				|

		52013PC0627

			Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI de stabilire a unor măsuri privind piața unică europeană a comunicațiilor electronice și de realizare a unui continent conectat și de modificare a Directivelor 2002/20/CE, 2002/21/CE și 2002/22/CE și a Regulamentelor (CE) nr. 1211/2009 și (UE) nr. 531/2012 /* COM/2013/0627 final - 2013/0309 (COD) */

			   	EXPUNERE DE
MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
1.1. Obiectivele
propunerii
Europa
trebuie să aibă acces la noi surse de creștere pentru a redeveni
competitivă, a stimula inovarea și a crea noi locuri de muncă.
Economia mondială evoluează în direcția unei economii pe
internet, iar TIC ar trebui recunoscute pe deplin ca o sursă de
creștere inteligentă, durabilă și favorabilă
incluziunii. Europa nu își poate permite să renunțe la
beneficiile tehnologiilor conectate, care reprezintă 50 % din
creșterea productivității înregistrată în ultimii ani în
toate sectoarele, care creează cinci locuri de muncă pentru fiecare
două locuri de muncă pierdute și care stimulează crearea de
servicii noi inovatoare ce pot atinge rapid o scară mondială
dacă li se dă posibilitatea să se dezvolte. Aceasta este
soluția pentru ca Europa să iasă din criză mai
puternică, dacă se elimină obstacolele din calea creșterii,
generate de fragmentarea actuală. Această situație a fost
recunoscută întru totul de Consiliul European de primăvară din 2013,
în concluziile căruia i s-a solicitat Comisiei să prezinte până
în octombrie 2013 un raport privind obstacolele rămase în calea
finalizării unei piețe unice digitale complet funcționale,
însoțit de măsuri concrete pentru a institui o piață
unică în domeniul tehnologiilor informației și
comunicațiilor cât mai curând posibil.
Obiectivul
general al propunerii este realizarea unei piețe unice pentru
comunicațiile electronice în care:
-
cetățenii și întreprinderile să poată avea acces la
serviciile de comunicații electronice oriunde sunt furnizate în Uniune,
fără restricții transfrontaliere sau costuri suplimentare
nejustificate;
-
întreprinderile care furnizează rețele și servicii de
comunicații electronice să poată funcționa și să
le poată furniza indiferent de locul în care sunt stabilite în UE și
de locul în care clienții lor se află în UE.
Acest obiectiv ambițios are o
importanță intrinsecă, după mai mult de zece ani de
intervenții legislative ale Uniunii în vederea liberalizării și
integrării acestor piețe. Adoptarea unor măsuri urgente și
ferme pentru realizarea sa, precum cele cuprinse în prezenta propunere, este cu
atât mai vitală cu cât, după adoptare, va fi nevoie de timp pentru ca
unele dintre ele să își producă toate efectele. O piață unică a comunicațiilor
electronice ar promova concurența, investițiile și inovarea în
rețele și servicii prin favorizarea integrării pieței
și a investițiilor transfrontaliere în rețele și în
furnizarea de servicii. Măsurile specifice propuse ar trebui să
ducă la un nivel sporit de concurență în ceea ce privește
calitatea infrastructurii și prețurile, la o inovare și o
diferențiere consolidate, inclusiv în modelele comerciale, precum și
la o planificare mai ușoară a elementelor comerciale și tehnice
ale deciziilor în materie de investiții privind intrarea sau extinderea pe
piețe fără fir sau fixe. Propunerea va sprijini astfel alte
măsuri adoptate pentru a promova obiectivele ambițioase în materie de
bandă largă stabilite în Agenda digitală pentru Europa, precum
și instituirea unei piețe unice digitale în care conținuturile,
aplicațiile și alte servicii digitale să poată circula
liber. Nivelurile mai ridicate de concurență și de integrare în
materie de infrastructură din ansamblul Uniunii ar trebui să
ducă și la reducerea blocajelor și, astfel, a nevoii de
reglementare ex ante a piețelor de comunicații electronice,
rezultatul fiind că acest sector va fi supus, în timp, ca orice alt sector
economic, reglementării orizontale și regulilor concurenței.
Disponibilitatea tot mai
mare a infrastructurilor și serviciilor digitale ar spori, la rândul
său, posibilitățile de alegere ale consumatorilor și
calitatea serviciilor și va contribui la coeziunea teritorială
și socială, facilitând totodată mobilitatea pe teritoriul
întregii Uniuni, în timp ce pentru economia digitală în ansamblu, un
sector al comunicațiilor electronice care funcționează mai bine
pe tot teritoriul Uniunii ar trebui să ducă la creșterea
posibilităților de alegere și a calității inputurilor
comerciale, permițând creșteri ale productivității asociate
cu utilizarea TIC, precum și ca urmare a modernizării serviciilor
publice. Scopul final este să se sprijine competitivitatea Europei într-o
lume care depinde din ce în ce mai mult de economia digitală pentru a
funcționa și a se dezvolta.
Printre provocările rămase în
domeniul integrării pieței unice se numără, în primul rând,
eliminarea obstacolelor inutile din cadrul sistemului de autorizare și al
normelor care se aplică furnizării serviciilor, pentru ca o
autorizație obținută într-un stat membru să fie
valabilă în toate statele membre și ca operatorii să poată
furniza servicii pe baza aplicării coerente și stabile a
obligațiilor de reglementare; în al doilea rând, asigurarea unei
armonizări sporite pentru accesul la inputurile esențiale: garantând
operatorilor de servicii de comunicații mobile condiții de alocare
previzibile și calendare coordonate de acces la spectrul de frecvențe
radio pentru banda largă fără fir pe tot teritoriul UE,
armonizând modalitățile de acces la rețelele fixe europene
pentru ca furnizorii să își poată oferi mai ușor serviciile
în ansamblul pieței unice; în al treilea rând, garantarea unor niveluri
comune ridicate de protecție a consumatorilor și a unor condiții
comerciale comune în această privință în toată Uniunea,
inclusiv a unor măsuri destinate să elimine treptat suprataxele
pentru serviciile mobile de roaming și să garanteze accesul la
internetul deschis. Acestea sunt provocări distincte, la care prezenta
propunere aduce soluții distincte, dar care sunt vitale pentru adoptarea
deciziilor comerciale și de investiții din acest sector și, în
interesul consumatorilor, toate trebuie abordate acum împreună pentru a
profita de piața unică. Provocările menționate
însoțesc provocările mai ample de construire a unei piețe unice
digitale, cum ar fi normele care se aplică conținuturilor online.
Pentru ca
cetățenii europeni să poată beneficia de noi servicii
inovatoare de înaltă calitate, este necesar să se accelereze
investițiile în infrastructura de nouă generație. Un cadru de reglementare corespunzător este esențial pentru o
piață dinamică și competitivă. Un astfel de cadru
trebuie să asigure un echilibru al riscurilor și beneficiilor pentru
cei pregătiți să investească
și poate pune capăt furnizării fragmentate a serviciilor, astfel
încât toate sectoarele economice și toți utilizatorii să
beneficieze de avantajele lor integrale. Pentru a sprijini realizarea acestor
obiective, Comisia adoptă, împreună cu prezenta propunere, o Recomandare
privind obligații consecvente de nediscriminare și metode coerente de
calcul al costurilor pentru promovarea concurenței și optimizarea
mediului de investiții în bandă largă[1].
Recomandarea va promova concurența și va crește
investițiile în rețelele de mare viteză prin asigurarea
stabilității pe termen lung a prețurilor de acces la
infrastructura de cupru, prin asigurarea unui acces egal pentru
solicitanții de acces la rețelele operatorilor istorici, garantând
astfel condiții de concurență echitabile și stabilind
condițiile în care reglementarea prețului în cadrul rețelelor de
acces de nouă generație nu mai este justificată, pentru ca
investitorii în astfel de rețele să beneficieze de o mai mare
libertate pentru a descoperi strategii adecvate de stabilire a prețurilor
astfel încât să se asigure obținerea unui profit în condițiile
unor infrastructuri concurente precum infrastructura reglementată de cupru
sau cea de cablu în anumite zone și, din ce în ce mai mult, rețelele
mobile de a patra generație.
Prezenta propunere trebuie
privită, de asemenea, în contextul altor inițiative recente sau care
urmează să fie prezentate în acest domeniu. Propunerea se
bazează pe principalele directive din 2002 care reglementează
furnizarea de comunicații electronice, astfel cum au fost modificate în
2009, și le îmbunătățesc prin introducerea unor
dispoziții legislative direct aplicabile care se vor aplica în coroborare
cu dispozițiile directivelor referitoare la aspecte precum autorizarea,
alocarea spectrului de frecvențe radio și accesul la rețele.
Propunerea este adoptată în contextul propunerii Comisiei de regulament al
Parlamentului European și al Consiliului privind măsuri de reducere a
costului instalării rețelelor de comunicații electronice de mare
viteză[2], care a adoptat deja metoda de abordare, într-un
singur instrument, a unei serii de elemente distincte de reglementare a
costurilor în diferitele stadii ale procesului de investire în rețele
care, împreună, permit reduceri ale costurilor aferente introducerii
benzii largi de până la 30 %. La adoptarea prezentei propuneri s-a
ținut cont și de faptul că Recomandarea Comisiei privind
piețele relevante[3] urmează să fie revizuită în 2014,
iar lucrările pregătitoare sunt într-un stadiu avansat; adoptarea
și punerea în aplicare rapidă a acestei propuneri ar putea permite
reducerea numărului sau sferei piețelor supuse reglementării ex
ante ca parte a analizei apropiate a dezvoltării concurenței
într-o piață unică.
1.2. Contextul general
În lumea de astăzi,
în cadrul pieței unice a UE apar online multe servicii și
aplicații digitale noi. Posibilitățile de inovare și de
creștere de astăzi sunt adesea digitale practic în fiecare sector
economic, de la cel al autovehiculelor (automobile conectate) la sectorul
energiei (rețele inteligente), de la administrațiile publice
(e-guvernare) la serviciile generale (e-sănătate). Conducerea
oricărui tip de afacere, de la micile companii nou-înființate
până la marile întreprinderi, necesită accesul la servicii și
infrastructuri de ultimă oră. Acest întreg ecosistem depinde de
conectivitatea asigurată de rețelele de comunicații electronice.

În
prezent, Europa este fragmentată în 28 de piețe de comunicații
naționale separate, fiecare cu un număr limitat de actori. În
consecință, în timp ce niciun operator nu este prezent în mai mult de
jumătate din statele membre, majoritatea fiind prezenți în mult mai
puține, peste 200 de operatori servesc o piață de 510
milioane de clienți. Normele UE referitoare, printre altele, la
autorizații, la condițiile de reglementare, la alocarea spectrului de
frecvențe radio și la protecția consumatorilor sunt puse în
aplicare în moduri diferite. Această situație inegală
creează obstacole în calea intrării pe piață și
crește costurile pe care trebuie să le suporte operatorii care doresc
să furnizeze servicii transfrontaliere, împiedicând astfel extinderea lor.
Această situație diferă radical de cea din SUA sau din China,
care au o piață unică de 330 și, respectiv,
1 400 de milioane de clienți, deservită de patru-cinci
mari operatori cu o singură legislație, un singur sistem de acordare
a licențelor și o singură politică în domeniul spectrului
de frecvențe radio.
Economiile de scară
și noile posibilități de creștere pot
îmbunătăți randamentul investițiilor în rețelele de
mare viteză și, totodată, pot stimula concurența și
competitivitatea la nivel mondial. Cu toate acestea, în UE operatorii nu pot
beneficia suficient de aceste posibilități. În alte părți
ale lumii, eforturile și investițiile în sectorul digital sunt
semnificative, investiții care aduc avantaje atât investitorilor, cât
și consumatorilor, dar în Europa evoluția nu este suficient de
rapidă.
În același timp, din
cauza piețelor naționale fragmentate, consumatorii dispun de
opțiuni mai puține, de servicii mai puțin inovatoare și de
o calitate mai scăzută, plătind în continuare un preț
ridicat pentru a efectua apeluri în străinătate sau în roaming în UE.
Acest lucru înseamnă că ei nu pot profita integral de serviciile
digitale care pot fi disponibile în prezent.
Ca
urmare, Europa pierde o sursă potențială majoră de
creștere. Într-o lume în care tehnologiile informației și
comunicațiilor (TIC) sunt omniprezente, o piață fragmentată
a comunicațiilor electronice subminează eficiența și
productivitatea tuturor sectoarelor economice. Se estimează că
potențialul nevalorificat al unei piețe unice a UE în domeniul
comunicațiilor electronice este de până la 0,9 % din PIB,
reprezentând 110 miliarde EUR pe an[4].
Numai beneficiile care ar rezulta din existența unei piețe unice a
serviciilor de comunicații pentru întreprinderi se ridică la aproape
90 de miliarde EUR pe an[5].
O piață
solidă a telecomunicațiilor stă la baza unei economii digitale
mai extinse, al cărei dinamism se reflectă în creșterea
susținută a numărului locurilor de muncă din acest sector.
Pentru a avea o idee despre amploarea și soliditatea acestei economii mai
extinse, trebuie menționat că în UE lucrează peste 4 milioane de
specialiști în domeniul TIC, număr care continuă să
crească în pofida recesiunii. În cadrul mai larg al economiei în ansamblu,
creșterea investițiilor în TIC, perfecționarea
competențelor digitale în rândul forței de muncă și
reformarea condițiilor de desfășurare a activităților
economice pe internet ar putea genera o creștere suplimentară a
PIB-ului de 5 % până în 2020[6] și ar putea crea
3,8 milioane de locuri de muncă[7].
Obstacolele de piață pentru comunicațiile
electronice blochează avantajele generate de serviciile transeuropene: o
calitate mai bună, economii de scară, investiții mai mari, o
eficiență sporită și poziții de negociere mai
puternice. Această situație afectează negativ ecosistemul
digital mai extins, inclusiv producătorii de echipamente și
furnizorii de conținuturi și de aplicații din UE, de la
întreprinderile nou-înființate până la guverne. Sunt
afectate și sectoare economice precum cel bancar, industria
autovehiculelor, domeniul logistic, comerțul cu amănuntul,
sănătatea, energia sau transporturile, care se bazează pe
conectivitate pentru a crește productivitatea, de exemplu, prin cloud
computing, obiecte conectate și furnizarea de servicii integrate.
1.3. Contextul politic
Agenda
digitală pentru Europa (ADE), una dintre inițiativele emblematice ale
Strategiei Europa 2020 a UE, a semnalat deja acest rol vital al TIC și al
conectivității rețelelor. Agenda cuprinde multe inițiative
destinate să promoveze investițiile, să intensifice
concurența și să scadă costul creării de rețele
de mare viteză, pentru a garanta faptul că toți cetățenii
europeni au acces la bandă largă rapidă. Comisia a lansat, de
asemenea, Marea coaliție pentru locuri de muncă în sectorul digital,
pentru a exploata potențialul de ocupare a forței de muncă al
acestui sector.
Comisia
implementează și o serie de inițiative menite să realizeze
o „Piață unică digitală” și să promoveze
conținuturile online, inclusiv comerțul electronic și
e-guvernarea. Comisia a propus, de asemenea, un Regulament al UE reformat
privind protecția datelor, pentru a proteja viața privată a
cetățenilor și a facilita totodată inovarea și
activitățile economice în cadrul unei piețe unice, precum
și o strategie de promovare a securității cibernetice și de
apărare a infrastructurilor și rețelelor critice de la nivelul
UE, inclusiv o propunere de directivă privind securitatea rețelelor
și a informației[8], care este un
sprijin vital pentru încrederea cetățenilor și a consumatorilor
în mediul online.
