. De exemplu, s-ar putea introduce un
mecanism de recunoaștere reciprocă.
Cerințe specifice înainte de reciclare

Navele care arborează pavilionul statelor
membre vor trebui să reducă la minimum cantitatea de deșeuri
periculoase prezente la bord (care se pot regăsi, de asemenea, în
reziduurile de încărcătură, combustibil etc.) înainte de
livrarea la o instalație de reciclare a navelor.
În cazul special al petrolierelor, armatorii
vor trebui să se asigure că navele ajung la instalația de
reciclare a navelor într-o stare care să permită emiterea unui
certificat conform căruia criteriile de siguranță în vederea
intrării într-un spațiu de lucru (Safe-for-entry) și a
criteriilor de siguranță în vederea lucrului la cald (Safe-for-hot-work)
sunt îndeplinite, astfel încât exploziile și accidentele (mortale) în
rândul lucrătorilor din instalațiile de reciclare a navelor să
poată fi prevenite.
Îmbunătățirea gradului de
respectare a legislației Uniunii
Spre deosebire de legislația
existentă, propunerea de regulament se bazează pe sistemul de control
și aplicare al Convenției de la Hong Kong, care este conceput special
pentru nave și pentru transportul maritim internațional (certificate,
inspecții, obligații specifice pentru statul de pavilion etc.).
Prin acordarea permisiunii ca navele să
fie reciclate în instalații situate în afara grupului de țări
OCDE cu condiția ca acestea să respecte cerințele pertinente
și să fie incluse pe lista europeană, prezentul regulament va aborda,
de asemenea, problema actuală a lipsei unei capacități de
reciclare la care armatorii să poată avea acces din punct de vedere
juridic.
În plus, statele membre ale UE vor fi
informate în scris și în timp util cu privire la intenția armatorului
de a trimite nava respectivă la reciclare, evitându-se astfel sarcina
dificilă de a identifica momentul în care o navă se transformă
într-un deșeu. Statele membre vor primi informații cu privire la
datele prevăzute pentru începerea operațiunilor de reciclare și cu
privire la finalizarea lor. Prin compararea listei navelor pentru care au emis
un certificat de inventar cu lista navelor care au fost reciclate în
instalațiile autorizate, statele membre vor putea să identifice mai
ușor reciclarea ilegală. Mai mult, vor fi introduse sancțiuni
mai specifice și mai precise decât cele prevăzute în temeiul
legislației actuale. Aceste cerințe, la care se adaugă
existența unui număr suficient de instalații de reciclare
sigure, ecologice și accesibile din punct de vedere juridic, precum
și a unui sistem de control bine adaptat la caracteristicile navelor, vor
asigura o respectare mai strictă a legislației.
În fine, pentru a se evita confuziile,
suprapunerile și sarcina administrativă, navele vizate de noul act
legislativ nu vor mai face obiectul Regulamentului privind transferurile de
deșeuri.
3.2.        Temei juridic
Propunerea se bazează pe articolul 192
alineatul (1) din TFUE.
3.3.        Principiul
subsidiarității
Principiul
subsidiarității se aplică în măsura în care propunerea nu
intră în sfera competenței exclusive a UE.
Reciclarea
navelor face deja obiectul legislației europene, și anume al
Regulamentului privind transportul de deșeuri.
Uniunea
Europeană nu poate deveni parte la Convenția de la Hong Kong,
deoarece această posibilitate este rezervată statelor care sunt
membre ale Organizației Maritime Internaționale. Prin urmare, statele
membre ale UE vor juca un rol esențial, în special în calitate de state de
pavilion, în ceea ce privește ratificarea și definitivarea
intrării în vigoare a prevederilor respectivei convenții.
Luarea de măsuri la nivelul statelor
membre nu va fi suficientă, dat fiind că nu toate statele membre
consideră ratificarea Convenției de la Hong Kong ca fiind o
prioritate. Există riscul clar ca navele comerciale mari care
arborează pavilionul unui stat membru al UE să se supună unor
cerințe juridice diferite, în funcție de statul membru. Această
situație ar putea antrena atât schimbări de pavilion, cât și o
concurență neloială între statele membre care
acționează în calitate de state de pavilion.
Instituirea unei liste europene a
instalațiilor de reciclare a navelor care îndeplinesc cerințele va
evita dublarea activității între statele membre ale UE și va
facilita aplicarea procedurilor de control pe care trebuie să le aplice în
calitate de state de pavilion.
Includerea Convenției de la Hong Kong în
legislația europeană va promova instituirea unui proces decizional
armonizat și va accelera procesul de ratificare în rândul statelor membre.
Mai mult, luarea de măsuri de către UE într-un stadiu precoce va
exercita o influență mult mai mare asupra țărilor
terțe decât luarea de măsuri la nivel de stat membru și, în
consecință, vor exista mai multe șanse de a accelera intrarea în
vigoare a Convenției de la Hong Kong. O propunere de decizie a Consiliului
de autorizare a statelor membre să ratifice Convenția
internațională de la Hong Kong privind reciclarea sigură și
ecologică a navelor (2009) și să adere la aceasta este
prezentată concomitent cu prezenta propunere de regulament.
3.4.        Principiul
proporționalității
Propunerea respectă principiul
proporționalității. Sarcinile suplimentare pentru agenții
economici și autoritățile naționale se limitează la
cele necesare pentru a asigura reciclarea navelor într-un mod sigur și ecologic.
În timp ce propunerea generează costuri suplimentare pentru armatori
(elaborarea inventarelor cu materiale periculoase și inspecțiile),
aceste costuri ar trebui să fie compensate de avantajele sociale și
de mediu considerabile obținute.
3.5.        Alegerea instrumentelor
Instrumentul propus este un regulament.
Instrumentul juridic corespunzător este
un regulament, deoarece acesta le impune direct și în termen scurt
armatorilor și statelor membre cerințe precise care trebuie puse în
aplicare în același timp și în același mod în întreaga Uniune.
Elaborarea unor cerințe pentru instalațiile de reciclare sigură
și ecologică a navelor și a unei liste europene a
instalațiilor de reciclare a navelor ar asigura, în special, punerea în
aplicare armonizată a Convenției de la Hong Kong.
4.           IMPLICAȚIILE BUGETARE
Propunerea nu are implicații pentru
bugetul UE.
2012/0055 (COD)
Propunere de
REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN
ŞI AL CONSILIULUI
privind reciclarea navelor
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 192 alineatul (1),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act
legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic
și Social European,
hotărând în conformitate cu procedura
legislativă ordinară,
întrucât:
(1)       Navele care constituie
deșeuri și care fac obiectul unui transport transfrontalier în
vederea reciclării sunt reglementate de Convenția de la Basel privind
controlul transporturilor peste frontiere al deșeurilor periculoase
și al eliminării acestora („Convenția de la Basel”) și de
Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al
Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de deșeuri[16]. Regulamentul (CE) nr. 1013/2006
pune în aplicare Convenția de la Basel, precum și un amendament[17] la aceasta adoptat în 1995,
care încă nu a intrat în vigoare la nivel internațional și care
interzice exporturile de deșeuri periculoase către țări care
nu sunt membre ale Organizației pentru Cooperare și Dezvoltare
Economică (OCDE). Deoarece navele conțin materiale periculoase,
acestea sunt, în general, clasificate drept deșeuri periculoase și,
prin urmare, se interzice exportarea lor în vederea reciclării în
instalații din țări care nu sunt membre ale OCDE.
(2)       Mecanismele de control
și aplicare a legislației actuale la nivel internațional și
european nu sunt adaptate la specificul navelor și al transportului
maritim internațional și s-au dovedit a fi ineficiente în ceea ce
privește prevenirea practicilor nesigure și neecologice de reciclare
a navelor.
(3)       Actuala capacitate de
reciclare a navelor din țările OCDE, accesibilă din punct de
vedere juridic navelor care arborează pavilionul unui stat membru, este
insuficientă. Capacitatea de reciclare sigură și ecologică
care există deja în țările care nu sunt membre ale OCDE este
suficientă pentru a trata toate navele sub pavilionul UE și se
preconizează chiar că ea va spori până în 2015 ca urmare a
acțiunilor întreprinse de țările care practică reciclarea
în vederea îndeplinirii cerințelor Convenției de la Hong Kong.
(4)       Convenția
internațională de la Hong Kong privind reciclarea sigură și
ecologică a navelor („Convenția de la Hong Kong”) a fost
adoptată la 15 mai 2009 sub auspiciile Organizației Maritime
Internaționale la cererea părților la Convenția de la
Basel. Convenția de la Hong Kong va intra în vigoare la 24 luni de la
ratificarea sa de către cel puțin 15 state ale căror flote
comerciale reprezintă în total cel puțin 40% din tonajul brut al
flotei comerciale mondiale și ale căror volum maxim anual de
reciclare a navelor din ultimii 10 ani reprezintă în total nu mai
puțin de trei la sută din tonajul brut al ansamblului flotelor
comerciale aparținând acelorași state. Statele membre trebuie să
ratifice convenția cât mai curând posibil, pentru a accelera intrarea sa
în vigoare. Convenția vizează proiectarea, construirea, exploatarea
și pregătirea navelor astfel încât să se faciliteze reciclarea
sigură și ecologică, fără a pune însă în pericol
siguranța și eficiența operațională a navelor;
totodată, ea vizează exploatarea instalațiilor de reciclare a
navelor într-un mod sigur și ecologic, precum și stabilirea unui
mecanism corespunzător pentru reciclarea navelor.