Evoluția
către o piață unică a comunicațiilor electronice ar
sprijini ecosistemul pieței unice digitale. O astfel de piață ar
presupune nu doar infrastructuri moderne, ci și servicii digitale
inovatoare și sigure.
Recunoscând
acest lucru, Consiliul European de primăvară a subliniat
importanța pieței unice digitale pentru creștere și a
invitat Comisia să prezinte (la timp pentru Consiliul European din
octombrie) măsuri concrete pentru a institui o piață unică
în domeniul TIC cât mai curând posibil. Această propunere împreună cu
Recomandarea Comisiei privind obligații consecvente de nediscriminare
și metode coerente de calcul al costurilor pentru promovarea
concurenței și optimizarea mediului de investiții în bandă
largă constituie un set de măsuri echilibrate destinate să
asigure evoluția către o piață unică a
telecomunicațiilor și să încurajeze investițiile.
2.           REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE
INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI
2.1. Punctele de vedere
ale părților interesate
Întrucât Consiliul
European de primăvară a menționat în concluziile sale
necesitatea prezentării unor propuneri concrete înainte de Consiliul
European din octombrie, consultările publice au trebuit organizate în
această perioadă scurtă de timp. Pe lângă consultările
și evenimentele de consultare formale specifice, Comisia a comunicat
intens cu diverse organizații ale părților interesate pentru a
evalua situația generală a pieței comunicațiilor electronice
și modalitățile de instituire a unei piețe unice. Comisia a
avut întâlniri cu părți interesate reprezentând toate sectoarele
industriei, organizațiile consumatorilor, societatea civilă,
autoritățile naționale de reglementare și guvernele,
fiecare prezentându-și observațiile.
În plus, Comisia a
organizat mai multe sesiuni de consultare la care au participat părți
interesate reprezentând toate sectoarele industriei, consumatorii și
societatea civilă[9]. Consultările au
indicat că marea majoritate a părților interesate
împărtășesc analiza Comisiei privind această problemă
și recunosc că sunt necesare măsuri urgente.
De asemenea, au avut loc discuții în
Parlamentul European și în Consiliul Transporturi, Telecomunicații și
Energie (TTE). În cadrul Consiliului, majoritatea delegațiilor au fost de
acord cu analiza problemei și au recunoscut necesitatea adoptării de
măsuri pentru a asigura evoluția către o piață
unică, cu scopul de a garanta și a îmbunătăți
concurența și posibilitățile de alegere ale consumatorilor,
de a aborda neutralitatea rețelei și serviciile de roaming și de
a evita arbitrajul de reglementare, asigurând totodată o
coerență mai mare a reglementărilor, inclusiv în ceea ce
privește gestionarea spectrului de frecvențe radio, și evitând
centralizarea excesivă a competențelor. Discuțiile din
Parlamentul European au indicat un sprijin ferm față de ideea
centrală a propunerilor Comisiei și au evidențiat mai ales
urgența eliminării roaming-ului în cadrul unei piețe unice a
comunicațiilor electronice și a introducerii unui nivel ridicat de
protecție a consumatorilor și a unor norme clare privind
neutralitatea rețelei.
2.2. Expertiză
În 2012 a fost
finalizat un studiu important, intitulat Steps towards a truly internal
market for e-communications („Măsuri pentru realizarea unei piețe
interne veritabile a comunicațiilor electronice”), cunoscut și sub
denumirea: „Costul non-Europei în domeniul telecomunicațiilor”[10].
Studiul a analizat situația pieței unice a UE în sectorul
comunicațiilor electronice și a estimat potențialul economic al
unei piețe unice.
Comisia a utilizat
numeroase alte surse de informații, cum ar fi Tabloul de bord anual al
Agendei digitale și studii economice realizate de DG ECFIN, de exemplu cu
privire la fragmentarea pieței telecomunicațiilor din Europa[11].
Mecanismul de consultare de la nivelul UE prevăzut în cadrul de
reglementare a evidențiat, de asemenea, practicile inconsecvente ale
autorităților naționale de reglementare (ANR) în materie de
reglementare a piețelor relevante. În plus, în contextul Programului
pentru politica în domeniul spectrului de frecvențe radio, Comisia a
depistat o lipsă considerabilă de coerență între statele
membre în ceea ce privește autorizarea și deschiderea de benzi de
frecvențe pentru utilizări neutre din punct de vedere tehnologic, mai
ales în ceea ce privește condițiile impuse și calendarele.
2.3. Evaluarea
impactului regulamentului propus
În
conformitate cu politica sa pentru „o mai bună legiferare”, Comisia a
realizat o evaluare a impactului alternativelor strategice.
Principalele
cauze ale fragmentării reglementărilor sunt legate de principalele
cerințe sectoriale privind furnizarea de comunicații electronice care
sunt supuse legislației UE (autorizarea, accesul la inputuri fixe și
fără fir, respectarea normelor de protecție a utilizatorilor
finali). Deși fiecare dintre aceste elemente are caracteristici foarte
distincte, iar soluțiile de eliminare a fragmentării vor fi,
inevitabil, foarte diferite, toate sunt vitale dacă se dorește
depășirea principalelor obstacole din calea furnizării integrate
de rețele și servicii de comunicații electronice în Uniune. În
particular, evaluarea soluțiilor a fost împărțită în
funcție de a) obstacolele datorate regimurilor naționale de
autorizare legate de lipsa de coerență a abordărilor în materie
de reglementare aplicate de autoritățile naționale de
reglementare; b) lipsa de coordonare a alocărilor spectrului de
frecvențe radio și a condițiilor de utilizare, precum și
incertitudinea reglementărilor privind disponibilitatea frecvențelor;
c) lipsa unor produse cu ridicata care să permită furnizarea de
servicii utilizând rețeaua unui alt operator cu niveluri consecvente de
interoperabilitate a serviciului, în cadrul măsurilor corective de
piață sau al negocierilor reciproce; d) fragmentarea normelor de
protecție a consumatorilor care duce la niveluri inegale de protecție
a consumatorilor și la condiții comerciale variabile, inclusiv la
costuri ridicate pentru serviciile de roaming și apelurile internaționale,
precum și la blocarea sau încetinirea serviciilor.
Pentru
a elimina aceste cauze ale fragmentării, au fost alese trei opțiuni
strategice care să fie supuse unei analize mai aprofundate. Prima
opțiune s-a bazat pe cadrul de reglementare al comunicațiilor
electronice în forma sa actuală. A doua opțiune s-a axat pe un singur
instrument legislativ (un regulament) care să ajusteze cadrul de
reglementare doar în privința aspectelor necesare pentru o piață
unică a UE în domeniul comunicațiilor electronice, pe baza unei
coordonări consolidate la nivelul UE. A treia opțiune a inclus
conținutul de fond al celei de a doua opțiuni, dar a prevăzut
înlocuirea actualei structuri de guvernanță cu o singură
autoritate de reglementare la nivelul UE pentru a realiza o coordonare
deplină în materie de reglementare.
Fiecare opțiune
strategică a fost evaluată din punctul de vedere al
eficacității cu care s-ar realiza obiectivele de politică,
punându-se accentul pe costurile și beneficiile pentru componenta de
cerere și cea de ofertă, inclusiv impactul asupra structurii
sectorului comunicațiilor electronice, a economiei, a locurilor de
muncă, a avantajelor pentru consumatori și a mediului din UE.
Potrivit
raportului de evaluare a impactului, opțiunea cea mai bună
disponibilă este cea de a doua. În primul rând, instituirea unei
autorizații UE unice urmărește să reducă sarcina
administrativă a operatorilor europeni și ar asigura coerența
reglementărilor care îi vizează.
Coordonarea
utilizării spectrului de frecvențe radio în cadrul pieței unice
va asigura disponibilitatea sincronizată a inputurilor aferente spectrului
și aplicarea unor condiții coerente pentru utilizarea sa în
toată Europa, asigurând astfel utilizarea eficientă a spectrului de
frecvențe radio. În același timp, această măsură ar
sprijini existența unui mediu previzibil pentru investițiile în
rețelele de mare viteză, inclusiv în acoperirea lor teritorială
extinsă, care este și în interesul pe termen lung al utilizatorilor.
Disponibilitatea
produselor de acces cu ridicata standardizate la nivelul UE ca
potențială măsură corectivă pentru puterea
semnificativă pe piață va permite operatorilor de rețele
fixe să își furnizeze serviciile de conectivitate clienților pe
tot teritoriul Uniunii în condițiile unei calități ridicate a
serviciului. Se așteaptă ca această disponibilitate să
aibă un efect pozitiv asupra investițiilor, mai ales la nivel
transfrontalier, facilitând intrarea întreprinderilor pe noi piețe pentru
a răspunde cererii clienților și permițându-le să
facă acest lucru cu produse de acces cu un standard înalt de calitate,
intensificând astfel concurența și obligând operatorii să
își îmbunătățească oferta prin investiții în
infrastructură și servicii.
Normele
comune privind calitatea serviciilor vor asigura libertatea de acces a utilizatorilor
la serviciile și aplicațiile dorite și pe baza unor
condiții contractuale clare în ansamblul Uniunii, fără ca
accesul lor la internet să fie încetinit sau blocat. Aceste norme vor
garanta totodată posibilitatea de a achiziționa servicii specializate
pentru furnizarea de conținuturi, aplicații și servicii
specifice cu o calitate mai bună a serviciului. Transparența și
drepturile contractuale consolidate vor asigura interesul consumatorilor pentru
servicii fiabile și de înaltă calitate și vor întări
dinamica concurențială a pieței.
În
fine, măsurile privind diferențele nejustificabile de preț
dintre apelurile naționale și cele intra-UE și măsurile de
facilitare a ofertelor de servicii de roaming la tarife naționale prin
acorduri de roaming urmăresc să elimine costurile suplimentare
nejustificate pentru serviciile de comunicații electronice furnizate la
nivel transfrontalier.
În concluzie, această opțiune ar
spori previzibilitatea juridică și transparența cu cea mai mare
eficiență și rapiditate. În particular, concurența
sporită a piețelor, existența mai multor condiții de
operare comune (acces la inputuri, norme specifice consumatorilor), precum
și transferarea avantajelor de scară datorate flexibilității
tarifelor pentru clienți sau presiunii concurențiale ar trebui
să ducă la o mai mare convergență. Presiunea
concurențială sporită, care stimulează diferențierea,
împreună cu avantajele de scară mai mari, cu previzibilitatea mai
mare în materie de reglementare și cu un cadru mai bun pentru difuzarea în
masă a serviciilor inovatoare ar trebui, în timp util, să
îmbunătățească mediul de investiții. Deși se
preconizează că aceste propuneri vor avea un impact pozitiv asupra
creării de locuri de muncă, efectele precise în domeniul social
și al ocupării forței de muncă sunt dificil de evaluat în
acest stadiu. Comisia va acorda o atenție specială acestui aspect în
cursul monitorizării și evaluării legislației.
Comparativ cu opțiunea preferată, în
cazul opțiunilor 1 (aplicarea cadrului actual) și 3 (modificarea
completă a guvernanței de reglementare a serviciilor paneuropene) ar
fi nevoie de 3 până la 5 ani în plus pentru a obține rezultatul
dorit, cu pierderea unei creșteri potențiale a PIB-ului de până
la 3,7 % în perioada 2015 – 2020.
De
asemenea, opțiunea preferată ar produce efecte și ar realiza
toate obiectivele specifice în timpul cel mai scurt, generând astfel
beneficiile economice și sociale cele mai mari posibil dintre toate
opțiunile analizate.
Comitetul
de evaluare a impactului a emis, la 6 septembrie 2013, un aviz cu privire la
proiectul de evaluare a impactului.
Raportul și
rezumatul său sunt publicate împreună cu propunerea.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII
3.1. Temeiul juridic
Temeiul juridic al propunerii este articolul
114 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, întrucât
vizează piața internă a comunicațiilor electronice și
funcționarea sa.
3.2. Subsidiaritate
Cadrul de reglementare actual nu a fost în
măsură să realizeze integral obiectivul de instituire a unei
piețe unice a comunicațiilor electronice. Diferențele dintre
normele naționale, deși compatibile cu actualul cadru de reglementare
al UE, creează totuși obstacole pentru furnizarea și
achiziționarea de servicii la nivel transfrontalier, limitând astfel
libertatea de a furniza comunicații electronice garantată în
legislația UE. Această situație are un efect direct asupra
funcționării pieței interne. Statele membre nu au nici
competența și nici nu sunt motivate să modifice structura de
reglementare actuală.
Pentru a aborda cauzele fundamentale ale
problemei, este nevoie să se adopte măsuri la nivelul UE. În primul
rând, fragmentarea actuală care rezultă din dimensiunea
națională a sistemelor de autorizare generală este
contracarată prin introducerea unei autorizații unice la nivelul UE.
Un mecanism unic de autorizare la nivelul UE combinat cu controlul de
către țara de origine asupra retragerii și/sau suspendării
autorizației ar facilita înregistrarea operatorilor din UE și
coordonarea celor mai importante măsuri de executare aplicabile acestora.
Propunerea garantează acestor întreprinderi un nivel mai ridicat de
coerență și previzibilitate, conferind Comisiei competența
de a impune autorităților naționale de reglementare să retragă
măsurile propuse care ar fi incompatibile cu legislația UE.
Propunerea ar asigura o convergență mult mai mare a condițiilor
reglementate de acces la inputurile fixe și fără fir care
facilitează furnizarea de servicii paneuropene. Armonizarea completă
a drepturilor utilizatorilor finali asigură existența unor drepturi
și obligații similare pentru cetățenii și furnizorii
din întreaga UE, mai ales posibilitatea de a comercializa și a
achiziționa servicii la nivel transfrontalier în condiții identice.
Principiul subsidiarității este
respectat, deoarece UE va interveni doar în măsura în care va fi necesar
pentru eliminarea obstacolelor specificate din calea pieței interne.
În primul rând, autorizația UE unică
este disponibilă pentru operatorii care intenționează să
își desfășoare activitățile la nivelul UE, iar
obligațiile de reglementare legate inerent de locul în care se află o
rețea sau de locul în care este furnizat un serviciu rămân să
fie hotărâte de autoritatea națională de reglementare din statul
membru în cauză. Veniturile obținute din alocarea spectrului de
frecvențe radio îi vor aparține statului membru în cauză, în
timp ce principiile de reglementare mai detaliate referitoare la utilizarea
spectrului de frecvențe radio, care completează obiectivele de nivel
înalt stabilite în cadrul de reglementare al UE, lasă totuși statelor
membre o marjă mare de manevră cu privire la detalii. În mod similar,
procedura de notificare a Comisiei cu privire la spectrul de frecvențe
radio se bazează pe o verificare a compatibilității legale,
și nu pe înlocuirea puterii de decizie a statelor membre cu cea a Comisiei
și face obiectul unor garanții suplimentare, cum ar fi procedura de
examinare din cadrul comitologiei. Extinderea beneficiului autorizației
generale la utilizarea de puncte de acces fără fir cu rază mică
de acțiune este limitată la instalații discrete de mică
putere, strict definite prin măsuri de punere în aplicare. În fine,
impunerea produselor europene de acces virtual rămâne la latitudinea
autorității naționale de reglementare din statul membru în care
se află rețeaua, în urma unei analize a pieței bazate pe cadrul
actual; în același timp, armonizarea produselor de acces virtual
utilizează același mecanism ca pentru produsele de acces fizic cu
ridicata prevăzut deja în cadrul actual.
3.3. Proporționalitate
Acțiunea UE se limitează la
măsurile necesare pentru realizarea obiectivelor identificate.
Măsurile se vor axa pe eliminarea blocajelor clare de pe piața
unică, cadrului de reglementare existent aducându-i-se modificările
minime necesare pentru a crea condițiile de dezvoltare a unor noi
piețe transfrontaliere de comunicații electronice la nivelul UE.