(5)       Convenția de la Hong
Kong prevede în mod explicit luarea de către părți a unor
măsuri mai riguroase în conformitate cu dreptul internațional, cu
privire la reciclarea sigură și ecologică a navelor, cu scopul de
a preveni, diminua sau reduce la minimum orice efecte negative asupra
sănătății umane și asupra mediului. Elaborarea unei
liste europene a instalațiilor de reciclare a navelor care îndeplinesc
cerințele prevăzute de prezentul regulament ar contribui la atingerea
acestui obiectiv, precum și la o mai bună aplicare a legislației
prin facilitarea controlului exercitat de statele de pavilion ale navelor
trimise la reciclare. Aceste cerințe aplicabile instalațiilor de
reciclare a navelor trebuie să se bazeze pe cerințele Convenției
de la Hong Kong.
(6)       Statele de pavilion care
trimit nave în instalații moderne de reciclare ce respectă
cerințele Convenției de la Hong Kong au un interes economic în a se
asigura că respectiva convenție va intra în vigoare cât mai curând
posibil, pentru a garanta uniformitatea condițiilor de
concurență la nivel mondial.
(7)       Navele care nu intră sub
incidența Convenției de la Hong Kong și a prezentului regulament
trebuie să fie reciclate în continuare în conformitate cu cerințele
Regulamentului (CE) nr. 1013/2006 și, respectiv, ale Directivei 2008/98/CE
a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind
deșeurile și de abrogare a anumitor directive[18],
(8)       Este necesar să se
clarifice domeniul de aplicare al prezentului regulament, al Regulamentului (CE)
nr. 1013/2006 și al Directivei 2008/98/CE, pentru a se evita dublarea
instrumentelor de reglementare care au același obiectiv.
(9)       În ceea ce privește
interpretarea cerințelor prezentului regulament, este necesar să se
țină seama de orientările elaborate de Organizația
Maritimă Internațională în vederea sprijinirii Convenției
de la Hong Kong.
(10)     Statele membre trebuie să
ia măsuri pentru a preveni eludarea normelor de reciclare a navelor
și să consolideze transparența în ceea ce privește
reciclarea navelor. Conform prevederilor Convenției de la Hong Kong,
statele membre trebuie să comunice informații privind navele
cărora li s-a emis un certificat de inventar, navele pentru care s-a
primit o declarație de finalizare, precum și informații privind
reciclarea ilegală și măsurile subsecvente care au fost luate.
(11)     Statele membre trebuie să
stabilească normele privind sancțiunile aplicabile în cazul
încălcării prezentului regulament și să se asigure că
acestea sunt aplicate, cu scopul de a preveni eludarea normelor privind
reciclarea navelor. Sancțiunile, care pot fi de natură civilă
sau administrativă, trebuie să fie eficace, proporționale
și disuasive.
(12)     Pentru a ține seama de
evoluțiile privind convențiile internaționale relevante,
competența de a adopta acte în conformitate cu articolul 290 din Tratatul
privind funcționarea Uniunii Europene trebuie delegată Comisiei în
ceea ce privește actualizarea anexelor la prezentul regulament. De o
importanță deosebită este ca, în timpul lucrărilor
pregătitoare, Comisia să organizeze consultări adecvate,
inclusiv la nivel de experți. Atunci când pregătește și
elaborează acte delegate, Comisia trebuie să se asigure că
documentele relevante sunt transmise simultan, la timp și în mod
corespunzător Parlamentului European și Consiliului.
(13)     Pentru a asigura condiții
uniforme de punere în aplicare a prezentului regulament, Comisiei ar trebui
să i se confere competențe de executare. Aceste competențe
trebuie exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011
al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de
stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de
control de către statele membre al exercitării competențelor de
executare de către Comisie[19].
(14)     Dat fiind că obiectivul
de a preveni, reduce sau elimina efectele negative asupra
sănătății umane și mediului provocate de reciclarea,
exploatarea și întreținerea navelor care arborează pavilionul
unui stat membru nu poate fi realizat în mod satisfăcător de
către statele membre, având în vedere dimensiunea internațională
a transportului maritim și a reciclării navelor, și, prin
urmare, ținând cont că el poate fi realizat mai bine la nivelul
Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul
subsidiarității, astfel cum se prevede la articolul 5 din tratat. În
conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum se
prevede la articolul menționat anterior, prezentul regulament nu
depășește ceea ce este necesar pentru realizarea acestui
obiectiv,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Titlul i – Domeniu de aplicare și definiții
Articolul 1
Obiectiv
Scopul prezentului regulament este de a
preveni, reduce sau elimina efectele negative asupra
sănătății umane și mediului provocate de reciclarea,
exploatarea și întreținerea navelor care arborează pavilionul
unui stat membru.
Articolul 2
Definiții
1.           În sensul prezentului
regulament, se aplică următoarele definiții:
(1)
„navă” înseamnă orice tip de navă
exploatată sau care a fost exploatată în mediul marin, și
include submersibilele, ambarcațiunile plutitoare, platformele plutitoare,
platformele autoridicătoare, unitățile plutitoare de stocare
(FSU - Floating Storage Unit) și unitățile plutitoare de
stocare și descărcare a producției (FPSO - Floating
Production Storage and Offloading Unit), precum și o navă
dezarmată sau care este remorcată;
(2)
„navă nouă” înseamnă oricare dintre
următoarele:
(a)
o navă în cazul căreia contractul de
construcție este încheiat la data intrării în vigoare a prezentului
regulament sau ulterior;
(b)
în lipsa unui contract de construcție, o
navă a cărei chilă este deja așezată sau a cărei
construcție se află într-un stadiu similar la data intrării în
vigoare a prezentului regulament sau în termen de șase luni de la
această dată;
(c)
o navă a cărei livrare are loc la data
intrării în vigoare a prezentului regulament sau în termen de treizeci de
luni de la această dată;
(3)
„petrolier” înseamnă un petrolier, conform
definiției din anexa I la Convenția pentru prevenirea poluării
de către nave (MARPOL) sau un transportator de substanțe lichide
nocive (SLN), conform definiției din anexa II la convenția
respectivă;
(4)
„materiale periculoase” înseamnă orice
material sau substanță care este de natură să pună în
pericol sănătatea umană sau mediul înconjurător, inclusiv
orice substanță considerată periculoasă în temeiul
Directivei 67/548/CEE a Consiliului[20]
și al Regulamentului (CE) nr. 1272/2008 al Parlamentului European și
al Consiliului[21];

(5)
„reciclarea navelor” înseamnă activitatea de
dezmembrare completă sau parțială a unei nave într-o
instalație de reciclare a navelor, pentru a recupera componentele și
materialele în vederea reprelucrării și a reutilizării, acordând
totodată o atenție deosebită materialelor periculoase și
altor materiale, și include operațiuni conexe, precum stocarea și
tratarea in situ a componentelor și materialelor, însă nu
și prelucrarea lor ulterioară sau eliminarea lor în instalații
distincte;
(6)
„instalație de reciclare a navelor”
înseamnă o zonă definită care poate fi un sit, un șantier
sau o instalație amplasată într-un stat membru sau într-o
țară terță și utilizată pentru reciclarea
navelor;
(7)
„companie de reciclare” înseamnă proprietarul
instalației de reciclare a navelor sau orice altă organizație
sau persoană căruia proprietarul instalației de reciclare a
navelor i-a încredințat responsabilitatea desfășurării
operațiunilor de reciclare;
(8)
„administrație” înseamnă o autoritate
guvernamentală desemnată de un stat ca fiind responsabilă,
într-o anumită zonă geografică sau într-un anumit domeniu de
competență, pentru sarcinile referitoare la navele care au dreptul
să arboreze pavilionul său sau la navele care sunt exploatate sub
autoritatea sa;
(9)
„autoritate competentă” înseamnă o
autoritate guvernamentală desemnată de un stat ca responsabilă,
într-o anumită zonă geografică sau într-un anumit domeniu de
competență, pentru sarcinile referitoare la instalațiile de
reciclare a navelor care funcționează sub jurisdicția statului
respectiv;
(10)
„tonaj brut” înseamnă tonajul brut (TB)
calculat în conformitate cu reglementările privind măsurarea
tonajului prevăzute de anexa I la Convenția internațională
privind măsurarea tonajului navelor sau de alte convenții ulterioare;
(11)
„persoană competentă” înseamnă o
persoană cu calificări și cu o formare adecvate, precum și
cu experiență și competențe suficiente pentru îndeplinirea
activităților specifice;
(12)
„angajator” înseamnă persoana fizică sau
juridică care dispune de unul sau mai mulți angajați
responsabili cu reciclarea navelor;
(13)
„armator” înseamnă persoana fizică sau
juridică înregistrată ca proprietară a navei, inclusiv persoana
fizică sau juridică ce are nava în proprietate pentru o perioadă
limitată în așteptarea vânzării sau transferului acesteia
către o instalație de reciclare a navelor, sau, în absența
înmatriculării, persoana fizică sau juridică care deține
nava sau orice altă organizație sau persoană căruia
proprietarul navei i-a încredințat responsabilitatea exploatării
navei, precum și o persoană juridică care exploatează o
navă deținută de stat;
(14)
„instalare nouă” înseamnă instalarea de
sisteme, echipamente, materiale izolatoare sau alte materiale pe o navă,
după data intrării în vigoare a prezentului regulament;
(15)
„criterii de siguranță în vederea
intrării într-un spațiu de lucru” înseamnă criteriile pe care le
îndeplinește un spațiu de pe o navă, care respectă
următoarele condiții:
(a)
conținutul de oxigen din atmosferă
și concentrația de vapori inflamabili nu depășesc limitele
de siguranță;
(b)
concentrația de materiale toxice din
atmosferă nu depășește limitele admisibile;
(c)
reziduurile sau materialele asociate cu activitatea
autorizată de persoana competentă nu vor produce eliberări
necontrolate de materiale toxice și nici o concentrație
periculoasă de vapori inflamabili în atmosfera existentă, a
căror condiție este menținută conform instrucțiunilor;
(16)
„criterii de siguranță în vederea
lucrului la cald” înseamnă criteriile pe care le îndeplinește un
spațiu de pe o navă, care respectă următoarele
condiții:
(a)
existența unor condiții de
siguranță, care nu prezintă risc de explozie, inclusiv
condiții de absență a gazelor, pentru utilizarea echipamentelor
de sudură cu arc electric sau de sudură cu gaze, a echipamentelor de
tăiere sau ardere sau a altor forme de flacără deschisă,
precum și pentru operațiunile de încălzire, polizare sau de
generare de scântei;
(b)
criteriile de siguranță în vederea
intrării într-un spațiu stabilite la punctul 15 sunt îndeplinite;
(c)
condițiile atmosferice existente nu se vor
schimba ca rezultat al lucrului la cald;
(d)
toate spațiile adiacente au fost
curățate sau tratate suficient pentru a preveni declanșarea sau
propagarea unui incendiu;
(17)
„inspecție la fața locului” înseamnă
o inspectare a instalației de reciclare a navelor, care să confirme
starea descrisă de documentele verificate;
(18)
„declarație de finalizare” înseamnă o
declarație emisă de instalația de reciclare a navelor, care
confirmă că reciclarea navei a fost finalizată în conformitate
cu prezentul regulament;
(19)
„lucrător” înseamnă orice persoană
care prestează o muncă, fie în mod regulat sau temporar, în contextul
unui raport de muncă, inclusiv personalul care lucrează pentru
subcontractanți;
(20)
„organizație recunoscută” înseamnă o
organizație recunoscută în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 391/2009
al Parlamentului European și al Consiliului[22];
2.           În sensul alineatului (1)
punctul (11), o persoană competentă poate fi un lucrător
calificat sau un membru al personalului de conducere capabil să
recunoască și să evalueze riscurile profesionale, pericolele
și expunerea lucrătorilor la materiale potențial periculoase sau
la condiții de nesiguranță în cadrul unei instalații de
reciclare a navelor, și care este capabil să indice protecția
necesară și măsurile de precauție care trebuie luate pentru
a elimina sau reduce aceste pericole, riscuri sau expuneri.