Astfel, măsurile vor permite realizarea dublului obiectiv al pieței
unice, și anume libertatea de furnizare și libertatea de consum al
serviciilor de comunicații electronice. În același timp, deoarece
cadrul de reglementare existent este lăsat în mare măsură
neatins, inclusiv în ceea ce privește modul de supraveghere a
piețelor de către autoritățile naționale de
reglementare, se evită perturbarea operațiunilor furnizorilor care ar
alege să își limiteze activitatea la nivel național (sau
subnațional).
Mai mult, dezvoltarea noilor piețe
transfrontaliere ar trebui să se desfășoare conform principiului
unei „mai bune legiferări”, și anume prin reducerea treptată a
presiunii de reglementare dacă se dovedește că piețele sunt
competitive într-un cadru european mai integrat, dar în conformitate cu
competențele de supraveghere ale autorităților naționale de
reglementare și supuse unui control ex post al concurenței.
Acest lucru este benefic, deoarece autoritățile naționale de
reglementare ar fi cel mai bine situate pentru a ține cont de
caracteristicile naționale atunci când (i) reglementează accesul la
infrastructurile fizice care, prin natura lor, rămân limitate geografic la
nivelul național sau regional și (ii) când răspund la
întrebările consumatorilor într-un context național (mai ales în
limba lor).
În consecință, măsurile propuse
nu vor implica modificări semnificative ale guvernanței sau
transferarea de competențe către nivelul european, cum ar fi, de
exemplu, prin instituirea unei autorități europene de reglementare
sau a unui sistem paneuropean de acordare de licențe pentru spectrul de
frecvențe radio.
Soluțiile vor permite părților
interesate relevante să profite de sinergiile aferente unei piețe
unice extinse și să reducă elementele ineficiente legate de
activitățile și investițiile lor cu cea mai mare
eficiență și rapiditate. În același timp, în cazul
operatorilor care aleg să furnizeze servicii într-un singur stat membru,
propunerea asigură continuitatea normelor actuale și posibilitatea de
a beneficia de norme mai bune și mai clare privind drepturile
utilizatorilor finali, precum și un mediu mai previzibil pentru accesul la
inputurile aferente spectrului de frecvențe radio și la produse de
acces la rețele fixe de înaltă calitate.
3.4. Drepturi fundamentale
A fost analizat impactul propunerii asupra
drepturilor fundamentale precum libertatea de exprimare și de informare,
libertatea de a desfășura o activitate comercială,
nediscriminarea, protecția consumatorilor și protecția datelor
cu caracter personal. În special, regulamentul va garanta accesul la internetul
deschis, stabilește un standard ridicat pentru
drepturile armonizate integral ale utilizatorilor finali, sporește gradul
de libertate comercială la scară europeană și, în timp, ar
trebui să ducă la reducerea reglementării sectoriale.
3.5. Alegerea instrumentului
Comisia propune un regulament, deoarece
asigură eliminarea obstacolelor din calea pieței unice prin
completarea cadrului de reglementare existent în domeniul comunicațiilor
electronice. Regulamentul prevede drepturi și obligații specifice
și direct aplicabile furnizorilor și utilizatorilor finali; el
prevede, de asemenea, mecanisme de coordonare referitoare la anumite inputuri
la nivel european pentru a facilita furnizarea transfrontalieră de
servicii de comunicații electronice. Un regulament este important, de
exemplu, într-un domeniu precum internetul deschis și gestionarea traficului,
în care este necesară o abordare cu adevărat comună pentru a se
evita de la bun început tendința actuală spre soluții
naționale divergente și pentru a permite atât gestionarea
integrată a rețelelor, cât și dezvoltarea de conținuturi,
aplicații și servicii online care să poată fi puse la
dispoziție în același mod pe tot teritoriul Uniunii.
3.6. Structura propunerii. Principalele
drepturi și obligații
Dispoziții generale (capitolul 1
articolele 1 și 2)
Capitolul 1 conține dispozițiile
generale, inclusiv definițiile relevante. În el sunt stabilite principiile
de reglementare pe care trebuie să le respecte organismele de reglementare
implicate atunci când aplică prezentul regulament coroborat cu
dispozițiile cadrului actual.
Autorizația UE unică (capitolul
II articolele 3-7)
În prezent, operatorii care doresc să
furnizeze servicii în mai multe state membre trebuie să fie
autorizați în fiecare stat. Regulamentul introduce o autorizație UE
unică, bazată pe un sistem unic de notificare în statul membru în
care se află sediul principal al furnizorului european de comunicații
electronice (țara de origine) și prevede condițiile care i se
aplică. Retragerea și/sau suspendarea autorizației UE unice sunt
supuse controlului de către țara de origine. Titularii unei
autorizații UE unice au dreptul la un tratament egal în materie de
reglementare în situații similare în cadrul aceluiași stat membru
și al altor state membre, iar operatorii nou-intrați pe
piață și micii operatori transfrontalieri sunt scutiți de
taxe administrative și de contribuțiile la finanțarea
serviciului universal în alte state membre decât țara de origine
(țările gazdă). Titularii unei autorizații UE unice vor
furniza în continuare servicii în toată Europa pe baza aplicării
coerente într-o mai mare măsură a obligațiilor de reglementare.
Autorizația UE unică va reduce
astfel obstacolele administrative inutile și va garanta furnizorilor
europeni drepturi și obligații mai coerente pentru a-și putea
desfășura activitatea în toată Uniunea Europeană și a
realiza economii de scară.
Inputuri europene (capitolul III)
Secțiunea 1 (articolele 8-16)
În prezent, furnizorii de servicii de
telefonie mobilă din Europa nu beneficiază de previzibilitatea
necesară privind disponibilitatea spectrului de frecvențe radio în
ansamblul UE și se confruntă cu condiții de alocare divergente.
Este astfel mai dificil să se facă planuri pe termen lung, să se
facă investiții în străinătate și, în cele din
urmă, să se realizeze economii de scară. Această
situație fragmentată înseamnă că fabricanții de
dispozitive își concep produsele pentru alte piețe cu perspective mai
bune în ceea ce privește economiile de scară și creșterea.
Pentru a pune capăt acestei situații nesustenabile, trebuie
asigurată armonizarea inputurilor aferente spectrului de frecvențe
radio prin:
·
definirea unor principii comune de reglementare
aplicabile statului membru atunci când se definesc condițiile de utilizare
a spectrului de frecvențe radio armonizat pentru comunicațiile în
bandă largă fără fir;
·
împuternicirea Comisiei să adopte acte de
punere în aplicare pentru a armoniza disponibilitatea spectrului de
frecvențe radio, calendarul alocărilor și durata drepturilor de
utilizare a spectrului de frecvențe radio;
·
un mecanism de consultare care să permită
Comisiei să examineze proiectele de măsuri naționale referitoare
la alocarea și utilizarea spectrului de frecvențe radio;
·
simplificarea condițiilor pentru instalarea
și furnizarea de puncte de acces în bandă largă fără
fir de mică putere („Wi-Fi”, microcelule) pentru a spori concurența
și a reduce congestionarea rețelelor.
Secțiunea 2 (articolele 17-20):
Accesul virtual de înaltă calitate
și armonizat la rețelele fixe ar facilita intrarea pe piață
și furnizarea de servicii transfrontaliere atât utilizatorilor finali, cât
și întreprinderilor și ar contribui la stimularea concurenței
și a investițiilor. În prezent, produsele de acces virtual la
rețelele fixe sunt definite în moduri variate în cadrul UE. Accesul
virtual la rețelele fixe pentru a furniza servicii transfrontaliere este
armonizat prin:
·
definirea unor caracteristici comune ale produselor
de acces virtual în bandă largă armonizate la nivelul UE [degruparea
virtuală, fluxul de date IP (IP bitstream) și segmentele
terminale ale liniilor închiriate] atunci când sunt impuse operatorilor cu o
putere pe piață semnificativă;
·
În consecință, autorităților
naționale de reglementare li se solicită să ia în considerare
introducerea unor astfel de produse de acces armonizate atunci când impun
măsuri corective de reglementare, ținând cont de concurența
și de investițiile existente la nivelul infrastructurii și de
cerințele primordiale în materie de proporționalitate. Propunerea
reflectă practica decizională și într-o dispoziție care leagă
examinarea obligațiilor de control al prețurilor cu ridicata impuse
rețelelor de acces de nouă generație de constrângerile
concurențiale prezentate de infrastructurile alternative, de
garanțiile efective ale unui acces nediscriminatoriu și de nivelul de
concurență pe piața cu amănuntul din punctul de vedere al
prețului, al posibilităților de alegere și al
calității;
·
dreptul acordat furnizorilor de comunicații
electronice de a oferi, în condiții rezonabile, produse de conectivitate
armonizate și de a avea acces la acestea în aceleași condiții,
cu o calitate asigurată a serviciului pentru a permite noi tipuri de
servicii online.
Drepturile utilizatorilor finali (capitolul
IV articolele 21-29)
În Europa, atât furnizorii de comunicații
electronice, cât și utilizatorii finali ai acestora se confruntă cu
norme necoerente referitoare la utilizatorii finali, fapt ce duce la niveluri
inegale de protecție și la o varietate de norme divergente care
trebuie respectate în diferite state membre. Această fragmentare este
costisitoare pentru operatori, nesatisfăcătoare pentru utilizatorii
finali și, în cele din urmă, împiedică furnizarea de servicii la
nivel transfrontalier și afectează negativ dorința
utilizatorilor finali de a le consuma. Pentru a garanta un nivel
corespunzător de protecție a consumatorilor în toată UE, normele
care definesc drepturile utilizatorilor finali sunt armonizate, inclusiv:
–
nediscriminarea între anumite comunicații
naționale și intra-UE (internaționale) (cu excepția cazului
în care diferențele au o justificare obiectivă);
–
informații precontractuale și
contractuale obligatorii;
–
o transparență sporită și
dispoziții pentru evitarea „facturilor-șoc”;
–
dreptul de a rezilia contractul după șase
luni fără costuri (cu excepția valorii reziduale a eventualelor
echipamente subvenționate sau a altor promoții);
–
obligația impusă furnizorilor de a
asigura conexiunea neîngrădită la toate conținuturile,
aplicațiile sau serviciile accesate de utilizatorii finali – denumită
și „neutralitatea rețelei” – reglementând totodată utilizarea
măsurilor de gestionare a traficului de către operatori cu privire la
accesul general la internet. În același timp, este clarificat cadrul
juridic pentru servicii specializate de o calitate mai bună.
Facilitarea schimbării furnizorului
(capitolul V articolul 30)
Normele mai bune în materie de transfer
favorizează intrarea pe piață și concurența între
furnizorii de comunicații electronice, permițând utilizatorilor
finali să aleagă mai ușor furnizorul care corespunde cel mai
bine nevoilor lor specifice. Sunt prevăzute principii armonizate
aplicabile procedurilor de transfer, cum ar fi orientarea asupra costurilor,
dirijarea procesului de către furnizorul către care se
realizează transferul, rezilierea automată a contractului cu
furnizorul dinspre care se realizează transferul.
Dispoziții organizatorice și
finale (capitolul VI articolele 31-40)
Acest capitol conține în primul rând
dispoziții generale privind competențele de sancționare ale
autorităților naționale competente, precum și norme privind
competența Comisiei de a adopta acte delegate sau de punere în aplicare.
Sunt prevăzute și modificări
ale directivelor-cadru, ale Regulamentului privind roamingul și ale
Regulamentului privind OAREC. În particular, în ceea ce privește
reglementarea ex ante a pieței și întrucât fiecare autoritate
națională de reglementare (ANR) este în continuare responsabilă
de piața sa (națională) respectivă, modificările
urmăresc să favorizeze o mai mare coerență și
stabilitate în ansamblul UE cu privire la evaluarea piețelor și
impunerea de obligații de reglementare titularilor unei autorizații
UE unice de către ANR, pentru a evita ca aceștia să se confrunte
cu obligații divergente pentru aceeași disfuncționalitate a
pieței în fiecare stat membru în care își desfășoară
activitatea. În acest scop, dispozițiile prevăd competența
Comisiei de a solicita retragerea măsurilor impuse întreprinderilor care
dețin o autorizație UE unică, precum și securitatea
juridică privind criteriile de identificare a piețelor care fac obiectul
unor astfel de măsuri ex ante, ținând cont și de
constrângerile concurențiale din partea serviciilor echivalente furnizate
de actori „over-the-top” (OTT).
Deși Regulamentul III privind roamingul,
cu măsurile sale structurale, va asigura o mai mare concurență
pe piață, nu se așteaptă să creeze de unul singur
situația în care consumatorii să poată avea încrederea
necesară pentru a avea comportamentul de consum din statul membru de
origine și atunci când călătoresc în străinătate
și, astfel, să elimine suprataxele de roaming în toată Europa.
Articolul 37 se bazează, așadar, pe Regulamentul privind roamingul,
prevăzând stimulente pentru ca operatorii să furnizeze servicii de
roaming la nivelul tarifelor naționale. Propunerea introduce un mecanism
facultativ prin care operatorii de telefonie mobilă pot încheia acorduri
de roaming bilaterale sau multilaterale care să le permită să
internalizeze costurile cu ridicata aferente roamingului și să
introducă treptat servicii de roaming la nivelul tarifelor naționale
până în iulie 2016, limitând totodată riscul arbitrajului
prețurilor. Astfel de acorduri de roaming nu sunt o noutate pe
piață. Ele există deja, permițându-le participanților
(sub rezerva respectării legislației din domeniul concurenței)
să realizeze economii de scară atunci când furnizează servicii de
roaming între părțile contractante. Propunerea impune însă
notificarea acestora, pentru creșterea transparenței. Regimul
voluntar propus este destinat să determine transferarea acestor economii
de scară legitime consumatorilor prin furnizarea de servicii de roaming la
nivelul tarifelor naționale, în condiții care garantează că
roamingul este acoperit în toată Uniunea, iar consumatorii din toată
Uniunea beneficiază în timp util de astfel de oferte. În același
timp, propunerea asigură echilibrul necesar pentru a le permite
operatorilor să își ajusteze ofertele cu amănuntul și
să se asigure treptat că toți clienții lor beneficiază
de ele. În lipsa acordurilor de roaming bilaterale sau multilaterale, este
nerealist să ne imaginăm că un operator ar putea furniza de unul
singur servicii de roaming la nivelul tarifelor naționale în toată
Uniunea în intervalul de timp preconizat.
.
În fine, modificările Regulamentului
privind OAREC sunt necesare pentru a conferi mai multă stabilitate acestui
organism și a-i permite să joace un rol mai strategic, mai ales prin
desemnarea unui președinte specializat cu un mandat de trei ani.
4.
IMPLICAȚIILE BUGETARE
Regulamentul propus nu are implicații
asupra bugetului Uniunii Europene.
În special, propunerea de modificare a Regulamentului
(CE) nr. 1211/2009 nu are niciun impact nici asupra numărului de posturi
din schema de personal, nici asupra contribuției financiare a UE la
Oficiul OAREC și este conformă cu sumele prevăzute în
Comunicarea către Parlamentul European și Consiliu [COM(2013)519
final].
2013/0309 (COD)
Propunere de
REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN
ŞI AL CONSILIULUI
de stabilire a unor măsuri privind
piața unică europeană a comunicațiilor electronice și
de realizare a unui continent conectat și de modificare a Directivelor
2002/20/CE, 2002/21/CE și 2002/22/CE și a Regulamentelor (CE) nr.