Fără a aduce atingere Directivei 2005/36/CE
a Parlamentului European și a Consiliului[23],
autoritatea competentă poate defini criterii adecvate pentru desemnarea
unor astfel de persoane și poate determina natura sarcinilor care le sunt
încredințate.
Articolul 3
Domeniu de aplicare
1.           Prezentul regulament se
aplică navelor care au dreptul să arboreze pavilionul unui stat
membru sau care sunt exploatate sub autoritatea sa.
2.           Prezentul regulament nu se
aplică:
(a)
navelor de război, navelor de război
auxiliare sau altor nave deținute sau exploatate de un stat membru și
utilizate, la momentul respectiv, numai în scopul prestării unui serviciu
public necomercial;
(b)
navelor cu un tonaj brut mai mic de 500 TB;
(c)
navelor exploatate, pe toată durata lor de
viață, numai în apele aflate sub suveranitatea sau jurisdicția
statului al cărui pavilion nava este autorizată să-l arboreze.
Titlul II - Nave
Articolul 4
Controlul materialelor periculoase
1.           Se interzice instalarea
nouă, pe toate navele, de materiale care conțin azbest sau bifenili
policlorurați, în conformitate cu Directiva 96/59/CE a Consiliului[24].
2.           Se interzic noile
instalări, pe toate navele, de materiale care conțin substanțe
controlate, astfel cum sunt definite în Regulamentul (CE) nr. 1005/2009 al
Parlamentului European și al Consiliului[25].
3.           Se interzice instalarea
nouă de materiale care conțin acid perfluoroctan sulfonic (PFOS)
și derivații săi, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 757/2010
al Parlamentului European și al Consiliului[26].
4.           Statele membre iau toate
măsurile următoare:
(a)
interzic sau restricționează instalarea
sau utilizarea materialelor periculoase menționate la alineatele (1) - (3)
pe navele care au dreptul să arboreze pavilionul statului în cauză
sau care sunt exploatate sub autoritatea sa;
(b)
interzic sau restricționează instalarea
sau utilizarea acestor materiale pe nave, atunci când acestea se află în
porturile, pe șantierele de construcție sau de reparare a navelor sau
în terminalele offshore ale statului în cauză;
(c)
garantează efectiv că navele îndeplinesc
cerințele prevăzute la literele (a) și (b).
Articolul 5
Inventarul materialelor periculoase
1.           Fiecare navă nouă
trebuie să păstreze la bord un inventar al materialelor periculoase.
2.           Înainte ca o navă
să fie trimisă la reciclare, trebuie întocmit și păstrat la
bord un inventar al materialelor periculoase.
3.           Navele existente
înmatriculate sub pavilionul unei țări terțe și care
solicită să fie înmatriculate sub pavilionul unui stat membru se
asigură că la bord se păstrează un inventar al materialelor
periculoase.
4.           Inventarul materialelor
periculoase trebuie să îndeplinească următoarele criterii:
(a)
să fie specific fiecărei nave;
(b)
să facă dovada faptului că nava
respectă interdicția sau restricțiile cu privire la instalarea
sau utilizarea de materiale periculoase în conformitate cu articolul 4;
(c)
să identifice, cel puțin, materialele
periculoase menționate în anexa I și prezente în structura sau
echipamentele navei, amplasarea lor și cantități lor
aproximative.
5.           În afara dispozițiilor
de la alineatul (4), pentru navele existente, trebuie să se elaboreze un
plan care să descrie controlul vizual/prin eșantionare care a stat la
baza întocmirii inventarului materialelor periculoase.
6.           Inventarul materialelor
periculoase trebuie să fie compus din trei părți:
(a)
o listă a materialelor periculoase
menționate în anexa I și prezente în structura sau echipamentele
navei, amplasarea lor și cantități lor aproximative (partea I);
(b)
o listă a deșeurilor aflate la bordul
navei, inclusiv a deșeurilor generate în timpul exploatării navei
(partea II);
(c)
o listă a stocurilor aflate la bordul navei,
odată ce decizia de a o recicla a fost luată (partea III).
7.           Partea I din inventarul
materialelor periculoase trebuie să fie corect întreținută
și actualizată pe parcursul duratei de viață
operațională a navei; ea trebuie să țină cont de noile
instalații care conțin oricare din materialele periculoase
menționate în anexa I și de modificările pertinente în ceea ce
privește structura și echipamentele navei.
8.           Este necesar ca, înainte de
reciclare, inventarul să includă, în afară părții I,
întreținută și actualizată corespunzător, și
partea II referitoare la deșeurile generate în timpul exploatării,
precum și partea III referitoare la stocuri; inventarul trebuie verificat
de către statul membru al cărui pavilion îl arborează nava.
9.           Se deleagă Comisiei
competența de a adopta, în conformitate cu articolul 26, acte delegate
referitoare la actualizarea listei articolelor care trebuie să figureze în
inventarul materialelor periculoase din anexa I.
Articolul 6
Pregătirea pentru reciclare:
cerințe generale
1.           Armatorii se asigură
că navele:
(a)
înainte de publicarea listei europene, sunt
reciclate doar în instalații de reciclare a navelor situate în Uniune sau
într-o țară membră a OCDE. ;
(b)
după publicarea listei europene, sunt
reciclate doar în cadrul instalațiilor de reciclare a navelor care sunt
incluse pe lista europeană;
(c)
în perioada de dinaintea intrării în
instalația de reciclare a navelor, efectuează operațiuni astfel
încât să reducă la minimum cantitatea de reziduuri de încărcătură,
resturile de păcura și deșeurile de exploatare rămase la
bord;
(d)
actualizează și finalizează
inventarul materialelor periculoase în conformitate cu articolul 5;
(e)
înaintea oricărei activități de
reciclare, dispun de un certificat emis de statul membru al cărui pavilion
îl arborează și care atestă că sunt pregătite pentru
reciclare.
2.           De asemenea, armatorii se
asigură că tancurile de marfă și camerele pompelor
aparținând petrolierelor care ajung în instalația de reciclare a
navelor sunt într-o stare care să permită eliberarea unui certificat
menit să ateste că sunt îndeplinite criteriile de siguranță
în vederea intrării întru-un spațiu de lucru și a criteriilor de
siguranță în vederea lucrului la cald.
Articolul 7
Plan de reciclare a navei
1.           Înaintea oricărei
operațiuni de reciclare a unei nave, trebuie să se elaboreze un plan
de reciclare propriu fiecărei nave.
2.           Planul de reciclare a navei:
(a)
este elaborat de instalația de reciclare a
navelor, ținând seama de informațiile furnizate de armator în conformitate
cu articolul 9 alineatul (3) litera (b);
(b)
este redactat în limba oficială a
țării care autorizează instalația de reciclare a navelor
și, în cazul în care limba folosită este alta decât limba engleza,
franceza sau spaniolă, planul de reciclare a navei se traduce în una din
aceste limbi;
(c)
include informații privind instituirea,
întreținerea și monitorizarea criteriilor de siguranță în
vederea intrării într-un spațiu de lucru și a criteriilor de
siguranță în vederea lucrului la cald, precum și alte
informații necesare;
(d)
include informații privind tipul și
cantitatea de materiale periculoase și de deșeuri generate ca urmare
a reciclării unei nave anume, inclusiv materialele identificate în
inventarul materialelor periculoase, precum și privind modul în care
aceste materiale periculoase și deșeuri vor fi gestionate în
instalație și în instalațiile de gestionare a deșeurilor
unde vor fi expediate ulterior;
(e)
în cazul în care se utilizează mai mult de o
instalație de reciclare a navelor, identifică instalațiile de
reciclare a navelor ce urmează a fi utilizate și precizează
activitățile de reciclare și ordinea în care acestea se
desfășoară în cadrul fiecărei instalații de reciclare
a navelor autorizată.
Articolul 8
Inspecții
1.           Inspecțiile sunt
efectuate de către funcționari ai administrației sau ai unei
organizații recunoscute care acționează în numele
administrației.
2.           Navele sunt supuse
următoarelor inspecții:
(a)
o inspecție inițială;
(b)
o inspecție de reînnoire;
(c)
o inspecție suplimentară;
(d)
o inspecție finală.
3.           Inspecția
inițială se efectuează înainte de darea în folosință a
navei sau înainte de emiterea certificatului de inventar. Funcționarii
care efectuează inspecția respectivă trebuie să verifice
dacă partea I din inventarul materialelor periculoase respectă
cerințele prezentului regulament.
4.           Inspecția de reînnoire
se efectuează la intervale indicate de administrație, fără
a depăși însă cinci ani. Funcționarii care efectuează
inspecția respectivă trebuie să verifice dacă partea I din
inventarul materialelor periculoase respectă cerințele prezentului
regulament.
5.           Inspecția
suplimentară, generală sau parțială poate fi efectuată
la cererea armatorului după o modificare, o înlocuire sau o reparație
semnificativă vizând structura, echipamentele, sistemele, dispozitivele,
amenajările și materialele. Funcționarii care efectuează
inspecția respectivă se asigură că modificarea, înlocuirea
sau reparația semnificativă a fost făcută într-un mod care
să permită navei să respecte cerințele prezentului
regulament; ei trebuie să verifice dacă partea I din inventarul
materialelor periculoase a fost modificată în consecință.
6.           Inspecția finală se
efectuează înainte ca nava să fie scoasă din serviciu și
înainte de începerea operațiunilor de reciclare a navei.
            Funcționarii care
efectuează inspecția respectivă verifică dacă:
(a)
inventarul materialelor periculoase respectă
cerințele prezentului regulament;
(b)
plan de reciclare a navei reflectă în mod
corespunzător informațiile conținute în inventarul materialelor
periculoase;
(c)
planul de reciclare a navei conține
următoarele informații:
(1)
instituirea, întreținerea și
monitorizarea criteriilor de siguranță în vederea intrării
întru-un spațiu de lucru și a criteriilor de siguranță în
vederea lucrului la cald;
(2)
tratarea materialelor periculoase și a
deșeurilor generate de reciclarea navei în cauză în instalația
de reciclare a navelor, precum și în orice instalație de tratare a
deșeurilor autorizată;
(d)
există un contract între armator și
instalația de reciclare a navelor, în conformitate cu articolul 9,
(e)
instalația de reciclare a navelor, în cadrul
căreia nava urmează să fie reciclată, se află pe lista
europeană.
7.           Pentru navele existente
prevăzute pentru dezmembrare, inspecția inițială și
inspecția finală se efectuează în același timp.
Articolul 9
Contract între armator și o
instalație de reciclare a navelor
1.           Armatorul și o
instalație de reciclare a navelor care respectă cerințele
prevăzute la articolul 12 încheie un contract pentru fiecare navă
care trebuie reciclată.
2.           Contractul produce efecte cel
mai târziu din momentul depunerii cererii pentru inspecția finală
prevăzută la articolul 8 alineatul (1) litera (d) și până
la finalizarea operațiunilor de reciclare.
3.           Contractul impune
următoarele obligații armatorului:
(a)
să aplice cerințele generale pentru
pregătirea reciclării menționate la articolul 6;
(b)
să comunice instalației de reciclare a
navei toate informațiile relevante în legătură cu nava, necesare
pentru elaborarea planului de reciclare a navei prevăzut la articolul 7;
(c)
să reprimească nava înainte sau după
începerea operațiunilor de reciclare, dacă acest lucru este posibil
din punct de vedere tehnic, în cazul în care conținutul de materiale
periculoase prezente la bord nu corespunde în mod substanțial inventarului
de materiale periculoase și nu permite reciclarea corespunzătoare a
navei.
4.           Contractul impune
următoarele obligații instalației de reciclare a navei:
(a)
să elaboreze, în colaborare cu armatorul, un
plan de reciclare propriu navei, în conformitate cu articolul 7;
(b)
să comunice armatorului data preconizată
pentru începerea reciclării, în conformitate cu formularul prezentat în
anexa II;
(c)
să interzică începerea oricărei
operațiuni de reciclare a navei înainte de prezentarea raportului
menționat la litera (b);
(d)
atunci când se pregătește să
primească o navă în vederea reciclării, să comunice în
scris autorităților competente în cauză, cu cel puțin 14 zile
înainte de data preconizată pentru începerea reciclării,
intenția sa de a recicla nava respectivă:
(i) denumirea statului al cărui pavilion
nava are dreptul să îl arboreze;
(ii) data înmatriculării navei în statul
respectiv;
(iii) numărul de identificare al navei
(numărul OMI);
(iv) numărul de cocă în momentul
livrării navei nou construite;
(v) denumirea și tipul navei;
(vi) portul în care este înmatriculată nava;
(vii) numele și adresa armatorului, precum
și numărul OMI de identificare a armatorului înregistrat
(viii) denumirea și adresa companiei, precum
și numărul OMI de identificare a companiei;
(ix) denumirile tuturor societăților de
clasificare din care face parte nava;
(x) caracteristicile principale ale navei:
lungime maximă (LOA – length overall), lățimea (de
construcție), adâncimea (de construcție), deplasamentul
neîncărcat, tonajul brut, tonajul net, precum și tipul și
puterea motorului;
(xi) inventarul materialelor periculoase; și
(xii) proiectul planului de reciclare a navei;
(e)
să transfere toate deșeurile generate în
cadrul instalației de reciclare a navelor numai către
instalațiile de tratare a deșeurilor care sunt autorizate de
către autoritățile competente pentru a efectua tratarea și
eliminarea acestor deșeuri într-un mod sigur și ecologic;
(f)
atunci când reciclarea parțială sau
totală a unei nave este finalizată, în conformitate cu prezentul
regulament, să comunice armatorului finalizarea reciclării în
conformitate cu formularul prevăzut în anexa III.
5.           Comisia este
împuternicită să adopte, în conformitate cu articolul 26, acte
delegate referitoare la actualizarea formularului de notificare a datei
preconizate pentru începerea reciclării prevăzut în anexa II.
6.           Comisia este
împuternicită să adopte, în conformitate cu articolul 26, acte delegate
referitoare la actualizarea formularului de declarație privind finalizarea
reciclării navei prevăzut în anexa III.
Articolul 10
Emiterea și atestarea certificatelor
1.           După încheierea unei
inspecții inițiale, a unei inspecții de reînnoire sau a unei inspecții
suplimentare desfășurate la solicitarea armatorului, un stat membru
emite un certificat de inventar în conformitate cu formularul prezentat în
anexa IV. Acest certificat este însoțit de partea I a inventarului
materialelor periculoase.
Comisia este împuternicită să adopte, în
conformitate cu articolul 26, acte delegate referitoare la actualizarea
formularului de certificat de inventar prevăzut în anexa IV.
2.           După încheierea cu
succes a unei inspecții finale, în conformitate cu articolul 8 alineatul (6),
administrația emite un certificat care atestă că nava este
pregătită pentru reciclare în conformitate cu formularul
prevăzut în anexa V. Acest certificat este însoțit de inventarul
materialelor periculoase și de planul de reciclare a navei.
3.           Comisia este
împuternicită să adopte, în conformitate cu articolul 26, acte
delegate referitoare la actualizarea formularului de certificat care
atestă că nava este pregătită pentru reciclare
prevăzut în anexa V. Certificatele care atestă că nava este
pregătită pentru reciclare după o inspecție efectuată
în conformitate cu alineatul (2) sunt acceptate de celelalte state membre
și considerate, în sensul prezentului regulament, ca având aceeași
valabilitate ca un certificat emis de acestea.
4.           Certificatele care
atestă că nava este pregătită pentru reciclare sunt emise
sau atestate fie de administrație, fie de o organizație
recunoscută care acționează în numele administrației.
Articolul 11
Durata și valabilitatea certificatelor
1.           Certificatul de inventar este
emis pentru o perioadă stabilită de administrație, care
însă nu trebuie să depășească cinci ani.
2.           Un certificat de inventar
emis în temeiul articolului 10 din prezentul regulament își încetează
valabilitatea în oricare dintre cazurile următoare:
(a)
dacă starea navei nu corespunde în fond
informațiilor care figurează pe certificat, inclusiv dacă partea
I a inventarului materialelor periculoase nu este întreținută și
actualizată în mod corespunzător, nereflectând schimbările aduse
structurii și echipamentelor navei;
(b)
dacă inspecțiile de reînnoire nu sunt
finalizate la intervalele indicate de administrație, fără a
depăși însă o perioadă de cinci ani;
(c)
dacă certificatul nu este nici emis, nici
atestat în conformitate cu articolul 10 din prezentul regulament.
3.           Un certificat care
atestă că nava este pregătită pentru reciclare emis în
temeiul articolului 10 din prezentul regulament încetează să fie
valabil în cazul în care starea navei nu corespunde în fond informațiilor
care figurează pe certificat.
4.           Un certificat care
atestă că nava este pregătită pentru reciclare este emis de
administrație pentru o perioadă de maximum trei luni. Valabilitatea
certificatului care atestă că nava este pregătită pentru
reciclare poate fi prelungită de administrație sau de o
organizație recunoscută care acționează în numele
administrației pentru un singur voiaj de la un punct la altul având ca
destinație instalația de reciclare a navelor.
Titlul III – Instalațiile de reciclare a navelor
Articolul 12
Cerințe aplicabile instalațiilor
de reciclare a navelor
Navele pot fi reciclate numai în
instalații de reciclare a navelor care au fost incluse pe lista
europeană.