1211/2009 și (UE) nr. 531/2012
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL
EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul
privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114,
având în vedere propunerea
Comisiei Europene,
după transmiterea
proiectului de act legislativ parlamentelor naționale,
având în vedere avizul
Comitetului Economic și Social European[12],
având în vedere avizul
Comitetului Regiunilor[13],
hotărând în
conformitate cu procedura legislativă ordinară,
întrucât:
(1)       Europa trebuie să
valorifice toate sursele de creștere pentru a ieși din criză, a
crea locuri de muncă și a redeveni competitivă. Relansarea
creșterii și a creării de locuri de muncă în Uniune este
obiectivul Strategiei Europa 2020. Consiliul European de primăvară
din 2013 a subliniat importanța pieței unice digitale pentru
creștere și a solicitat adoptarea unor măsuri concrete pentru a
institui o piață unică în domeniul tehnologiilor
informației și comunicațiilor (TIC) cât mai curând posibil. În
concordanță cu obiectivele Strategiei Europa 2020 și cu
această solicitare, prezentul regulament urmărește să
instituie o piață unică a comunicațiilor electronice, prin
completarea și adaptarea cadrului de reglementare existent în Uniune
pentru comunicațiile electronice.
(2)       Agenda digitală pentru
Europa (ADE), una dintre inițiativele emblematice ale Strategiei Europa
2020, a recunoscut deja rolul TIC și al conectivității la
rețea drept o bază indispensabilă pentru dezvoltarea economiei
și societății noastre. Pentru ca Europa să profite de
avantajele transformării digitale, Uniunea are nevoie de o piață
unică dinamică a comunicațiilor electronice pentru toate
sectoarele și pe tot teritoriul Europei. O astfel de piață cu
adevărat unică a comunicațiilor va constitui baza unei economii
digitale inovatoare și „inteligente” și fundamentul pieței unice
digitale în care serviciile online vor putea circula liber peste granițe.
(3)       Într-o piață
unică neîngrădită a comunicațiilor electronice, libertatea
de a furniza rețele și servicii de comunicații electronice
tuturor clienților din Uniune și dreptul fiecărui utilizator
final de a alege cea mai bună ofertă disponibilă pe
piață ar trebui asigurate și nu ar trebui restricționate de
fragmentarea piețelor în funcție de frontierele naționale.
Cadrul de reglementare actual în materie de comunicații electronice nu
remediază integral această fragmentare, având în vedere că în
prezent există sisteme naționale de autorizare generală, în loc
de sisteme la nivelul Uniunii, sisteme naționale de alocare a spectrului
de frecvențe radio, diferite produse de acces disponibile pentru
furnizorii de comunicații electronice din diferite state membre și
diferite serii de norme sectoriale aplicabile în domeniul protecției
consumatorilor. În multe cazuri, normele Uniunii doar definesc principiile de
bază, iar statele membre le pun adesea în aplicare în moduri divergente.
(4)       O piață cu
adevărat unică a comunicațiilor electronice ar trebui să
promoveze concurența, investițiile și inovarea în rețele
și servicii noi și îmbunătățite prin favorizarea
integrării pieței și a ofertelor de servicii transfrontaliere.
Ar trebui, așadar, să contribuie la realizarea obiectivelor
ambițioase în materie de bandă largă de mare viteză
prevăzute în Agenda digitală pentru Europa. Disponibilitatea tot mai
mare a infrastructurilor și serviciilor digitale ar trebui, la rândul
său, să sporească posibilitățile de alegere ale
consumatorilor, calitatea serviciilor și diversitatea conținuturilor,
precum și să contribuie la coeziunea teritorială și
socială, facilitând mobilitatea pe teritoriul întregii Uniuni.
(5)       Beneficiile care rezultă
dintr-o piață unică a comunicațiilor electronice ar trebui
să se extindă la ecosistemul digital mai larg care include
fabricanții de echipamente din Uniune, furnizorii de conținuturi
și aplicații și celelalte sectoare economice, precum cel bancar,
industria autovehiculelor, domeniul logistic, comerțul cu amănuntul,
energia și transporturile, care se bazează pe conectivitate pentru
a-și crește productivitatea, de exemplu, prin aplicații de tip cloud
computing omniprezente, obiecte conectate și posibilități de
furnizare a unor servicii integrate pentru diferitele părți ale întreprinderii.
Administrațiile publice și sectorul sănătății ar
trebui și ele să beneficieze de disponibilitatea mai extinsă a
serviciilor de e-guvernare și e-sănătate. Oferta de
conținuturi și servicii culturale și diversitatea culturală
în general ar putea crește și ele într-o piață unică a
comunicațiilor electronice. Asigurarea conectivității prin
rețele și servicii de comunicații electronice este atât de
importantă pentru ansamblul economiei și al societății
încât obstacolele sectoriale nejustificate, în materie de reglementare sau de
altă natură, ar trebui evitate.
(6)       Prezentul regulament
urmărește finalizarea pieței unice a comunicațiilor
electronice prin adoptarea de măsuri ce vizează trei mari
direcții legate între ele. În primul rând, ar trebui să asigure
libertatea de a furniza servicii de comunicații electronice la nivel
transfrontalier și în rețele din diferite state membre, pe baza
conceptului de autorizație UE unică, ce stabilește
condițiile necesare pentru a garanta un nivel mai ridicat de coerență
și previzibilitate cu privire la conținutul și punerea în
aplicare a reglementărilor specifice acestui sector pe tot teritoriul
Uniunii. În al doilea rând, este necesar să se permită accesul în
condiții mult mai convergente la inputurile esențiale pentru
furnizarea transfrontalieră de rețele și servicii de
comunicații electronice, nu doar pentru comunicațiile în bandă
largă fără fir, pentru care sunt esențiale atât benzile de
frecvențe radio cu licență, cât și cele fără
licență, ci și pentru conectivitatea prin linii fixe. În al
treilea rând, în scopul alinierii condițiilor comerciale și al
consolidării încrederii cetățenilor în mediul digital, prezentul
regulament ar trebui să armonizeze normele privind protecția utilizatorilor
finali, mai ales a consumatorilor. Acestea includ norme în materie de
nediscriminare, informații contractuale, încetarea contractelor și
schimbarea operatorului, pe lângă norme privind accesul la
conținuturile, aplicațiile și serviciile online și la
gestionarea traficului, care nu doar protejează utilizatorii finali, ci
și garantează funcționarea continuă a ecosistemului de
internet ca motor al inovării. În plus, datorită reformelor
suplimentare din domeniul serviciilor de roaming, utilizatorii finali ar trebui
să aibă încredere să rămână conectați atunci când
călătoresc pe teritoriul Uniunii, aceste reforme trebuind, în timp,
să ducă la convergența tarifelor și a altor condiții
în cadrul Uniunii.
(7)       Prezentul regulament ar
trebui, așadar, să completeze cadrul de reglementare existent al
Uniunii [Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului[14],
Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului[15],
Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului[16],
Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului[17],
Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului[18],
Directiva 2002/77/CE a Comisiei[19], precum și
Regulamentul (CE) nr. 1211/2009 al Parlamentului European și al
Consiliului[20], Regulamentul (UE) nr.
531/2012 al Parlamentului European și al Consiliului[21]
și Decizia nr. 243/2012/UE a Parlamentului European[22]]
și actele legislative naționale aplicabile adoptate în conformitate
cu legislația Uniunii, stabilind drepturi și obligații specifice
atât pentru furnizorii, cât și pentru utilizatorii finali de
comunicații electronice, modificând în mod corespunzător directivele
existente și Regulamentul (UE) nr. 531/2012 pentru a asigura un nivel mai
ridicat de convergență și a introduce o serie de modificări
de fond conforme cu o piață unică mai competitivă.
(8)       Măsurile prevăzute
în prezentul regulament respectă principiul neutralității
tehnologice, ceea ce înseamnă că nici nu impun, nici nu exclud
utilizarea unui anumit tip de tehnologie.
(9)       Furnizarea de
comunicații electronice transfrontaliere întâmpină în continuare
obstacole mai mari decât cele limitate la frontierele naționale. În
particular, furnizorii transfrontalieri au în continuare obligația de
notificare și de plată a unor taxe în fiecare stat membru gazdă.
Titularii unei autorizații UE unice ar trebui să facă obiectul
unui sistem unic de notificare în statul membru în care se află sediul lor
principal (statul membru de origine), ceea ce va reduce sarcina
administrativă cu care se confruntă operatorii transfrontalieri.
Autorizația UE unică ar trebui să se aplice oricărei
întreprinderi care furnizează sau intenționează să
furnizeze servicii și rețele de comunicații electronice în mai
multe state membre, permițându-i astfel să beneficieze de drepturile
aferente libertății de a furniza servicii și rețele de
comunicații electronice în conformitate cu prezentul regulament în orice
stat membru. O autorizație UE unică ce definește cadrul juridic
aplicabil operatorilor de comunicații electronice care furnizează
servicii în mai multe state membre pe baza unei autorizații generale
obținute în statul membru de origine ar trebui să asigure libertatea
efectivă de a furniza rețele și servicii de comunicații
electronice în întreaga Uniune.
(10)     Furnizarea de servicii sau
rețele de comunicații electronice la nivel transfrontalier poate lua
diferite forme, în funcție de mai mulți factori, precum tipul de
rețea sau serviciu furnizat, amploarea infrastructurii fizice necesare sau
numărul de abonați din diferitele state membre. Intenția de a
furniza servicii de comunicații electronice la nivel transfrontalier sau
de a opera o rețea de comunicații electronice în mai multe state
membre poate fi demonstrată prin activități precum negocierea de
acorduri de acces la rețele dintr-un anumit stat membru sau marketingul pe
un site internet în limba statului membru vizat.
(11)     Indiferent de modul în care un
furnizor alege să opereze rețele de comunicații electronice sau
să furnizeze servicii de comunicații electronice la nivel
transfrontalier, regimul de reglementare aplicabil unui furnizor european de
comunicații electronice ar trebui să fie neutru din punctul de vedere
al alegerilor comerciale pe care se bazează organizarea funcțiilor
și activităților în statele membre. Prin urmare, indiferent de
structura corporativă a întreprinderii, statul membru de origine al unui
furnizor de comunicații electronice ar trebui să fie considerat
statul membru în care se adoptă deciziile strategice referitoare la
furnizarea de rețele sau servicii de comunicații electronice.
(12)     Autorizația UE unică
ar trebui să se bazeze pe autorizația generală
obținută în statul membru de origine și nu ar trebui să
facă obiectul condițiilor aplicabile deja în temeiul legislației
naționale existente care nu este specifică sectorului
comunicațiilor electronice. În plus, dispozițiile prezentului
regulament și ale Regulamentului (UE) nr. 531/2012 ar trebui să se
aplice și furnizorilor europeni de comunicații electronice.
(13)     Majoritatea condițiilor
specifice acestui sector, de exemplu cele referitoare la accesul la rețele
sau la securitatea și integritatea lor ori la accesul la serviciile de
urgență, sunt strâns legate de locul în care este amplasată
rețeaua sau în care este furnizat serviciul în cauză. În consecință,
un furnizor european de comunicații electronice poate fi supus
condițiilor aplicabile în statele membre în care își
desfășoară activitatea, în măsura în care prezentul
regulamentul nu conține dispoziții contrare.
(14)     În cazul în care statele
membre impun sectorului să contribuie la finanțarea obligațiilor
de serviciu universal și a costurilor administrative ale
autorităților naționale de reglementare, criteriile și
procedurile de stabilire a contribuțiilor ar trebui să fie
proporționate și nediscriminatorii în ceea ce îi privește pe
furnizorii europeni de comunicații electronice, pentru a nu împiedica
intrarea pe piața transfrontalieră, mai ales a întreprinderilor
nou-intrate și a operatorilor mai mici; la stabilirea contribuției
fiecărei întreprinderi ar trebui să se țină cont,
așadar, de cota de piață a operatorului din perspectiva cifrei
de afaceri realizate în statul membru relevant, iar contribuția ar trebui
să fie supusă aplicării unui prag minim.
(15)     Este necesar să se
asigure că, în condiții similare, diferite state membre nu aplică
un tratament discriminatoriu niciunui furnizor european de comunicații
electronice și că în cadrul pieței unice se aplică practici
de reglementare coerente, mai ales în ceea ce privește măsurile care
intră sub incidența articolului 15 sau 16 din Directiva 2002/21/CE
sau a articolului 5 sau 8 din Directiva 2002/19/CE. Furnizorii europeni de
comunicații electronice ar trebui, așadar, să aibă dreptul
la un tratament egal de către diferite state membre în situații
echivalente din punct de vedere obiectiv pentru a permite realizarea de
operațiuni multiteritoriale mai integrate. De asemenea, în astfel de
cazuri ar trebui să existe proceduri specifice la nivelul Uniunii pentru
examinarea proiectelor de decizii privind măsuri corective în sensul articolului
7a din Directiva 2002/21/CE, pentru a se evita divergențele nejustificate
cu privire la obligațiile aplicabile furnizorilor europeni de
comunicații electronice în diferite state membre.
(16)     Ar trebui stabilită
repartizarea competențelor de reglementare și de supraveghere între
statul membru de origine și statul membru gazdă al furnizorilor
europeni de comunicații electronice pentru a reduce obstacolele din calea
intrării pe piață, asigurând totodată respectarea
corespunzătoare a condițiilor aplicabile furnizării de
rețele și servicii de comunicații electronice de către
acești furnizori. Prin urmare, în timp ce fiecare autoritate
națională de reglementare ar trebui să supravegheze respectarea
condițiilor aplicabile pe teritoriul său în conformitate cu
legislația Uniunii, inclusiv prin sancțiuni și măsuri
temporare, numai autoritatea națională de reglementare din statul
membru de origine ar trebui să aibă competența de a suspenda sau
a retrage drepturile unui furnizor european de comunicații electronice de
a furniza rețele și servicii de comunicații electronice în
întreaga Uniune sau în anumite părți ale acesteia.
(17)     Spectrul de frecvențe
radio este un bun public și o resursă esențială pentru
piața internă a comunicațiilor mobile, în bandă largă
fără fir și satelitare din Uniune. Dezvoltarea
comunicațiilor în bandă largă fără fir contribuie la
punerea în aplicare a Agendei digitale pentru Europa, mai ales la realizarea
obiectivului de a garanta accesul la banda largă cu o viteză de cel
puțin 30 Mbps până în 2020 pentru toți cetățenii
Uniunii și de a asigura Uniunii cea mai mare viteză și
capacitate posibilă pentru serviciile în bandă largă. Cu toate
acestea, Uniunea este în urma altor regiuni importante din lume - America de
Nord, Africa și părți din Asia - din punctul de vedere al
introducerii și extinderii ultimei generații de tehnologii în
bandă largă fără fir necesare pentru realizarea
obiectivelor de politică menționate. Procesul dezorganizat de
autorizare și punere la dispoziție a benzii de 800 MHz pentru
comunicațiile în bandă largă fără fir, peste
jumătate dintre statele membre solicitând o derogare sau nereușind în
alt mod să atingă acest obiectiv în termenul prevăzut în Decizia
nr. 243/2012/UE a Parlamentului European și a Consiliului privind
programul multianual pentru politica în domeniul spectrului de frecvențe
radio (PPSFR)[23], indică necesitatea
adoptării de urgență a unor măsuri chiar și în
perioada actualului PPSFR. Măsurile luate de Uniune pentru a armoniza
condițiile de disponibilitate și de utilizare eficientă a
spectrului de frecvențe radio pentru comunicațiile în bandă
largă fără fir în temeiul Deciziei nr. 676/2002/CE a
Parlamentului European și a Consiliului[24] nu au fost
suficiente pentru a remedia această problemă.