Pentru a fi inclusă pe lista
europeană, o instalație de reciclare a navelor trebuie să
îndeplinească următoarele cerințe:
(a)
să fie concepută, construită și
gestionată într-un mod sigur și ecologic;
(b)
să stabilească sisteme de management
și control, proceduri și tehnici care nu prezintă riscuri de
sănătate pentru lucrătorii în cauză sau pentru
populația din apropierea instalației de reciclare a navelor și
care vor preveni, reduce, minimiza și, în măsura posibilului, elimina
efectele negative asupra mediului cauzate de reciclarea navelor;
(c)
să prevină efectele adverse asupra
sănătății umane și asupra mediului;
(d)
să elaboreze și să aprobe un plan
referitor la instalația de reciclare a navelor;
(e)
să stabilească și să
mențină un plan de pregătire și răspuns pentru cazuri
de urgență;
(f)
să asigure siguranța și formarea
profesională a lucrătorilor, inclusiv să asigure utilizarea
echipamentelor individuale de protecție pentru operațiunile care
necesită o astfel de utilizare;
(g)
să țină evidența incidentelor,
accidentelor, bolilor profesionale și a efectelor cronice și,
dacă autoritățile competente solicită acest lucru, să
raporteze orice incidente, accidente, boli profesionale sau efecte cronice care
provoacă, sau care sunt susceptibile să provoace, riscuri pentru
siguranța lucrătorilor, pentru sănătatea umană și
pentru mediu;
(h)
să asigure gestionarea sigură și
ecologică a materialelor periculoase;
(i)
să fie autorizată de către
autoritățile competente să își desfășoare
operațiunile;
(j)
să asigure accesul echipamentelor de
intervenție în caz de urgență, cum ar fi echipamentele și
vehiculele de stingere a incendiilor, ambulanțele și macaralele, în
toate zonele din instalația de reciclare a navelor;
(k)
să asigure izolarea tuturor materialelor
periculoase prezente la bordul unei nave în timpul procesului de reciclare,
pentru a preveni eventualele eliberări de materiale periculoase în mediu
și, în special, în zonele intermareice;
(l)
să demonstreze controlul scurgerilor, în
special în zonele intermareice;
(m)
să manipuleze materialele periculoase și
deșeurile numai pe soluri impermeabile dotate cu sisteme eficace de
drenaj;
(n)
să garanteze că toate deșeurile
generate din activitatea de reciclare sunt transferate către
instalații de gestionare a deșeurilor autorizate să se ocupe de
tratarea și eliminarea ecologică a acestora, fără a pune în
pericol sănătatea umană.
În sensul literei (n), gestionarea poate fi
considerată ecologică în ceea ce privește operațiunea de
recuperare sau eliminare a deșeurilor respective dacă instalația
de reciclare a navelor poate demonstra că instalația de gestionare a
deșeurilor care primește deșeurile va fi exploatată în
conformitate cu standarde de protecție a mediului și a
sănătății umane echivalente celor prevăzute de
legislația Uniunii.
Articolul 13
Dovezi care trebuie furnizate de
instalațiile de reciclare a navelor
Instalația de reciclare a navelor trebuie
să furnizeze o dovadă a faptului că respectă cerințele
prevăzute la articolul 12 pentru a efectua operațiuni de reciclare a
navelor și pentru a fi inclusă pe lista europeană.
În special, instalația de reciclare a
navelor trebuie:
(1)
să identifice permisul, licența sau
autorizația acordată de autoritățile sale competente în
vederea efectuării operațiunilor de reciclare a navelor și
să indice limitele în ceea ce privește dimensiunea (lungime și
lățime maximă și deplasament neîncărcat) navelor pe
care este autorizată să le recicleze, precum și orice alte limite
aplicabile;
(2)
să certifice faptul că va accepta doar o
navă care arborează pavilionul unui stat membru al UE în vederea
reciclării în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament;
(3)
să furnizeze dovezi conform cărora
instalația de reciclare a navelor este capabilă să
stabilească, să mențină și să monitorizeze
criteriile de siguranță în vederea intrării într-un spațiu
de lucru sau a criteriilor de siguranță în vederea lucrului la cald
pe parcursul întregului proces de reciclare a navei;
(4)
să anexeze o hartă care să indice
limitele instalației de reciclare a navelor și localizarea
operațiunilor de reciclare a navelor din interiorul său;
(5)
pentru fiecare material menționat în anexa I
și pentru materialele periculoase suplimentare care ar putea face parte din
structura unei nave, să precizeze următoarele:
(a)
dacă instalația este autorizată
să efectueze îndepărtarea materialelor periculoase. În acest caz,
personalul competent autorizat să efectueze îndepărtarea materialelor
periculoase trebuie identificat și trebuie să se aducă dovezi
privind competența acestuia;
(b)
tipul procesului de gestionare a deșeurilor
care va fi aplicat în cadrul instalației: incinerare, depozitare la
gropile de gunoi sau alte metode de tratare a deșeurilor și să
facă dovada că procesul aplicat va fi efectuat fără a pune
în pericol sănătatea umană, fără a dăuna mediului
și, în special:
(i)         fără a crea riscuri pentru
apă, aer, sol, faună sau floră;
(ii)         fără a crea neplăceri
din cauza zgomotului sau a mirosurilor;
(iii)        fără a afecta negativ
peisajul sau zonele de interes deosebit;
(c)
tipul procesului de gestionare a deșeurilor
care va fi aplicat în cazul în care materialele periculoase urmează
să fie transferate către o unitate de tratare a deșeurilor
ulterioară, situată în afara instalației de reciclare a navelor.
Următoarele informații trebuie furnizate cu privire la fiecare
instalație ulterioară de tratare a deșeurilor:
(i)         denumirea și adresa
instalației de tratare a deșeurilor;
(ii)         dovezi conform cărora
instalația de tratare a deșeurilor este autorizată să
trateze materiale periculoase;
(iii)        descrierea procesului de tratare a
deșeurilor;
(iv)        dovezi conform cărora procesul de
tratare a deșeurilor se va desfășura fără a pune în
pericol sănătatea umană, fără a dăuna mediului
și, în special:
–
fără a crea riscuri pentru apă, aer,
sol, faună sau floră;
–
fără a crea neplăceri din cauza
zgomotului sau a mirosurilor;
–
fără a afecta negativ peisajul sau zonele
de interes special.
Articolul 14
Autorizarea instalațiilor de reciclare
a navelor situate într-un stat membru
1.           Autoritățile
competente autorizează instalațiile de reciclare a navelor situate pe
teritoriul lor care respectă cerințele stabilite la articolul 12 în
vederea efectuării operațiunilor de reciclare a navelor. Această
autorizație poate fi acordată respectivelor instalații de
reciclare a navelor pentru o perioadă de maximum cinci ani.
2.           Statele membre
elaborează și actualizează o listă a instalațiilor de
reciclare a navelor pe care le-au autorizat în conformitate cu alineatul (1).
3.           Lista menționată la
alineatul (2) este notificată fără întârziere Comisiei și
nu mai târziu de un an de la data intrării în vigoare a prezentului
regulament.
4.           În cazul în care
instalația de reciclare a navelor nu mai respectă cerințele
prevăzute la articolul 12, statul membru retrage autorizația
acordată instalației de reciclare a navelor în cauză și
informează fără întârziere Comisia în acest sens.
5.           În cazul în care o nouă
instalație de reciclare a navelor a fost autorizată în conformitate
cu alineatul (1), statul membru informează fără întârziere
Comisia în acest sens.
Articolul 15
Instalațiile de reciclare a navelor
situate în afara Uniunii
1.           O companie de reciclare
situată în afara Uniunii care dorește să recicleze nave care
arborează pavilionul unui stat membru trebuie să adreseze o cerere
Comisiei pentru includerea instalației sale de reciclare a navelor pe
lista europeană.
2.           Solicitarea respectivă
trebuie însoțită de informațiile și de dovezile
prevăzute la articolul 13 și în anexa VI, conform cărora
instalația de reciclare a navelor respectă cerințele
prevăzute la articolul 12.
Comisia trebuie împuternicită să adopte,
în conformitate cu articolul 26, acte delegate referitoare la actualizarea
formularului de identificare a instalației de reciclare a navelor
prevăzut în anexa VI.
3.           Prin depunerea unei cereri de
includere pe lista europeană, instalațiile de reciclare a navelor
acceptă posibilitatea de a se supune unei inspecții la fața
locului de către Comisie sau de către agenți care acționează
în numele acesteia, înainte sau după includerea lor pe lista
europeană, cu scopul de a verifica respectarea de către aceste
instalații a cerințelor prevăzute la articolul 12.
4.           Pe baza examinării
informațiilor și a dovezilor furnizate în conformitate cu alineatul (2),
Comisia decide, prin intermediul unui act de punere în aplicare, dacă
să includă pe lista europeană o instalație de reciclare a
navelor situată în afara Uniunii. Aceste acte de punere în aplicare se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 27.
Articolul 16
Elaborarea și actualizarea listei
europene
1.           Comisia elaborează, prin
intermediul unui act de punere în aplicare, în conformitate cu procedura de
examinare prevăzută la articolul 27, o listă europeană a instalațiilor
de reciclare a navelor care:
(a)
sunt situate în Uniune și au fost notificate
de statele membre în conformitate cu articolul 14 alineatul (3);
(b)
sunt situate în afara Uniunii și a căror
includere pe listă a fost decisă în conformitate cu articolul 15
alineatul (4).
2.           Lista europeană se
publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene și pe site-ul
web al Comisiei în termen de cel târziu treizeci și șase de luni de
la data intrării în vigoare a prezentului regulament.