(18)     Aplicarea unor politici
naționale variate generează inconsecvențe și fragmentarea
pieței interne, ceea ce împiedică introducerea de servicii la nivelul
întregii Uniuni și finalizarea pieței interne a comunicațiilor
în bandă largă fără fir. Această situație ar
putea crea, în particular, condiții inegale de acces la astfel de
servicii, ar putea denatura concurența dintre întreprinderile stabilite în
state membre diferite și ar putea împiedica investițiile în
rețele și tehnologii mai avansate și apariția unor servicii
inovatoare, lipsind astfel cetățenii și întreprinderile de
servicii integrate de înaltă calitate omniprezente, iar pe operatorii în
bandă largă fără fir de posibilități de
creștere a eficienței rezultate din activități la
scară largă mai integrate. Prin urmare, ar trebui luate măsuri
la nivelul Uniunii cu privire la anumite aspecte ale alocării spectrului
de frecvențe radio care să însoțească realizarea unei
acoperiri integrate extinse a serviciilor de comunicații avansate în
bandă largă fără fir pe tot teritoriul Uniunii. În
același timp, statele membre ar trebui să-și păstreze
dreptul de a adopta măsuri de organizare a propriului spectru de
frecvențe radio în scopuri de ordine și securitate publică
și de apărare.
(19)     Furnizorii de servicii de
comunicații electronice, inclusiv operatorii de telefonie mobilă sau
consorțiile de astfel de operatori ar trebui să aibă
posibilitatea de a organiza în mod colectiv acoperirea eficientă și
la tarife accesibile a unei mari părți a teritoriului Uniunii în
beneficiul pe termen lung al utilizatorilor finali și, în
consecință, ar trebui să poată utiliza spectrul de
frecvențe radio din mai multe state membre în condiții similare în
materie de proceduri, costuri, calendare și perioadă de valabilitate
a drepturilor pentru benzile armonizate, precum și cu pachete
complementare de frecvențe radio, cum ar fi o combinație de
frecvențe joase și înalte pentru acoperirea zonelor cu o densitate
mare, respectiv, mai mică a populației. Inițiativele în favoarea
unui nivel mai ridicat de coordonare și de coerență ar spori
și previzibilitatea mediului de investiții în rețele.
Această previzibilitate ar fi promovată în mod deosebit și de o
politică clară în favoarea unei perioade lungi de valabilitate a drepturilor
de utilizare a spectrului de frecvențe radio, fără a aduce
atingere faptului că, în anumite state membre, aceste drepturi sunt
acordate pe o perioadă nedeterminată, și ar fi legată, la
rândul său, de existența unor condiții clare pentru transferul,
închirierea sau utilizarea în comun a tuturor benzilor de frecvențe radio
supuse unui astfel de drept individual de utilizare sau a unei părți
a acestora.
(20)     Ar trebui
îmbunătățite coordonarea și coerența drepturilor de
utilizare a spectrului de frecvențe radio, cel puțin în cazul
benzilor care au fost armonizate pentru comunicațiile în bandă
largă fără fir fixe, nomade și mobile. Acestea includ
benzile identificate la nivelul Uniunii Internaționale a
Telecomunicațiilor (ITU) pentru sistemele avansate de TMI (Telecomunicații
Mobile Internaționale), precum și benzile utilizate pentru
rețelele radio locale (RLAN), cum ar fi cele de 2,4 GHz și
5 GHz. Măsurile ar trebui să vizeze și benzile care pot fi
armonizate în viitor pentru comunicațiile în bandă largă
fără fir, așa cum se preconizează la articolul 3 litera (b)
din PPSFR și în avizul Grupului pentru politica în domeniul spectrului de
frecvențe radio (GPSFR) intitulat Strategic challenges facing Europe in
addressing the growing radio spectrum demand for wireless broadband
(„Provocările strategice cu care se confruntă Europa pentru a
răspunde cererii în creștere de frecvențe radio pentru banda
largă fără fir”), adoptat la 13 iunie 2013, cum ar fi, în
viitorul apropiat, benzile de 700 MHz, 1,5 GHz și 3,8-4,2 GHz.
(21)     Coerența dintre
diferitele proceduri naționale de alocare a spectrului de frecvențe
radio ar fi favorizată de existența unor dispoziții mai
explicite referitoare la criteriile relevante pentru calendarul procedurilor de
autorizare, perioada pentru care sunt acordate drepturile de utilizare, taxele
și modalitățile de plată a acestora, obligațiile în
materie de capacitate și de acoperire, definirea gamei de frecvențe
radio și a blocurilor de frecvențe supuse unei proceduri de acordare,
cerințele obiective privind pragul pentru promovarea unei concurențe
efective, condițiile pentru comercializarea drepturilor de utilizare,
inclusiv condițiile privind utilizarea în comun.
(22)     Limitarea obligațiilor în
materie de taxe la cele impuse de gestionarea optimă a spectrului de
frecvențe radio, asigurându-se echilibrul între plățile imediate
și taxele periodice, ar încuraja investițiile în infrastructură
și dezvoltarea tehnologiei și ar transfera utilizatorilor finali
avantajele obținute în materie de costuri.
(23)     Alocările mai
sincronizate ale spectrului de frecvențe radio și extinderea
ulterioară a benzii largi fără fir pe tot teritoriul Uniunii ar
trebui să sprijine realizarea economiilor de scară în sectoarele
înrudite, precum cel al echipamentelor pentru rețele și al
dispozitivelor terminale. Aceste sectoare ar putea, la rândul lor, să
țină cont de inițiativele și politicile Uniunii privind
utilizarea spectrului de frecvențe radio într-o măsură mai mare
decât până acum. Prin urmare, ar trebui stabilită o procedură de
armonizare a calendarelor de alocare și a perioadei minime sau comune de
valabilitate a drepturilor de utilizare a acestor benzi.
(24)     În ceea ce privește
celelalte condiții de fond principale care pot fi asociate drepturilor de
utilizare a spectrului de frecvențe radio pentru banda largă
fără fir, aplicarea convergentă de către toate statele
membre a principiilor și criteriilor de reglementare stabilite în
prezentul regulament ar fi favorizată de un mecanism de coordonare prin
care Comisia și autoritățile competente din celelalte state
membre ar putea emite observații înainte ca un anumit stat membru să
acorde drepturi de utilizare, iar Comisia ar avea posibilitatea, ținând
cont de opiniile statelor membre, să împiedice aplicarea oricărei
propuneri care pare să contravină legislației Uniunii.
(25)     Având în vedere creșterea
masivă a cererii de frecvențe radio pentru banda largă
fără fir, ar trebui promovate soluții de acces alternativ
eficient din punctul de vedere al spectrului de frecvențe radio la banda
largă fără fir. Printre acestea se numără utilizarea
sistemelor de acces fără fir de mică putere cu rază
mică de acțiune, ca de exemplu așa-numitele hotspot ale
rețelelor radio locale (RLAN, cunoscute și sub numele de „Wi‑Fi”),
precum și rețelele de puncte de acces celulare de mică putere
și de mici dimensiuni (denumite și femtocelule, picocelule sau
metrocelule).
(26)     Sistemele de acces
fără fir complementare, cum ar fi RLAN, mai ales punctele de acces
RLAN accesibile public permit într-o măsură din ce în ce mai mare
accesul la internet pentru utilizatorii finali și permit degajarea
traficului mobil de către operatorii de telefonie mobilă, utilizând
resurse armonizate în materie de spectru de frecvențe radio fără
să fie nevoie de o autorizație individuală sau de un drept
individual de utilizare a spectrului de frecvențe radio.
(27)     Majoritatea punctelor de acces
RLAN sunt folosite în prezent de utilizatori privați ca o prelungire
locală fără fir a conexiunii lor fixe în bandă largă.
Dacă utilizatorii finali, în limitele propriului abonament de internet,
aleg să împartă accesul la rețeaua lor radio locală cu
alți utilizatori, disponibilitatea unui număr mare de astfel de
puncte de acces, mai ales în zone cu o densitate mare a populației, ar
trebui să maximizeze capacitatea de transmisie de date fără fir
prin reutilizarea spectrului de frecvențe radio și să creeze o
infrastructură de bandă largă fără fir
complementară rentabilă accesibilă altor utilizatori finali.
Prin urmare, restricțiile inutile care îi împiedică pe utilizatorii
finali să împartă accesul la punctele lor de acces RLAN cu alți
utilizatori finali sau să se conecteze la astfel de puncte de acces ar
trebui eliminate sau prevenite.
(28)     De asemenea, ar trebui
eliminate și restricțiile inutile care împiedică crearea de
puncte de acces RLAN și interconectarea lor. Autoritățile
publice sau furnizorii de servicii publice utilizează din ce în ce mai
mult punctele de acces RLAN în clădirile lor în scopuri proprii, de
exemplu pentru a fi utilizate de angajații lor, pentru a facilita accesul
la fața locului eficace din punctul de vedere al costurilor al
cetățenilor la serviciile de e-guvernare sau pentru a sprijini
furnizarea de servicii publice inteligente oferind informații în timp
real, cum este cazul transportului public sau al gestionării traficului.
Aceste organisme ar putea, de asemenea, să ofere acces la astfel de puncte
de acces tuturor cetățenilor ca serviciu auxiliar serviciilor oferite
publicului în clădirile respective și ar trebui să li se dea
posibilitatea să facă acest lucru în conformitate cu normele în
materie de concurență și de achiziții publice. Asigurarea
accesului local la rețelele de comunicații electronice în interiorul
sau în jurul unei proprietăți private ori al unei zone publice limitate
ca serviciu auxiliar unei alte activități care nu depinde de accesul
respectiv, cum ar fi spațiile de tip hotspot RLAN puse la dispoziția
clienților altor activități comerciale sau publicului larg din
zona respectivă, nu ar trebui să califice un astfel de furnizor drept
furnizor de comunicații electronice.
(29)     Punctele de acces
fără fir de mică putere și cu rază mică de
acțiune sunt echipamente foarte mici și discrete similare cu
routerele Wi-Fi pentru utilizare casnică, iar caracteristicile lor ar
trebui specificate la nivelul Uniunii pentru ca ele să fie introduse
și utilizate în diferite contexte locale supuse autorizației
generale, fără restricții necuvenite legate de acordarea unui
permis de urbanism individual sau a altor autorizații. Proporționalitatea
măsurilor care precizează caracteristicile tehnice pentru ca o astfel
de utilizare să beneficieze de autorizarea generală ar trebui
asigurată prin caracteristici semnificativ mai restrictive decât pragurile
maxime aplicabile prevăzute în măsurile Uniunii cu privire la
parametri precum puterea de ieșire.
(30)     Statele membre ar trebui
să se asigure că gestionarea spectrului de frecvențe radio la
nivel național nu împiedică alte state membre să utilizeze
spectrul de frecvențe radio la care au dreptul sau să își respecte
obligațiile referitoare la benzile a căror utilizare este
armonizată la nivelul Uniunii. Este necesar un mecanism de coordonare,
bazat pe activitățile existente ale GPSFR, pentru a garanta că
fiecare stat membru are un acces echitabil la spectrul de frecvențe radio
și că rezultatele coordonării sunt coerente și executorii.
(31)     Experiența acumulată
în cursul punerii în aplicare a cadrului de reglementare al Uniunii indică
faptul că dispozițiile existente care prevăd aplicarea
coerentă a măsurilor de reglementare, precum și obiectivul de a
contribui la dezvoltarea pieței interne nu au creat suficiente stimulente
pentru conceperea unor produse de acces pe baza unor standarde și
proceduri armonizate, mai ales în cazul rețelelor fixe. Când operează
în state membre diferite, operatorilor le este greu să găsească
inputuri de acces de o calitate corespunzătoare și niveluri
corespunzătoare de interoperabilitate a rețelelor și a
serviciilor, iar atunci când sunt disponibile, inputurile respective prezintă
caracteristici tehnice diferite. Această situație crește
costurile și împiedică furnizarea serviciilor la nivel
transfrontalier.
(32)     Integrarea pieței unice a
comunicațiilor electronice ar fi accelerată prin instituirea unui
cadru care să definească o serie de produse virtuale europene cheie
care sunt deosebit de importante pentru ca furnizorii de servicii de
comunicații electronice să furnizeze servicii transfrontaliere
și să adopte o strategie la nivelul UE într-un mediu axat din ce în
ce mai mult integral pe IP, pe baza unor parametri esențiali și a
unor caracteristici minime de bază.
(33)     Ar trebui abordate nevoile
operaționale vizate de diversele produse virtuale. Produsele europene de
acces virtual în bandă largă ar trebui să fie disponibile în
cazul în care unui operator cu o putere semnificativă pe piață i
s-a solicitat, în conformitate cu directiva-cadru și cu Directiva privind
accesul, să asigure accesul în condiții reglementate la un anumit
punct de acces din rețeaua sa. În primul rând, ar trebui facilitată o
intrare transfrontalieră eficientă prin produse armonizate care
să permită furnizorilor transfrontalieri să furnizeze
inițial clienților lor finali fără întârziere servicii de o
calitate previzibilă și suficientă, inclusiv întreprinderilor
cliente care au locuri multiple de desfășurare a
activității în diferite state membre, atunci când acest lucru ar fi
necesar și proporționat în funcție de analiza pieței.
Aceste produse armonizate ar trebui să fie disponibile o perioadă suficientă
pentru a permite solicitanților de acces și furnizorilor să
planifice investiții pe termen mediu și lung.
(34)     În al doilea rând, produsele
sofisticate de acces virtual care necesită investiții mai mari din
partea solicitanților de acces și le permit un nivel mai ridicat de
control și de diferențiere, mai ales prin furnizarea accesului la un
nivel mai apropiat de cel local, sunt esențiale pentru a crea
condițiile unei concurențe sustenabile în ansamblul pieței
interne. Prin urmare, aceste produse cu ridicata esențiale de acces la
rețelele de acces de nouă generație ar trebui și ele
armonizate pentru a facilita investițiile transfrontaliere. Aceste produse
de acces virtual în bandă largă ar trebui astfel concepute încât
să aibă funcționalități echivalente cu cele ale
decuplării fizice, pentru a extinde gama potențialelor măsuri
corective pentru piața cu ridicata care pot fi examinate de către
autoritățile naționale de reglementare în cadrul evaluării
proporționalității, în temeiul Directivei 2002/19/CE.
(35)     În al treilea rând, este
necesar să se armonizeze un produs de acces cu ridicata pentru segmentele
terminale ale liniilor închiriate cu interfețe avansate, pentru a permite
furnizarea transfrontalieră de servicii de conectivitate critice din
punctul de vedere al misiunii lor pentru utilizatorii profesionali cei mai
exigenți.
(36)     În condițiile unei
migrări treptate la rețele „bazate integral pe IP”,
nedisponibilitatea produselor de conectivitate bazate pe IP pentru diferite
clase de servicii de o calitate asigurată care să permită
căi de comunicare dincolo de domeniile și frontierele rețelei,
atât în interiorul, cât și în exteriorul statelor membre, împiedică
dezvoltarea aplicațiilor care se bazează pe accesul la alte
rețele, limitând astfel inovarea tehnologică. Mai mult, această
situație împiedică difuzarea pe scară mai largă a
soluțiilor eficiente asociate cu gestionarea și furnizarea de
rețele bazate pe IP și cu produse de conectivitate cu un nivel de
calitate asigurată a serviciului, mai ales un grad înalt de securitate, de
siguranță și de flexibilitate, rentabilitate și
aprovizionare mai rapidă, care generează avantaje pentru operatorii
rețelelor, furnizorii de servicii și utilizatorii finali. Este
necesară, așadar, o abordare armonizată a conceperii și
disponibilității acestor produse, în condiții rezonabile,
inclusiv, în cazul în care se impune, posibilitatea aprovizionării
încrucișate de către întreprinderile de comunicații electronice
implicate.