3.           Odată adoptată,
Comisia actualizează periodic această listă, prin intermediul
actelor de punere în aplicare, în conformitate cu procedura de examinare
menționată la articolul 27:
(a)
cu scopul de a include o instalație de
reciclare a navelor pe lista europeană în oricare din următoarele cazuri:
(i) dacă nava a fost autorizată în
conformitate cu articolul 13;
(ii) dacă includerea sa pe lista
europeană a fost decisă în conformitate cu articolul 15 alineatul (4);

(b)
cu scopul de a scoate o instalație de
reciclare a navelor de pe lista europeană în oricare dintre
următoarele cazuri:
(1)
dacă instalația de reciclare a navelor nu
mai respectă cerințele prevăzute la articolul 12;
(2)
dacă instalația de reciclare a navelor a
fost inclusă pe listă timp de peste cinci ani și nu a furnizat
dovezi conform cărora mai respectă încă cerințele
prevăzute la articolul 12.
4.           Statele membre comunică
Comisiei toate informațiile care pot fi relevante în contextul
actualizării listei europene. Comisia transmite celorlalte state membre
toate informațiile relevante.
Titlul IV - Dispoziții administrative generale
Articolul 17
Limba
Certificatul de inventar și certificatul
care atestă că nava este pregătită pentru reciclare trebuie
redactate în una din limbile oficiale ale statului membru emitent și, în
cazul în care limba utilizată este alta decât engleza, franceza sau
spaniola, acestea trebuie traduse în una dintre aceste limbi.
Articolul 18
Desemnarea
autorităților competente
Statele membre desemnează
autoritățile competente responsabile cu punerea în aplicare a
prezentului regulament și informează Comisia cu privire la aceste
desemnări.
Articolul 19
Desemnarea persoanelor de contact
1.           Statele membre și
Comisia desemnează una sau mai multe persoane de contact responsabile cu
informarea și consilierea persoanelor fizice sau juridice care
solicită informații. Persoana de contact din partea Comisiei
transmite persoanelor de contact din statele membre eventualele întrebări
primite în legătură cu acestea din urmă, și invers.
2.           Statele membre notifică
Comisiei desemnarea persoanelor de contact.
Articolul 20
Reuniunea persoanelor de contact
La solicitarea statelor membre sau în cazul în
care consideră necesar, Comisia convoacă periodic o reuniune a
persoanelor de contact pentru a discuta problemele ridicate de punerea în
aplicare a prezentului regulament. Părțile interesate sunt invitate
să participe la aceste reuniuni sau la părți ale acestora,
atunci când toate statele membre și Comisia sunt de acord că acest
lucru este adecvat.
Titlul V – Raportarea și aplicarea
Articolul 21
Cerințe de notificare si raportare
pentru armatori
Un armator trebuie:
(a)
să informeze administrația în scris, cu
cel puțin 14 zile înainte de data preconizată pentru începerea
reciclării, cu privire la intenția de a recicla o navă, pentru a
permite astfel administrației să se pregătească pentru
inspecția și certificarea impuse de prezentul regulament;
(b)
să transmită administrației raportul
privind data preconizată pentru începerea reciclării navei
stabilită de instalația de reciclare a navelor în conformitate cu
articolul 9 alineatul (4) litera (b);
(c)
să transmită administrației raportul
privind data de finalizare a reciclării navei stabilită de
instalația de reciclare a navelor în conformitate cu articolul 9 alineatul
(4) litera (f).
Articolul 22
Rapoarte elaborate de statele membre
1.           Fiecare stat membru trebuie
să transmită Comisiei un raport care să conțină
următoarele informații:
(a)
o listă a navelor care arborează
pavilionul lor și cărora le-a fost emis un certificat de inventar,
precum și numele companiei de reciclare și amplasarea
instalației de reciclare a navelor, astfel cum se indică în
certificatul care atestă că nava este pregătită pentru
reciclare;
(b)
o listă a navelor care arborează
pavilionul lor pentru care s-a primit o declarație de finalizare;
(c)
informații privind reciclarea ilegală
și măsurile subsecvente întreprinse de statul membru.
2.           Fiecare stat membru trebuie
să transmită raportul până la 31 decembrie 2015 și,
ulterior, la fiecare doi ani.
3.           Rapoartele se prezintă
Comisiei pe cale electronică.
Articolul 23
Aplicarea în statele membre
1.           Statele membre se
asigură că se aplică sancțiuni eficace, proporționale
și disuasive în cazul navelor care:
(a)
nu dețin la bord un inventar al materialelor
periculoase prevăzute la articolele 5 și 28;
(b)
au fost trimise la reciclare fără a
respecta cerințele generale pentru pregătire prevăzute la
articolul 6;
(c)
au fost trimise la reciclare fără
certificatul de inventar prevăzut la articolul 6;
(d)
au fost trimise la reciclare fără
certificatul care atestă că navele sunt pregătite pentru
reciclare prevăzut la articolul 6;
(e)
au fost trimise la reciclare fără o
notificare în scris către administrație în conformitate cu articolul 21;
(f)
au fost reciclate într-un mod care nu a fost
conform cu planul de reciclare a navei prevăzut la articolul 7.
2.           Sancțiunile trebuie
să fie eficace, proporționale și disuasive. În special, în cazul
în care o navă este trimisă la reciclare într-o instalație de
reciclare a navelor care nu este inclusă pe lista europeană, sancțiunile
aplicabile trebuie să corespundă, cel puțin, prețului
plătit armatorului pentru nava sa.
3.           Statele membre
cooperează între ele, bilateral sau multilateral, pentru a facilita
prevenirea și depistarea eventualelor eludări și
încălcări ale prezentului regulament.
4.           Statele membre desemnează
membrii personalului lor permanent cărora li s-a conferit
responsabilitatea cooperării menționate la alineatul (3).
Informațiile respective sunt transmise Comisiei, care distribuie membrilor
în cauză o listă cu informațiile colectate.
5.           În cazul în care o navă
este vândută și, în termen de cel mult șase luni de la vânzare,
este trimisă la reciclare într-o instalație care nu este inclusă
pe lista europeană, sancțiunile trebuie:
(a)
să fie impuse atât ultimului, cât și
penultimului armator dacă nava arborează încă pavilionul unui
stat membru al UE;
(b)
să fie impuse doar penultimului armator
dacă navă nu arborează pavilionul unui stat membru al UE.
6.           În cazul în care armatorul nu
a vândut nava cu intenția de a fi reciclată, statele membre pot
introduce excepții de la sancțiunile menționate la alineatul (5).
În acest caz, statele membre trebuie să solicite dovezi în sprijinul
afirmațiilor armatorului, inclusiv o copie a contractului de vânzare.
7.           Statele membre
informează în mod regulat Comisia cu privire la legislația lor
internă referitoare la aplicarea prezentului regulament și
sancțiunile aplicabile.
Articolul 24
Solicitare de luare de măsuri
1.           Persoanele fizice sau
juridice afectate sau susceptibile de a fi afectate de o încălcare a
prezentului regulament sau care manifestă un interes suficient în ceea ce
privește procesul de luare a deciziilor de mediu legate de încălcarea
prezentului regulament, sau, în mod alternativ, care invocă atingerea unui
drept, în cazul în care dispozițiile de procedură administrativă
ale unui stat membru impun o astfel de condiție prealabilă, au
dreptul să prezinte persoanelor de contact dintr-un stat membru orice
observații privind producerea unei încălcări a prezentului
regulament sau o amenințare iminentă de producere a unei astfel de
încălcări de care au cunoștință, precum și
să solicite autorității competente să ia măsuri în
temeiul prezentului regulament.
Se consideră că interesul oricărei
organizații neguvernamentale care promovează protecția mediului
și care îndeplinește toate condițiile prevăzute de dreptul
intern este suficient pentru manifestarea unui interes corespunzător în
ceea ce privește procesul de luare a deciziilor de mediu legate de
încălcarea prezentului regulament. De asemenea, astfel de organizații
sunt considerate ca deținătoare ale unor drepturi susceptibile
să facă obiectul unei atingeri cu scopul de a invoca atingerea unui
drept, atunci când dispozițiile de procedură administrativă ale
unui stat membru impun această condiție prealabilă.
2.           Solicitarea de luare de
măsuri trebuie însoțită de informațiile și datele
relevante care să vină în sprijinul observațiilor prezentate în
legătură cu încălcarea regulamentului în cauză.
3.           În cazul în care solicitarea
de luare de măsuri și observațiile care o însoțesc
indică, în mod plauzibil, existența unei încălcări a
regulamentului, autoritatea competentă examinează aceste
observații și solicitări de luare de măsuri. În asemenea
cazuri, autoritatea competentă oferă companiei de reciclare
posibilitatea de a-și face cunoscute opiniile cu privire la solicitarea de
luare de măsuri și la observațiile care o însoțesc.
4.           Autoritatea competentă
informează de îndată și, în orice caz, în conformitate cu
dispozițiile de drept intern relevante, persoanele menționate la alineatul
(1), care au prezentat observații autorității, cu privire la
decizia sa de a aproba sau refuza solicitarea de luare de măsuri, indicând
motivele care au stat la baza acestei decizii.
5.           Statele membre pot decide
să nu aplice alineatele (1) și (4) cazurilor de încălcare
iminentă a prezentului regulament.
Articolul 25
Accesul la
justiție
1.           Statele membre se
asigură că persoanele menționate la articolul 24 alineatul (1)
pot angaja o procedură de revizuire la un tribunal sau la orice alt
organism public independent și imparțial în ceea ce privește
legalitatea procedurală și de fond a deciziilor, luării de
măsuri sau neluării de măsuri de către autoritatea
competentă în temeiul prezentului regulament.
2.           Prezentul regulament nu aduce
atingere dispozițiilor de drept intern care reglementează accesul la
justiție și care impun epuizarea căilor administrative de atac
înainte de angajarea unei proceduri judiciare.
Titlul vi – dizpoziții finale
Articolul 26
Exercitarea delegării
1.           Competența de a adopta
acte delegate este conferită Comisiei în condițiile prevăzute în
prezentul articol.
2.           Competența de a adopta
acte delegate, menționată la articolele 5, 9, 10 și 15, se
conferă Comisiei pe o perioadă de timp nedeterminată începând cu
data intrării în vigoare a prezentului regulament.