(37)     Crearea de produse europene de
acces virtual în bandă largă în temeiul prezentului regulament ar
trebui să se reflecte în evaluarea de către autoritățile
naționale de reglementare a măsurilor corective celor mai potrivite
privind accesul la rețelele operatorilor desemnați ca având o putere
semnificativă pe piață, evitând totodată suprareglementarea
prin multiplicarea inutilă a produselor de acces cu ridicata, indiferent
dacă acestea se impun ca urmare a analizei pieței sau dacă sunt
furnizate în alte condiții. În particular, introducerea în sine a
produselor europene de acces virtual nu ar trebui să ducă la
creșterea numărului de produse de acces reglementate impuse unui
anumit operator. De asemenea, necesitatea ca autoritățile
naționale de reglementare, după adoptarea prezentului regulament,
să stabilească dacă în locul măsurilor corective privind accesul
cu ridicata ar trebui impus un produs european de acces virtual în bandă
largă și să evalueze oportunitatea impunerii unui produs
european de acces virtual în bandă largă în contextul viitoarelor
analize ale pieței în cazul în care constată existența unei
puteri semnificative pe piață nu ar trebui să afecteze
responsabilitatea lor de a identifica măsurile corective cele mai
potrivite și proporționate pentru a soluționa problema
identificată în materie de concurență în conformitate cu
articolul 16 din Directiva 2002/21/CE.
(38)     În interesul
previzibilității în materie de reglementare, în legislație ar
trebui să se reflecte și principalele elemente ale practicii
decizionale în curs de evoluție din cadrul juridic actual care
afectează condițiile în care produsele de acces cu ridicata, inclusiv
produsele europene de acces virtual în bandă largă, sunt puse la
dispoziție pentru rețelele NGA. Acestea ar trebui să
includă dispoziții care, pentru analiza piețelor de produse de
acces cu ridicata și, mai ales, a nevoii de control al prețurilor în
materie de acces la rețelele NGA, să reflecte importanța
relației dintre constrângerile concurențiale din partea
infrastructurilor alternative fixe și fără fir, garanțiile
efective privind accesul nediscriminatoriu și gradul existent de
concurență din punctul de vedere al prețului, al
posibilităților de alegere și al calității la nivelul
pieței cu amănuntul. Ultimul considerent determină în cele din
urmă avantajele pentru utilizatorii finali. De exemplu, în cursul analizei
lor de la caz la caz efectuate în temeiul articolului 16 din Directiva
2002/21/CE și fără a aduce atingere evaluării puterii
semnificative pe piață și aplicării normelor UE în materie
de concurență, autoritățile naționale de reglementare
pot considera că, în prezența a două rețele NGA fixe,
condițiile de piață sunt suficient de concurențiale pentru
a putea determina modernizarea rețelelor și a evolua către
furnizarea de servicii ultrarapide, unul dintre parametrii importanți ai
concurenței de pe piața cu amănuntul.
(39)     Este de așteptat ca
intensificarea concurenței în cadrul unei piețe unice să
ducă, în timp, la reducerea nivelului de reglementare în acest sector pe
baza analizei pieței. Într-adevăr, unul dintre rezultatele finalizării
pieței unice ar trebui să fie o tendință mai
accentuată către o concurență efectivă pe piețele
relevante, aplicarea ex post a legislației din domeniul
concurenței fiind din ce în ce mai mult considerată suficientă
pentru a asigura funcționarea pieței. Pentru a asigura claritatea
juridică și previzibilitatea abordărilor în materie de
reglementare la nivel transfrontalier, ar trebui prevăzute criterii clare
și obligatorii cu privire la modalitățile prin care să se
stabilească dacă o anumită piață justifică în
continuare impunerea de obligații de reglementare ex ante, având în
vedere persistența blocajelor și perspectivele privind
concurența, mai ales concurența bazată pe infrastructură,
precum și condițiile de concurență la nivelul pieței
cu amănuntul în materie de parametri precum prețul,
posibilitățile de alegere și calitatea, care sunt, la urma
urmei, elementele relevante pentru utilizatorii finali și pentru
competitivitatea mondială a economiei UE. Acest demers ar trebui să
stea la baza examinărilor succesive ale listei piețelor susceptibile
să facă obiectul reglementării ex ante și să
ajute autoritățile naționale de reglementare să își
axeze eforturile, în mod convergent, asupra domeniilor în care concurența
nu este încă efectivă. Instituirea unei piețe unice veritabile a
comunicațiilor electronice poate afecta, de asemenea, sfera
geografică a piețelor, atât în scopul reglementării sectoriale
pe baza principiilor concurenței, cât și al aplicării
legislației din domeniul concurenței.
(40)     Disparitățile
privind punerea în aplicare națională a normelor sectoriale de
protecție a utilizatorilor finali creează obstacole semnificative în
calea pieței unice digitale, mai ales sub forma unor costuri sporite în
materie de conformitate pentru furnizorii de comunicații electronice
pentru public care doresc să ofere servicii în mai multe state membre. Mai
mult, fragmentarea și incertitudinea cu privire la nivelul de
protecție acordat în diferite state membre subminează încrederea
utilizatorilor finali și îi descurajează să achiziționeze
servicii de comunicații electronice din străinătate. Pentru a
realiza obiectivul Uniunii de eliminare a obstacolelor din calea pieței
interne, este necesar să se înlocuiască actualele măsuri
juridice naționale divergente cu o serie unică și
armonizată integral de norme sectoriale care să stabilească un
nivel comun ridicat de protecție a utilizatorilor finali. Această
armonizare integrală a dispozițiilor juridice nu ar trebui să
împiedice furnizorii de comunicații electronice pentru public să
ofere utilizatorilor finali clauze contractuale care depășesc nivelul
de protecție respectiv.
(41)     Având în vedere că
prezentul regulament armonizează doar anumite norme sectoriale, nu ar
trebui să aducă atingere normelor generale de protecție a
consumatorilor stabilite în actele Uniunii și în actele legislative
naționale care le transpun.
(42)     Atunci când dispozițiile
capitolelor 4 și 5 din prezentul regulament se referă la utilizatorii
finali, ele ar trebui să se aplice nu numai consumatorilor, ci și
altor categorii de utilizatori finali, în principal microîntreprinderilor. La
cerere, alți utilizatori finali decât consumatorii ar trebui să
poată conveni, printr-un contract individual, să devieze de la
anumite dispoziții.
(43)     Finalizarea pieței unice
a comunicațiilor electronice impune și eliminarea obstacolelor care
îi împiedică pe utilizatorii finali să aibă acces la servicii de
comunicații electronice de pe tot teritoriul Uniunii.
Autoritățile publice nu ar trebui, așadar, să creeze
obstacole sau să le mențină pe cele existente în calea
achiziționării transfrontaliere de astfel de servicii. Furnizorii de
comunicații electronice pentru public nu ar trebui să interzică
sau să restricționeze accesul utilizatorilor finali ori să îi
discrimineze pe baza cetățeniei lor sau a statului lor membru de
reședință. Ar trebui să fie posibilă totuși o
anumită diferențiere pe baza unor diferențe justificabile
obiectiv în materie de costuri, riscuri și condiții de
piață precum variațiile cererii și tarifele practicate de
concurenți.
(44)     Există în continuare
diferențe tarifare extrem de importante, atât pentru comunicațiile
fixe, cât și pentru cele mobile, între comunicațiile de voce și
SMS naționale și cele care se termină într-un alt stat membru.
Deși există variații considerabile între țări,
operatori și pachete tarifare, precum și între serviciile mobile
și fixe, această situație continuă să afecteze
grupurile de consumatori mai vulnerabili și să creeze obstacole în
calea comunicării neîngrădite în cadrul Uniunii. Acest lucru se
produce în pofida reducerii și a convergenței în termeni
absoluți foarte importante a tarifelor de terminare a apelurilor din
diferitele state membre, precum și a tarifelor scăzute de pe
piețele de tranzit. Mai mult, tranziția către un mediu de
comunicații electronice axat integral pe IP ar trebui să determine,
în timp util, reduceri suplimentare ale tarifelor. Orice diferențe
semnificative între tarifele cu amănuntul ale comunicațiilor la mare
distanță fixe naționale care sunt comunicații diferite de
cele efectuate în cadrul unei zone locale identificate printr-un cod de
zonă geografică în planul național de numerotare și
comunicațiile fixe care se termină în alt stat membru ar trebui,
așadar, să fie justificate de criterii obiective. Tarifele cu
amănuntul pentru comunicațiile mobile internaționale nu ar
trebui să depășească eurotarifele pentru apelurile de voce
și, respectiv, mesajele SMS în roaming reglementate prevăzute în
Regulamentul (UE) nr. 531/2012, cu excepția cazurilor justificate de
criterii obiective. Aceste criterii pot include costurile suplimentare și
o marjă aferentă rezonabilă. Alți factori obiectivi pot
include diferențele în materie de flexibilitate a tarifelor asociate
și faptul că toți utilizatorii finali dispun cu
ușurință de tarife alternative din partea unor furnizori de
comunicații electronice pentru public care oferă comunicații
transfrontaliere în interiorul Uniunii contra unui cost suplimentar scăzut
sau fără costuri suplimentare ori de servicii ale societății
informației cu funcționalități comparabile, cu
condiția ca utilizatorii finali să fie informați activ cu
privire la aceste alternative de către furnizorii lor.
(45)     În ultimele decenii,
internetul s-a dezvoltat ca o platformă deschisă de inovare cu
puține obstacole în calea accesului utilizatorilor finali, al furnizorilor
de conținuturi și de aplicații și al furnizorilor de
servicii de internet. Cadrul de reglementare existent vizează să
promoveze capacitatea utilizatorilor finali de a accesa și a distribui
informații sau de a utiliza aplicațiile și serviciile dorite. Cu
toate acestea, recent, Raportul privind practicile de gestionare a traficului
publicat în mai 2012 de Organismul autorităților europene de
reglementare în domeniul comunicațiilor electronice (OAREC) și un
studiu, comandat de Agenția Executivă pentru Sănătate și
Consumatori și publicat în decembrie 2012, referitor la funcționarea
pieței serviciilor de acces la internet și a furnizării acestora
din perspectiva consumatorilor au indicat că un număr important de
utilizatori finali sunt afectați de practici de gestionare a traficului
care blochează sau încetinesc anumite aplicații. Aceste tendințe
impun adoptarea unor reguli clare la nivelul Uniunii pentru a menține
internetul deschis și a evita fragmentarea pieței unice care rezultă
din măsurile existente în fiecare stat membru.
(46)     Libertatea utilizatorilor
finali de a accesa și a distribui informații și conținuturi
legale, de a utiliza aplicațiile și serviciile dorite este
supusă respectării legislației Uniunii și a legislației
naționale compatibile. Prezentul regulament definește limitele
eventualelor restricții aplicate acestei libertăți de către
furnizorii de comunicații electronice pentru public, dar nu aduce atingere
altor acte legislative ale Uniunii, printre care normele privind drepturile de
autor și Directiva 2000/31/CE.
(47)     În condițiile unui
internet deschis, furnizorii de comunicații electronice pentru public, în
limitele convenite prin contract privind volumele de date și vitezele
serviciilor de acces la internet, nu ar trebui să blocheze, să
încetinească, să degradeze sau să discrimineze anumite
conținuturi, aplicații, servicii sau categorii specifice ale
acestora, cu excepția unui număr limitat de măsuri de gestionare
rezonabilă a traficului. Măsurile adoptate ar trebui să fie
transparente, proporționale și nediscriminatorii. Gestionarea
rezonabilă a traficului cuprinde prevenirea sau împiedicarea unor
infracțiuni grave, inclusiv acțiuni voluntare ale furnizorilor de
împiedicare a accesului la materiale de pornografie infantilă și a
distribuției acestora. Minimizarea efectelor congestionării
rețelelor ar trebui considerată rezonabilă, cu condiția ca
aceasta să se producă doar temporar sau în condiții excepționale.
(48)     Tarifele bazate pe volum ar
trebui să fie considerate compatibile cu principiul unui internet deschis
atât timp cât permit utilizatorilor finali să aleagă tariful care
corespunde consumului lor normal de date pe baza unor informații
transparente referitoare la condițiile și implicațiile alegerii
respective. În același timp, aceste tarife ar trebui să le
permită furnizorilor de comunicații electronice pentru public să
adapteze mai bine capacitățile rețelelor la volumele de date
preconizate. Este esențial ca utilizatorii finali să primească
informații complete înainte de a-și exprima acordul cu privire la
orice limitare a volumului de date sau a vitezei și la tarifele
aplicabile, ca ei să își poată monitoriza permanent consumul
și să achiziționeze cu ușurință volume mai mari
de date, dacă doresc acest lucru.
(49)     Utilizatorii finali cer, de
asemenea, servicii și aplicații ce necesită un nivel mai bun de
calitate asigurată a serviciului oferit de furnizorii de comunicații
electronice pentru public sau de furnizori de conținuturi, aplicații
ori servicii. Aceste servicii pot cuprinde, printre altele, televiziunea prin
IP (IP-TV), videoconferințele și anumite aplicații în materie de
sănătate. Utilizatorii finali ar trebui, așadar, să fie
liberi să încheie acorduri privind furnizarea de servicii specializate cu
o calitate mai bună a serviciului fie cu furnizorii de comunicații
electronice pentru public, fie cu furnizorii de conținuturi,
aplicații sau servicii.
(50)     În plus, furnizorii de
conținuturi, aplicații și servicii solicită furnizarea de
servicii de transmisie pe baza unor parametri de calitate flexibili, inclusiv a
unor niveluri mai scăzute de prioritate a traficului care nu este urgent.
Posibilitatea ca furnizorii de conținuturi, aplicații și
servicii să negocieze astfel de niveluri flexibile de calitate a
serviciului cu furnizorii de comunicații electronice pentru public este
necesară pentru furnizarea de servicii specializate și se
așteaptă ca ea să joace un rol important în dezvoltarea noilor
servicii precum comunicațiile de tip mașină către
mașină (machine to machine – M2M). În același timp,
aceste acorduri ar trebui să permită furnizorilor de comunicații
electronice pentru public să echilibreze mai bine traficul și să
prevină congestionarea rețelelor. Furnizorii de conținuturi,
aplicații și servicii și furnizorii de comunicații
electronice pentru public ar trebui, așadar, să fie liberi să
încheie acorduri în materie de servicii specializate cu privire la niveluri
definite de calitate a serviciului atât timp cât acordurile respective nu
diminuează substanțial calitatea generală a serviciilor de acces
la internet.
(51)     Autoritățile
naționale de reglementare au un rol esențial în asigurarea faptului
că utilizatorii finali sunt efectiv în măsură să exercite
această libertate de a beneficia de acces la internetul deschis. În acest
scop, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să
aibă obligații de monitorizare și de raportare și ar trebui
să asigure conformitatea furnizorilor de comunicații electronice
pentru public și disponibilitatea unor servicii de acces la internet
nediscriminatorii de înaltă calitate care nu sunt prejudiciate de
serviciile specializate. În cadrul evaluării unei posibile
deteriorări generale a serviciilor de acces la internet,
autoritățile naționale de reglementare ar trebui să
țină cont de parametri de calitate precum cei legați de
sincronizare și fiabilitate (timp de așteptare, jitter, pierdere de
pachete de date), nivelurile și efectele congestionării rețelei,
vitezele efective față de cele anunțate în publicitate,
performanța serviciilor de acces la internet comparativ cu serviciile
specializate și calitatea percepută de utilizatorii finali.
Autoritățile naționale de reglementare ar trebui împuternicite
să impună cerințe privind calitatea minimă a serviciului
tuturor furnizorilor de comunicații electronice pentru public sau
fiecăruia dintre aceștia, dacă acest lucru este necesar pentru a
preveni scăderea/degradarea generală a calității
serviciilor de acces la internet.
(52)     Măsurile destinate
să asigure un nivel mai mare de transparență și de
comparabilitate a prețurilor, a tarifelor, a condițiilor și a
parametrilor privind calitatea serviciului, inclusiv a celor specifici
furnizării de servicii de acces la internet, ar trebui să amelioreze
capacitatea utilizatorilor finali de a optimiza selectarea furnizorilor
și, astfel, de a beneficia pe deplin de concurență.
(53)     Utilizatorii finali ar trebui
să primească informații corespunzătoare privind prețul
și tipul serviciului oferit înainte de a achiziționa un serviciu.
Aceste informații ar trebui furnizate și imediat înainte de
conectarea unui apel atunci când apelarea unui anumit număr sau serviciu
este supusă unor condiții tarifare speciale, cum ar fi apelurile
către serviciile cu tarife majorate, care au adesea un preț special. În
cazul în care o astfel de obligație este disproporționată, având
în vedere durata și costul informării privind tarifele pentru
furnizorul serviciului comparativ cu durata medie a apelului și riscul în
materie de costuri la este expus utilizatorul final, autoritățile
naționale de reglementare pot acorda o derogare. Utilizatorii finali ar
trebui să fie informați și în cazul în care un număr de
telefon gratuit face obiectul unor costuri suplimentare.
(54)     Furnizorii de comunicații
electronice pentru public ar trebui să ofere utilizatorilor finali
informații corespunzătoare referitoare la, printre altele, serviciile
și tarifele lor, calitatea parametrilor serviciilor, accesul la serviciile
de urgență și eventualele limitări, precum și gama de
servicii și produse concepute pentru consumatorii cu handicap. Aceste
informații ar trebui furnizate într-un mod clar și transparent
și ar trebui să fie specifice statelor membre în care sunt furnizate
serviciile și, dacă sunt modificate, să fie actualizate.
Furnizorii ar trebui să fie scutiți de aceste obligații de
informare în cazul ofertelor negociate individual.
(55)     Disponibilitatea unor
informații comparabile referitoare la produse și servicii este
esențială pentru ca utilizatorii finali să poată face o
evaluare independentă a ofertelor. Experiența a demonstrat că
disponibilitatea unor informații fiabile și comparabile sporește
încrederea utilizatorilor finali în utilizarea serviciilor și dorința
lor de a-și exercita libertatea de alegere.
(56)     Contractele sunt un mijloc
important pentru a le oferi utilizatorilor finali un nivel ridicat de
transparență a informațiilor și de securitate
juridică. Furnizorii de comunicații electronice pentru public ar
trebui să le ofere utilizatorilor finali informații clare și
explicite cu privire la toate elementele esențiale ale contractului
înainte ca utilizatorul final să dobândească obligații prin
contract. Informațiile ar trebui să fie obligatorii și nu ar
trebui să fie modificate decât cu acordul ulterior al utilizatorului final
și al furnizorului. Comisia și mai multe autorități
naționale de reglementare au identificat recent discrepanțe
considerabile între viteza anunțată în publicitate a serviciilor de
acces la internet și viteza efectivă de care dispun utilizatorii
finali. Furnizorii de comunicații electronice pentru public ar trebui,
așadar, să informeze utilizatorii finali, înainte de încheierea
contractului, cu privire la viteza și alți parametri ai
calității serviciilor pe care îi pot asigura în mod realist în
punctul principal în care se află utilizatorul final.
(57)     În ceea ce privește
echipamentele terminale, contractele ar trebui să specifice eventualele
restricții impuse de furnizor asupra utilizării echipamentelor, de
exemplu prin blocarea dispozitivelor mobile pentru a fi utilizate doar cu
anumite cartele SIM, precum și eventualele penalități datorate
în cazul rezilierii contractului înainte de data de expirare convenită.
După expirarea duratei convenite a contractului nu ar trebui impuse penalități.
(58)     Pentru a evita
„facturile-șoc”, utilizatorii finali ar trebui să poată defini
limite financiare maxime pentru costurile aferente apelurilor efectuate și
serviciilor de acces la internet utilizate de ei. Această facilitate ar
trebui să fie disponibilă gratuit, cu o notificare
corespunzătoare care să poată fi consultată ulterior din
nou, atunci când valoarea se apropie de limită. După ce se atinge
limita maximă, utilizatorii finali nu ar trebui să mai beneficieze de
serviciile respective sau să fie taxați pentru ele, cu excepția
cazului în care solicită expres continuarea furnizării convenite cu
furnizorul.
(59)     Experiența din statele
membre și cea constatată într-un studiu recent comandat de Agenția
Executivă pentru Sănătate și Consumatori au indicat că
perioadele lungi de valabilitate a contractelor și prelungirea
automată sau tacită a contractelor constituie obstacole semnificative
în calea schimbării furnizorului. Este astfel de dorit ca utilizatorii
finali să poată rezilia un contract după șase luni de la
încheierea sa, fără să suporte niciun cost. Într-un astfel de
caz, utilizatorii finali pot fi obligați să își compenseze
furnizorii pentru valoarea reziduală a echipamentelor terminale
subvenționate sau pentru valoarea pro rata temporis a altor
promoții. Contractele care au fost prelungite tacit ar trebui să
poată fi reziliate cu un preaviz de o lună.
(60)     Ar trebui să se considere
că orice modificări semnificative ale condițiilor contractuale
impuse de furnizorii de comunicații electronice pentru public în
detrimentul utilizatorilor finali, de exemplu în materie de costuri, tarife,
limitare a volumului de date, viteze de transmitere a datelor, acoperire sau
prelucrarea datelor cu caracter personal, dau utilizatorilor finali dreptul de
a rezilia contractul fără să suporte niciun cost.
(61)     Pachetele care cuprind
comunicații electronice și alte servicii, cum ar fi cele de
radiodifuziune liniară, sunt din ce în ce mai răspândite și
constituie un factor important de concurență. Atunci când diferitelor
servicii din componența acestor pachete li se aplică clauze
contractuale divergente în materie de reziliere a contractului și de
schimbare a furnizorului, utilizatorii finali sunt efectiv împiedicați
să aleagă alte oferte competitive pentru întregul pachet sau pentru
părți ale acestuia. Dispozițiile prezentului regulament
referitoare la rezilierea contractului și schimbarea furnizorului ar
trebui, așadar, să se aplice tuturor elementelor unui astfel de
pachet.
(62)     Pentru a profita pe deplin de
mediul concurențial, utilizatorii finali ar trebui să poată face
alegeri în cunoștință de cauză și schimba furnizorii
atunci când acest lucru este în interesul lor. Utilizatorii finali ar trebui,
prin urmare, să își poată schimba furnizorul fără
să fie împiedicați de obstacole juridice, tehnice sau procedurale,
nici de condiții și penalități contractuale. Portabilitatea
numerelor este un factor esențial care facilitează posibilitatea de
alegere a consumatorilor și concurența efectivă. Portabilitatea
ar trebui realizată într-un timp cât mai scurt, astfel încât numărul
să fie activat efectiv în termen de o zi lucrătoare de la încheierea
unui acord de transfer. Executarea unei cereri de transfer nu ar trebui să
fie condiționată de plata facturilor restante.
(63)     Pentru a sprijini crearea de ghișee
unice și a facilita desfășurarea fără probleme pentru
utilizatorii finali a procedurii de transfer, aceasta ar trebui gestionată
de furnizorul de comunicații electronice pentru public către care se
realizează transferul. Furnizorul de comunicații electronice pentru
public dinspre care se realizează transferul nu ar trebui să întârzie
sau să îngreuneze procedura de transfer. Ar trebui utilizate proceduri
automate pe o scară cât mai largă posibil și ar trebui asigurat
un nivel ridicat de protecție a datelor cu caracter personal.
Disponibilitatea unor informații transparente, precise și furnizate
la timp cu privire la schimbarea furnizorului ar trebui să sporească
încrederea utilizatorilor finali în această procedură și
disponibilitatea lor de a se implica activ în procesul concurențial.
(64)     Contractele încheiate cu
furnizorii de comunicații electronice pentru public dinspre care se
realizează transferul ar trebui anulate automat după transfer,
fără să fie necesare demersuri suplimentare din partea utilizatorilor
finali. În cazul serviciilor preplătite, orice sold creditor necheltuit ar
trebui rambursat consumatorului care și-a schimbat furnizorul.
(65)     Este necesar ca utilizatorii
finali să beneficieze de continuitate atunci când schimbă elemente
importante de identificare precum adresele de poștă electronică.
În acest scop și pentru a garanta că nu se pierd comunicațiile
prin poșta electronică, utilizatorii finali ar trebui să
aibă posibilitatea de a alege, gratuit, o facilitate de
redirecționare a mesajelor electronice oferită de furnizorul de
servicii de acces la internet în cazurile în care utilizatorul final are o
adresă de poștă electronică furnizată de furnizorul
dispre care se realizează transferul.
(66)     Autoritățile
naționale competente pot stabili procedurile globale de portabilitate a
numerelor și de schimbare a furnizorului, ținând cont de dezvoltarea
tehnologică și de nevoia de a asigura o procedură de transfer
rapidă, eficientă și simplă pentru consumatori.
Autoritățile naționale competente ar trebui să poată
impune măsuri proporționate pentru a proteja utilizatorii finali în
mod corespunzător pe tot parcursul procedurii de schimbare a furnizorului,
inclusiv sancțiunile adecvate care sunt necesare pentru a minimiza
riscurile de abuz sau de întârziere și riscurile ca utilizatorul final
să fie transferat la un alt furnizor fără acordul său. Ele
ar trebui, de asemenea, să poată stabili un mecanism de compensare
automată a utilizatorilor finali în astfel de situații.
(67)     Autoritățile
naționale de reglementare ar trebui să poată lua măsuri
eficace de monitorizare și asigurare a respectării dispozițiilor
prezentului regulament și ar trebui să aibă competența de a
impune sancțiuni financiare sau administrative în cazul
încălcării lor.
(68)     Pentru a ține seama de
evoluția pieței și a tehnicii, competența de a adopta acte
în conformitate cu articolul 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii
Europene ar trebui delegată Comisiei în ceea ce privește adaptarea
anexelor. Este deosebit de important ca, pe durata lucrărilor sale
pregătitoare, Comisia să desfășoare consultări
adecvate, inclusiv la nivel de experți. Atunci când pregătește
și elaborează acte delegate, Comisia ar trebui să asigure transmiterea
simultană, la timp și adecvată a documentelor relevante
către Parlamentul European și Consiliu.
(69)     În vederea asigurării
unor condiții uniforme pentru punerea în aplicare a prezentului
regulament, Comisiei ar trebui să i se confere competențe de
executare cu privire la decizia prin care se impune statelor membre să
își adapteze planurile de respectare a unui calendar comun de acordare a
drepturilor de utilizare și de permitere a utilizării efective.
(70)     Competențele de executare
privind armonizarea și coordonarea autorizării utilizării
spectrului de frecvențe radio, caracteristicile punctelor de acces
fără fir cu rază mică de acțiune, coordonarea
măsurilor statelor membre referitoare la alocarea spectrului de
frecvențe radio, norme tehnice și metodologice mai detaliate
referitoare la produsele europene de acces virtual și garantarea accesului
la internet, a gestionării rezonabile a traficului și a
calității serviciilor ar trebui să fie exercitate în
conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și
al Consiliului[25].
(71)     Pentru a asigura coerența
între obiectivul și măsurile necesare pentru finalizarea pieței
unice a comunicațiilor electronice în conformitate cu prezentul regulament
și o serie de dispoziții legislative specifice existente, precum
și pentru a reflecta elementele esențiale ale practicii decizionale
în curs de evoluție, Directivele 2002/20/CE, 2002/21/CE și 2002/22/CE
și Regulamentul (UE) nr. 531/2012 ar trebui să fie modificate.
Acest demers include adoptarea unor dispoziții care să asigure
citirea Directivei 2002/21/CE și a directivelor asociate în coroborare cu
prezentul regulament, introducerea unor competențe consolidate ale
Comisiei pentru a garanta coerența măsurilor corective impuse
furnizorilor europeni de comunicații electronice care au o putere
semnificativă pe piață în cadrul mecanismului european de
consultare, armonizarea criteriilor adoptate pentru evaluarea definiției
și competitivității piețelor relevante, adaptarea
sistemului de notificare prevăzut în Directiva 2002/20/CE pentru a
ține cont de autorizația UE unică, precum și abrogarea
dispozițiilor privind armonizarea minimă a drepturilor utilizatorilor
finali prevăzute în Directiva 2002/22/CE, care devin redundante ca
urmare a armonizării complete prevăzute în prezentul regulament.
(72)     Piața comunicațiilor
mobile este în continuare fragmentată în Uniune și nu există
nicio rețea de telefonie mobilă care să acopere toate statele
membre. În consecință, pentru a furniza servicii de comunicații
mobile clienților lor naționali care călătoresc în Uniune,
furnizorii de servicii de roaming trebuie să achiziționeze servicii
de roaming cu ridicata de la operatorii dintr-un stat membru vizitat. Aceste
costuri cu ridicata constituie un impediment important pentru furnizarea de
servicii de roaming la niveluri tarifare care să corespundă
serviciilor naționale de telefonie mobilă. Prin urmare, ar trebui
adoptate măsuri suplimentare pentru a facilita scăderea costurilor
respective. Acordurile comerciale sau tehnice dintre furnizorii de servicii de
roaming care permit extinderea virtuală a acoperirii rețelei lor în
restul Uniunii oferă un mijloc de internalizare a costurilor cu ridicata.
Pentru a asigura stimulente corespunzătoare, anumite obligații de
reglementare prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 531/2012 al
Parlamentului European și al Consiliului[26] ar trebui
adaptate. În special, atunci când furnizorii de servicii de roaming, prin
rețelele lor sau prin acorduri de roaming bilaterale sau multilaterale, se
asigură că tuturor clienților din Uniune li se oferă
automat tarife de roaming la nivelul tarifelor naționale, obligația
furnizorilor naționali de a permite clienților lor accesul la
serviciile de roaming de voce, SMS și date ale oricărui alt furnizor
alternativ de servicii de roaming nu ar trebui să se aplice acestor furnizori,
sub rezerva unei perioade de tranziție în cazul în care accesul
menționat a fost deja permis.
(73)     Acordurile de roaming
bilaterale sau multilaterale pot permite unui operator de telefonie mobilă
să trateze utilizarea roamingului de către clienții săi
naționali în rețelele partenerilor drept echivalentă în mare
măsură cu furnizarea de servicii către acești clienți
în propriile sale rețele, cu efecte importante asupra tarifelor sale cu
amănuntul practicate pentru această acoperire virtuală în
rețeaua sa pe tot teritoriul Uniunii. Un astfel de acord la nivelul
costurilor cu ridicata ar putea permite dezvoltarea unor noi produse de roaming
și, prin urmare, ar putea spori posibilitățile de alegere
și concurența la nivelul costurilor cu amănuntul.