3.           Delegarea de competențe
menționată la alineatul (2) poate fi revocată în orice moment de
Parlamentul European sau de Consiliu. Decizia de revocare pune capăt
delegării competențelor indicate în respectiva decizie. Decizia
produce efecte din ziua următoare datei publicării în Jurnalul
Oficial al Uniunii Europene sau de la o dată ulterioară
menționată în decizie. Ea nu aduce atingere validității
actelor delegate deja în vigoare.
4.           Imediat ce adoptă un act
delegat, Comisia îl notifică simultan Parlamentului European și
Consiliului.
5.           Un act delegat adoptat în
temeiul alineatului (2) intră în vigoare numai în cazul în care nici
Parlamentul European și nici Consiliul nu au formulat obiecțiuni în
termen de două luni de la notificarea acestuia către Parlamentul
European și Consiliu sau în cazul în care, înaintea expirării
termenului respectiv, Parlamentul European și Consiliul au informat
Comisia că nu vor formula obiecțiuni. Acest termen se prelungește
cu două luni la inițiativa Parlamentului European sau a Consiliului.
Articolul 27
Procedura comitetelor
1.           Comisia este asistată de
un comitet. Acesta este un comitet în sensul Regulamentului (UE) nr. 182/2011.
2.           În cazul în care se face
trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5 din
Regulamentul (UE) nr. 182/2011.
Articolul 28
Dispoziție
tranzitorie
1.           Se stabilește un
inventar al materialelor periculoase pentru toate navele, în termen de cel mult
cinci ani de la data intrării în vigoare a prezentului regulament.
2.           Înainte de publicarea listei
europene, statele membre pot să autorizeze reciclarea navelor în
instalații situate în afara Uniunii, sub rezerva verificării
dacă instalația de reciclare a navelor respectă cerințele
prevăzute la articolul 12 pe baza informațiilor furnizate de armator,
de instalațiile de reciclare a navelor sau dobândite prin alte mijloace.
Articolul 29
Modificare a Regulamentului (CE) nr. 1013/2006
La articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul
(CE) nr. 1013/2006, se adaugă următorul punct:
„(i)       navele
care intră sub incidența Regulamentului (UE) nr. XX [a se insera
titlul complet al prezentului regulament] (*).
________________
(*) JO L […],
[…], p. [..]”.
Articolul 30
Reexaminare
Comisia reexaminează prezentul regulament
în termen de cel mult doi ani de la data intrării în vigoare a
Convenției de la Hong Kong. Această reexaminare trebuie să ia în
considerare includerea instalațiilor autorizate de părțile la
Convenția de la Hong Kong pe lista europeană a instalațiilor de
reciclare a navelor, pentru a evita dublarea eforturilor și sarcina
administrativă.
Articolul 31
Prezentul regulament intră în vigoare în
cea de a 365-a zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii
Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu
în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptată la Bruxelles,
Pentru Parlamentul European                      Pentru
Consiliu
Președintele                                                  Președintele
ANEXA I
LISTA ARTICOLELOR PENTRU INVENTARUL MATERIALELOR PERICULOASE
1.           Materiale care conțin
azbest
2.           Substanțe care epuizează
stratul de ozon: substanțe reglementate definite la articolul 1 alineatul
(4) din Protocolul de la Montreal privind substanțele care epuizează
stratul de ozon, enumerate în anexele A, B, C și E la protocolul respectiv
în vigoare în momentul aplicării sau al interpretării prezentei
anexe. Printre substanțele care epuizează stratul de ozon
susceptibile de a fi prezente la bordul unei nave se numără,
fără a se limita la acestea, următoarele substanțe:
·
halon 1211 bromoclorodifluorometan
·
halon 1301 bromotrifluorometan, halon 2402 1,2-dibromo-1,1,2,2-tetrafluoroetan
(cunoscut și sub denumirea de halon 114B2)
·
CFC-11 triclorofluorometan, CFC-12
diclorodifluorometan, CFC-113 1,1,2-tricloro-1,2,2-trifluoroetan
·
CFC-114 1,2-dicloro-1,1,2,2-tetrafluoroetan, CFC-115
cloropentafluoretan
3.           materiale care conțin
bifenili policlorurați (PCB)
4.           compuși și sisteme
antivegetative reglementate în temeiul anexei I la Convenția
internațională privind controlul sistemelor antivegetative
dăunătoare utilizate la nave (Convenția AFS)
5.           materiale care conțin
acid perfluoroctan sulfonic și derivații săi (PFOS)
6.           cadmiu și compuși
ai cadmiului
7.           crom hexavalent și
compuși ai cromului hexavalent
8.           plumb și compuși ai
plumbului
9.           mercur și compuși
ai mercurului
10.         difenili polibromurați
(PBB)
11.         eteri de difenili
polibromurați (PBDE)
12.         naftaline policlorurate (peste
3 atomi de clor)
13.         substanțe radioactive
14.         anumite parafine clorurate cu
lanț scurt (cloroalcani de tip C10-C13)
15.         agenți bromurați de
ignifugare (HBCDD)
ANEXA II
FORMULAR DE NOTIFICARE A DATEI PRECONIZATE PENTRU ÎNCEPEREA RECICLĂRII
NAVEI
Instalația
………………………….. (Denumirea instalației de
reciclare a navelor)
situată
la ………………………….. (Adresa completă a
instalației de reciclare a navelor)
Inclusă pe lista europeană stabilită prin Regulamentul
(UE) nr. XXXX al Parlamentului European și al Consiliului din …. privind
reciclarea navelor și autorizată să desfășoare
operațiuni de reciclare sub autoritatea guvernului din
………………………….. (Locul
autorizării)
de
către ………………………….. (Denumirea
completă a autorității competente)
la
(zz/ll/aaaa).................................................... (Data
emiterii)
notifică prin prezenta că instalația de reciclare a
navelor este pregătită, în toate privințele, să
înceapă reciclarea
navei............................................................... (Număr
OMI)
Certificatul care atestă că nava este pregătită
pentru reciclare emis în conformitate cu dispozițiile Regulamentului (UE)
nr. XXXX al Parlamentului European și al Consiliului din …. privind
reciclarea navelor sub autoritatea guvernului din
………………………….. (Denumirea
completă a statului)
de
către ………………………….. (Numele complet al persoanei sau al
organizației autorizate conform Regulamentului (UE) nr. XXXX)
la
(zz/ll/aaaa).................................................... (Data
emiterii) este atașată.
Semnat………….
ANEXA III
FORMULAR DE DECLARAȚIE PRIVIND FINALIZAREA RECICLĂRII NAVEI
Prezentul
document reprezintă o declarație de finalizare a reciclării
navei pentru…………… (Denumirea navei în momentul primirii sale în
vederea reciclării la punctul de radiere)
Caracteristicile navei în momentul primirii sale în vederea
reciclării
 Numere sau litere distinctive ||
 Portul de înmatriculare ||
 Tonaj brut ||
 Numărul OMI ||
 Numele și adresa armatorului ||
 Numărul OMI de identificare a armatorului înregistrat ||
 Numărul OMI de identificare a companiei ||
 Data construcției ||
SE
CONFIRMĂ CĂ:
Nava a fost reciclată
în conformitate cu planul de reciclare a navei și cu Regulamentul (UE) nr.
XXXX al Parlamentului European și al Consiliului din …. privind reciclarea
navelor la:
………………………….. (Denumirea
și localizarea instalației autorizate de reciclare a navei)
iar
reciclarea navei a fost finalizată la: (zz/ll/aaaa) ……………………………… (Data finalizării)
Emis
la .....................................................(Locul emiterii
declarației de finalizare) la (zz/ll/aaaa) ……………………(Data emiterii)

(Semnătura
proprietarului instalației de reciclare a navelor sau a unui reprezentant
care acționează în numele proprietarului)
ANEXA IV
FORMULAR DE CERTIFICAT DE INVENTAR
(Ștampila oficială) (Statul)
Emis în conformitate cu dispozițiile Regulamentului (UE) nr. XXXX
al Parlamentului European și al Consiliului din …. privind reciclarea
navelor (denumit în continuare „regulamentul”)
sub autoritatea
guvernului din
…………………………………………………………..(Denumirea
completă a statului)
de către
………………………………(persoana sau organizația autorizată în temeiul
regulamentului)
Caracteristicile navei
 Denumirea navei ||
 Numere sau litere distinctive ||
 Portul de înmatriculare ||
 Tonaj brut ||
 Numărul OMI ||
 Numele și adresa armatorului ||
 Numărul OMI de identificare a armatorului înregistrat ||
 Numărul OMI de identificare a companiei ||
 Data construcției ||
Caracteristici
ale părții I din inventarul materialelor periculoase
Număr de identificare/verificare a
părții I din inventarul materialelor periculoase: ………………………………………………………….
SE
CERTIFICĂ URMĂTOARELE:
1.           că nava a fost
inspectată în conformitate cu articolul 8 din regulament;
2.           că inspecția
atestă că partea I din inventarul materialelor periculoase
respectă pe deplin cerințele aplicabile din regulament.
Data de finalizare a
inspecției pe baza căreia s-a emis certificatul
………………………………………………….(zz/ll/aaaa)
Prezentul certificat
este valabil până la: ………………………(zz/ll/aaaa)
Emis la:
………………………………..(Locul emiterii certificatului)
(zz/ll/aaaa)……………
…………….…………………………
(Data emiterii) (Semnătura funcționarului autorizat să
emită certificatul)
(Ștampila sau parafa autorității, după caz)
ATESTARE DE PRELUNGIRE A VALABILITĂȚII CERTIFICATULUI CARE
ESTE VALABIL PENTRU MAI PUȚIN DE CINCI ANI[27]
Nava respectă
dispozițiile relevante ale regulamentului, iar prezentul certificat, în
conformitate cu articolul 10 din regulament, este acceptat ca fiind
valabil până la (zz/ll/aaaa): ………
Semnat:........................................................... (Semnătura funcționarului autorizat)
Locul:
Data: (zz/ll/aaaa)
(Ștampila sau parafa autorității, după caz)
ATESTARE CA URMARE A FINALIZĂRII INSPECȚIEI DE REÎNNOIRE[28]
Nava respectă
dispozițiile relevante ale regulamentului, iar prezentul certificat, în
conformitate cu articolul 10 din regulament, este acceptat ca fiind
valabil până la
(zz/ll/aaaa):......................................................
Semnat:........................................................... (Semnătura funcționarului autorizat)
Locul:
Data: (zz/ll/aaaa)
(Ștampila sau parafa autorității, după caz)
ATESTARE DE PRELUNGIRE A VALABILITĂȚII CERTIFICATULUI
PÂNĂ LA SOSIREA ÎN PORTUL DE INSPECȚIE SAU PENTRU O PERIOADĂ DE
GRAȚIE [29]
Prezentul certificat, în conformitate cu articolul 10 din regulament, este
acceptat ca fiind valabil până la (zz/ll/aaaa):…………………….
Semnat: ………………………….. (Semnătura
funcționarului autorizat)
Locul:..................................................................................................................................................
Data: (zz/ll/aaaa)..................................................................................................................................
(Ștampila sau parafa
autorității, după caz)
ATESTARE PENTRU O INSPECȚIE SUPLIMENTARĂ[30]
Cu ocazia unui control suplimentar în conformitate cu articolul 8 din
regulament, s-a constatat că nava respectă dispozițiile
relevante din regulament.
Semnat: ………………………….. (Semnătura
funcționarului autorizat)
Locul:..................................................................................................................................................
Data: (zz/ll/aaaa)..................................................................................................................................
(Ștampila sau parafa autorității, după caz)
ANEXA V
FORMULAR PENTRU CERTIFICATUL CARE ATESTĂ CĂ NAVA ESTE
PREGĂTITĂ PENTRU RECICLARE
(Ștampila oficială)     (Statul)
Emis în conformitate cu dispozițiile
Regulamentului (UE) nr. XXXX al Parlamentului European și al Consiliului
din …. privind reciclarea navelor (denumit în continuare „regulamentul”) sub
autoritatea guvernului din:
…………………………………………………………..(Denumirea
completă a statului)
de către
………………………………………………………………………….. (persoana sau organizația autorizată în temeiul
regulamentului)
Caracteristicile navei
 Denumirea navei ||
 Numere sau litere distinctive ||
 Portul de înmatriculare ||
 Tonaj brut ||
 Număr OMI ||
 Numele și adresa armatorului ||
 Numărul OMI de identificare a armatorului ||
 Numărul OMI de identificare a companiei ||
 Data construcției ||
Caracteristici ale instalațiilor de
reciclare a navelor
 Denumirea instalației de reciclare a navelor ||
 Numărul de identificare distinctiv al companiei de reciclare[31] ||
 Adresa completă ||
 Data expirării documentului de conformitate cu regulamentul ||
Caracteristici ale inventarului materialelor periculoase
Numărul de identificare/verificare al
inventarului materialelor periculoase:……………
Caracteristici ale planului de reciclare a navei
Numărul
de identificare/verificare al planului de reciclare a navei: …………………….
Observație: Planul de reciclare a
navei, astfel cum este prevăzut la articolul 7 din regulament,
reprezintă o parte esențială a certificatului care atestă
că nava este pregătită pentru reciclare și trebuie să
îl însoțească întotdeauna pe acesta din urmă.
SE CERTIFICĂ
URMĂTOARELE:
1.           că nava a fost
inspectată în conformitate cu articolul 8 din regulament;
2.           că nava dispune de un
inventar valabil al materialelor periculoase în conformitate cu articolul 5 din
regulament;
3.           că planul de reciclare a
navei, astfel cum este prevăzut la articolul 7 din regulament,
reflectă în mod corespunzător informațiile conținute în
inventarul materialelor periculoase în conformitate cu articolul 5 din
regulament și conține informații privind instituirea,
menținerea și monitorizarea criteriilor de siguranță în
vederea intrării într-un spațiu de lucru și a criteriilor de
siguranță în vederea lucrului la cald;
4.           că instalația de
reciclare a navelor în care se prevede ca nava să fie reciclată este
inclusă pe lista europeană în conformitate cu articolul 16 din
regulament.
Prezentul certificat
este valabil până la (zz/ll/aaaa)…………………………. (Data)
Emis la
………………………………………………………..(Locul emiterii certificatului)
(zz/ll/aaaa)……………………………………………………….
(Data emiterii) (Semnătura funcționarului autorizat să
emită certificatul)
(Ștampila sau parafa
autorității, după caz)
ATESTARE DE PRELUNGIRE A VALABILITĂȚII CERTIFICATULUI
PÂNĂ LA SOSIREA ÎN PORTUL UNDE SE GĂSEȘTE INSTALAȚIA DE
RECICLARE A NAVELOR SAU PENTRU O PERIOADĂ DE GRAȚIE [32]
Prezentul certificat, în conformitate cu articolul 8 din regulament,
este acceptat ca valabil pentru un singur voiaj de la un punct la altul
cu plecare din portul: ………………………….
cu sosire în
portul:………………………….
Semnat: ………………………….. (Semnătura
funcționarului autorizat)
Locul:..................................................................................................................................................
Data: (zz/ll/aaaa)..................................................................................................................................
(Ștampila sau parafa
autorității, după caz)
ANEXA VI
FORMULAR DE IDENTIFICARE A INSTALAȚIEI DE RECICLARE A NAVELOR
Identificarea
instalației de reciclare a navelor
 Denumirea instalației de reciclare a navelor ||
 Numărul de identificare distinctiv al companiei de reciclare ||
 Adresa completă a instalației de reciclare a navelor ||
 Persoana de contact principală ||
 Număr de telefon ||
 Adresă de e-mail ||
 Numele, adresa și datele de contact ale companiei de reciclare ||
 Limba (limbile) de lucru ||
[1]               Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului
European și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de
deșeuri.
[2]               În 2009, peste 90% din navele sub pavilion UE au fost
dezmembrate în afara țărilor OCDE, în special în Asia de Sud.
[3]               Greutatea unui nave destinate dezmembrării se
exprimă cel mai adesea în tone-deplasament-ușor (LDT – light
displacement tonnes), care se calculează fără a se lua în
considerare încărcătura, combustibilul, apa de balast etc. și
care este aproximativ echivalentă cu greutatea corpului de oțel al
navei.
[4]               Decizia VII/26 privind gestionarea ecologică a
dezmembrării navelor, adoptată cu ocazia celei de a 7-a
Conferințe a părților la Convenția de la Basel.
[5]               A se vedea Decizia VIII/11 disponibila la: http://archive.basel.int/meetings/cop/cop8/docs/16eREISSUED.pdf
[6]               Decizia OEWG-VII/12 privind gestionarea ecologică a
dezmembrării navelor.
[7]               A se vedea decizia OEWG VII/12 http://archive.basel.int/meetings/oewg/oewg7/docs/21e.pdf

[8]               Contribuție din partea Uniunii Europene și a
statelor sale membre, disponibilă la adresa http://archive.basel.int/ships/oewg-vii12-comments/comments/eu.doc.
[9]               Decizia X/ AA privind dezmembrarea ecologică a
navelor, adoptată cu ocazia celei de a 10-a Conferințe a
părților la Convenția de la Basel.
[10]             Comunicarea COM(2008) 767 final din 19 noiembrie 2008 care
prezintă o strategie a UE pentru ameliorarea practicilor de dezmembrare a
navelor și evaluarea impactului aferentă (Documentul de lucru al
serviciilor Comisiei SEC(2008) 2846).
[11]             Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului
European și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de
deșeuri.
[12]             http://ec.europa.eu/environment/waste/ships/index.htm
[13]             http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P6-TA-2009-0195+0+DOC+XML+V0//EN&language=EN
[14]             http://eescopinions.eesc.europa.eu/EESCopinionDocument.aspx?identifier=ces\nat\nat425\ces877-2009_ac.doc&language=EN
[15]             http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/envir/110626.pdf
[16]             JO L 190, 12.7.2006, p. 1.
[17]             Amendament la Convenția de la Basel („amendament de
interzicere”) adoptat prin Decizia III/1 a părților la Convenția
de la Basel.
[18]             JO L 312, 22.11.2008, p. 3.
[19]             JO L 55, 28.2.2011, p. 13.
[20]             JO 196, 16.8.1967, p. 1.
[21]             JO L 353, 31.12.2008, p. 1.
[22]             JO L 131, 28.5.2009, p. 11.
[23]             JO L 255, 30.9.2005, p. 22.
[24]             JO L 243, 24.9.1996, p. 31.
[25]             JO L 286, 31.10.2009, p. 1.
[26]             JO L 223, 25.8.2010, p. 29.
[27]             Cu ocazia inspecției, această pagină a
atestării trebuie copiată și adăugată în certificat,
astfel cum se consideră necesar de către administrație.
[28]             Cu ocazia inspecției, această pagină a
atestării trebuie copiată și adăugată în certificat,
astfel cum se consideră necesar de către administrație.
[29]             Cu ocazia inspecției, această pagină a
atestării trebuie copiată și adăugată în certificat,
astfel cum se consideră necesar de către administrație.
[30]             Cu ocazia inspecției, această pagină a
atestării trebuie copiată și adăugată în certificat,
astfel cum se consideră necesar de către administrație.
[31]             Numărul de identificare, astfel cum figurează în
lista europeană.
[32]             Această pagină a atestării trebuie
copiată și adăugată în certificat, astfel cum se
consideră necesar de către administrație.