(74)     Obiectivul de politică
stabilit în Agenda digitală pentru Europa și în Regulamentul (UE)
nr. 531/2012 este ca diferența dintre tarifele de roaming și
cele naționale să se apropie de zero. În practică, acest lucru
necesită ca acei consumatori care se încadrează în oricare dintre
categoriile largi observabile de consum național, identificate prin
referire la diversele pachete cu amănuntul naționale ale unei
părți, să aibă încredere să reproducă modelul de
consum național tipic asociat cu pachetele lor cu amănuntul
naționale respective atunci când călătoresc periodic în cadrul
Uniunii, fără costuri suplimentare față de cele suportate
într-un context național. Aceste categorii largi pot fi identificate pe
baza practicii comerciale actuale prin referire, de exemplu, la
diferențierea, în ceea ce privește pachetele cu amănuntul
naționale, între clienții cu servicii preplătite și
clienții cu servicii postplătite, pachetele exclusiv GSM (adică
voce și SMS), pachetele adaptate pentru diferite volume de consum, pachetele
pentru întreprinderi și, respectiv, consumatori, pachetele cu
amănuntul cu tarifare pe unitate consumată și cele care
oferă „cantități” de unități (de exemplu, minute de
voce sau megabytes de date) pentru un preț unic, indiferent de consumul
efectiv. Diversitatea planurilor tarifare și a pachetelor cu
amănuntul de care dispun clienții pe piețele naționale de
telefonie mobilă din Uniune răspunde cererilor variabile ale
utilizatorilor, asociate cu o piață competitivă. Flexibilitatea
de pe piețele naționale ar trebui să se reflecte și în
mediul de roaming din interiorul Uniunii, ținând cont de faptul că
nevoia furnizorilor de servicii de roaming de inputuri cu ridicata din partea
operatorilor independenți ai rețelelor din diferitele state membre
poate justifica în continuare impunerea anumitor limite prin referirea la
utilizarea rezonabilă, dacă în cazul unui astfel de consum de
servicii de roaming se aplică tarifele naționale.
(75)     Deși este în primul rând
sarcina furnizorilor de servicii de roaming să evalueze caracterul
rezonabil al volumelor de apeluri, SMS și date în roaming care
urmează să fie acoperite la tarife naționale în cadrul
diverselor lor pachete cu amănuntul, autoritățile naționale
de reglementare ar trebui să supravegheze aplicarea de către furnizorii
de servicii de roaming a unor astfel de limite de utilizare rezonabilă
și să garanteze că acestea sunt definite în mod specific prin
referire la informații cuantificate detaliate din contracte formulate clar
și transparent pentru clienți. În acest scop, autoritățile
naționale de reglementare ar trebui să țină cont în cea mai
mare măsură de orientările relevante ale OAREC. În
orientările sale, OAREC ar trebui să identifice diverse modele de utilizare
pe baza tendințelor de la nivelul Uniunii în materie de utilizare a
apelurilor, datelor și SMS-urilor, precum și evoluția
așteptărilor privind mai ales consumul de date fără fir.
(76)     În plus, reducerea
semnificativă recentă a tarifelor de terminare a apelurilor mobile în
toată Uniunea ar trebui să permită acum eliminarea costurilor
suplimentare de roaming pentru apelurile primite.
(77)     Pentru a asigura stabilitatea
și conducerea strategică a activităților OAREC, Consiliul
autorităților de reglementare al OAREC ar trebui să fie
reprezentat de un președinte cu normă întreagă desemnat de
Consiliul autorităților de reglementare, pe baza meritului, a
competențelor, a cunoștințelor privind piețele de
comunicații electronice și participanții de pe aceste piețe
și a experienței în materie de supraveghere și reglementare, în
urma unei proceduri deschise de selecție organizate și gestionate de
Consiliul autorităților de reglementare, asistat de Comisie. În
vederea desemnării primului președinte al Consiliului
autorităților de reglementare, Comisia ar trebui, printre altele,
să întocmească o listă restrânsă a candidaților
selectați pe baza meritului, a competențelor, a
cunoștințelor privind piețele de comunicații electronice
și participanții de pe aceste piețe și a experienței
în materie de supraveghere și reglementare. Pentru desemnările
ulterioare, oportunitatea întocmirii de către Comisie a unei liste
restrânse a candidaților ar trebui analizată într-un raport care
urmează să fie elaborat în temeiul prezentului regulament. Oficiul OAREC
ar trebui, așadar, să fie alcătuit din președintele
Consiliului autorităților de reglementare, un comitet de gestionare
și un director administrativ.
(78)     Directivele 2002/20/EC,
2002/21/EC și 2002/22/CE și Regulamentele (CE) nr. 1211/2009
și (UE) nr. 531/2012 ar trebui, așadar, să fie modificate
în consecință.
(79)     Atunci când consideră
că este necesar pentru punerea în aplicare a dispozițiilor
prezentului regulament, Comisia poate solicita avizul OAREC în conformitate cu
Regulamentul (CE) nr. 1211/2009.
(80)     Prezentul regulament respectă
drepturile fundamentale și drepturile și principiile consacrate în
Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special articolul 8
(protecția datelor cu caracter personal), articolul 11 (libertatea de
exprimare și de informare), articolul 16 (libertatea de a desfășura
o activitate comercială), articolul 21 (nediscriminarea) și articolul
38 (protecția consumatorilor).
(81)     Deoarece obiectivul
prezentului regulament, respectiv stabilirea de principii de reglementare
și de norme detaliate necesare pentru finalizarea pieței unice
europene a comunicațiilor electronice, nu poate fi realizat în mod
satisfăcător de statele membre și, prin urmare, datorită
dimensiunilor și efectelor sale, poate fi realizat mai bine la nivelul
Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul
subsidiarității prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind
Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul
proporționalității, astfel cum este prevăzut la articolul
menționat anterior, prezentul regulament nu depășește ceea
ce este necesar pentru realizarea acestui obiectiv,
ADOPTĂ
PREZENTUL REGULAMENT:
Capitolul I
Dispoziții generale
Articolul 1 – Obiectivul și domeniul
de aplicare
(1)
Prezentul regulament stabilește principiile de reglementare și
normele detaliate necesare pentru finalizarea unei piețe unice europene a
comunicațiilor electronice în care:
(a)
furnizorii de servicii și rețele de comunicații electronice
să aibă dreptul, capacitatea și motivația de a-și
dezvolta, extinde și opera rețelele și de a furniza servicii
indiferent de locul din Uniune în care este stabilit furnizorul sau în care se
află clienții săi;
(b)
cetățenii și întreprinderile să aibă dreptul și
posibilitatea de a accesa servicii de comunicații electronice competitive,
sigure și fiabile, indiferent de locul din Uniune din care sunt furnizate,
fără să fie împiedicați de restricții transfrontaliere
sau de costuri suplimentare nejustificate.
(2)
Prezentul regulament stabilește în special principii
de reglementare în temeiul cărora Comisia, Organismul autorităților
europene de reglementare în domeniul comunicațiilor electronice (OAREC)
și autoritățile naționale competente acționează,
fiecare în limita competențelor sale, în coroborare cu dispozițiile
Directivelor 2002/19/CE, 2002/20/CE, 2002/21/CE și 2002/22/CE:
(a)
pentru a asigura condiții de reglementare simplificate, previzibile
și convergente referitoare la principalii parametri administrativi și
comerciali, inclusiv la proporționalitatea obligațiilor individuale
care pot fi impuse pe baza analizei pieței;
(b)
pentru a promova concurența durabilă în cadrul pieței unice
și competitivitatea Uniunii la nivel mondial, precum și pentru a
reduce în consecință reglementarea sectorială a pieței pe
măsură ce și când aceste obiective sunt realizate;
(c)
pentru a favoriza investițiile și inovarea în infrastructuri de mare
capacitate noi și avansate care să acopere întreaga Uniune și
să poată satisface cererea în curs de evoluție a utilizatorilor
finali;
(d)
pentru a facilita furnizarea de servicii inovatoare și de înaltă
calitate;
(e)
pentru a asigura disponibilitatea și utilizarea foarte eficientă a
spectrului de frecvențe radio, în condițiile fie ale unei
autorizații generale, fie ale unor drepturi individuale de utilizare,
pentru servicii în bandă largă fără fir care să
sprijine inovarea, investițiile și crearea de locuri de muncă
și să aducă beneficii utilizatorilor finali;
(f)
pentru a servi intereselor cetățenilor și ale utilizatorilor
finali în materie de conectivitate prin favorizarea condițiilor de
investiții menite să sporească posibilitățile de acces
la rețea și calitatea acestuia și a serviciilor și prin
facilitarea mobilității în cadrul Uniunii, precum și a incluziunii
sociale și teritoriale.
(3)
Pentru a asigura punerea în aplicare a principiilor globale de reglementare
prevăzute la alineatul (2), prezentul regulament stabilește, de
asemenea, normele detaliate necesare pentru:
(a)
o autorizație UE unică pentru furnizorii europeni de comunicații
electronice;
(b)
o convergență sporită a condițiilor de reglementare în ceea
ce privește necesitatea și proporționalitatea măsurilor
corective impuse de autoritățile naționale de reglementare
furnizorilor europeni de comunicații electronice;
(c)
o furnizare armonizată la nivelul Uniunii a anumitor produse cu ridicata
pentru banda largă în condiții de reglementare convergente;
(d)
un cadru european coordonat pentru alocarea spectrului armonizat de
frecvențe radio pentru serviciile de comunicații în bandă
largă fără fir, creând astfel un spațiu fără fir
european;
(e)
armonizarea normelor referitoare la drepturile utilizatorilor finali și
promovarea unei concurențe efective pe piețele cu amănuntul,
creând astfel un spațiu european al consumatorilor de comunicații
electronice;
(f)
eliminarea treptată a suprataxelor nejustificate pentru comunicațiile
intra-UE și pentru comunicațiile în roaming din cadrul Uniunii.
Articolul 2 – Definiții
În
scopul prezentului regulament, se aplică definițiile prevăzute
în Directivele 2002/19/CE, 2002/20/CE, 2002/21/CE, 2002/22/CE și
2002/77/CE.
De
asemenea, se aplică următoarele definiții:
1.
„furnizor european de comunicații electronice” înseamnă o
întreprindere stabilită în Uniune care furnizează sau
intenționează să furnizeze rețele sau servicii de
comunicații electronice, fie direct, fie prin intermediul uneia sau mai
multor filiale, direcționate către mai multe state membre, și
care nu poate fi considerată o filială a unui alt furnizor de
comunicații electronice;
2.
„furnizor de comunicații electronice pentru public” înseamnă o
întreprindere care furnizează rețele publice de comunicații
electronice sau servicii de comunicații electronice disponibile pentru
public;
3.
„filială” înseamnă o întreprindere în cadrul căreia o altă
întreprindere, direct sau indirect:
(i)
are competența de a exercita mai mult de jumătate dintre drepturile
de vot sau
(ii)
are competența de a numi mai mult de jumătate dintre membrii
consiliului de supraveghere, ai consiliului de administrație ori ai
organelor care sunt reprezentanții legali ai întreprinderii sau
(iii)
are dreptul de a gestiona activitățile întreprinderii;
4.
„autorizație UE unică” înseamnă cadrul juridic aplicabil unui
furnizor european de comunicații electronice în întreaga Uniune pe baza
autorizației generale obținute în statul membru de origine și în
conformitate cu prezentul regulament;
5.
„stat membru de origine” înseamnă statul membru în care furnizorul
european de comunicații electronice își are sediul principal;
6.
„sediu principal” înseamnă locul de stabilire din statul membru în care se
iau deciziile principale privind desfășurarea furnizării de
servicii sau rețele de comunicații electronice în Uniune și
investițiile în această activitate;
7.
„stat membru gazdă” înseamnă orice stat membru diferit de statul
membru de origine în care un furnizor european de comunicații electronice
furnizează servicii sau rețele de comunicații electronice;
8. „spectru armonizat de frecvențe radio
pentru comunicațiile în bandă largă fără fir”
înseamnă spectrul de frecvențe radio pentru care condițiile de
disponibilitate și utilizare eficientă sunt armonizate la nivelul
Uniunii, în special în temeiul Deciziei nr. 676/2002/CE a Parlamentului
European și a Consiliului[27], și care
servește pentru furnizarea de servicii de comunicații electronice,
altele decât radiodifuziune;
9.
„punct de acces fără fir cu rază mică de acțiune”
înseamnă un dispozitiv de acces la rețea fără fir de
mică putere și de mici dimensiuni care funcționează într-o
zonă limitată, care poate sau nu să facă parte dintr-o rețea
terestră publică de comunicații mobile și care poate fi
echipat cu una sau mai multe antene cu un impact vizual redus, care permite
accesul fără fir al publicului la rețele de comunicații
electronice, indiferent de topologia subiacentă a rețelei;
10.
„rețea radio locală” (RLAN) înseamnă un sistem de acces
fără fir de mică putere, care funcționează într-o
zonă limitată, cu un risc scăzut de interferență cu
alte sisteme similare utilizate în apropiere de alți utilizatori, ce
utilizează în mod neexclusiv un spectru de frecvențe radio pentru
care condițiile de disponibilitate și de utilizare eficientă în
acest scop sunt armonizate la nivelul Uniunii;
11.
„acces virtual în bandă largă” înseamnă un tip de acces cu
ridicata la rețelele în bandă largă care constă într-o
legătură virtuală de acces cu sediul sau domiciliul clientului
în orice arhitectură de rețea de acces, cu excepția
decuplării fizice, împreună cu un serviciu de transmisie către
un set definit de puncte de predare, și care include elemente de rețea
specifice, funcționalități de rețea specifice și
sisteme informatice auxiliare;
12.
„produs de conectivitate cu calitate asigurată a serviciului (CAS)”
înseamnă un produs pus la dispoziție în centrala IP care permite
clienților să stabilească o legătură de comunicare IP
între un punct de interconectare și unul sau mai multe puncte fixe
terminale ale rețelei și permite niveluri definite de
performanță a rețelei pentru furnizarea de servicii specifice
către utilizatorii finali pe baza asigurării unei calități
garantate specificate a serviciului, bazate la rândul său pe o serie de
parametri specificați;
13.
„comunicații la mare distanță” înseamnă servicii de voce
sau de mesagerie care se termină în afara zonelor de taxare ale centralei
locale și ale celor regionale identificate printr-un cod de zonă
geografică în planul național de numerotare;
14.
„serviciu de acces la internet” înseamnă un serviciu de comunicații
electronice disponibil pentru public care asigură conectivitatea la
internet și, astfel, conectivitatea dintre, teoretic, toate punctele
terminale conectate la internet, indiferent de tehnologia de rețea
utilizată;
15.
„serviciu specializat” înseamnă un serviciu de comunicații
electronice sau orice alt serviciu care asigură capacitatea de a accesa
conținuturi, aplicații sau servicii specifice sau o combinație a
acestora și ale cărui caracteristici tehnice sunt controlate pe
toată linia de comunicație (end-to-end) ori care asigură
capacitatea de a trimite ori de a primi date de la sau către un anumit
număr de părți sau de puncte terminale și care nu este
comercializat sau utilizat pe scară largă ca substitut al serviciului
de acces la internet;
16.
„furnizor de comunicații electronice pentru public către care se
realizează transferul” înseamnă furnizorul de comunicații
electronice pentru public către care se transferă numărul de
telefon sau serviciul;
17.
„furnizor de comunicații electronice pentru public dinspre care se
realizează transferul” înseamnă furnizorul de comunicații
electronice pentru public de la care se transferă un număr de telefon
sau un serviciu.
Capitolul II
Autorizația UE unică
Articolul 3 – Libertatea de a furniza
comunicații electronice în întreaga Uniune
(1)
Un furnizor european de comunicații electronice are dreptul de a furniza
rețele și servicii de comunicații electronice în întreaga Uniune
și de a exercita drepturile aferente furnizării unor astfel de
rețele și servicii în fiecare stat membru în care își
desfășoară activitatea în temeiul unei autorizații UE unice
care este supusă doar cerințelor de notificare prevăzute la
articolul 4.
(2)
Furnizorul european de comunicații electronice este
supus normelor și condițiilor aplicate în fiecare stat membru în
cauză în conformitate cu legislația Uniunii, dacă nu există
dispoziții contrare în prezentul regulament și fără a aduce
atingere Regulamentului (UE) nr. 531/2012.
(3)
Prin derogare de la articolul 12 din Directiva 2002/20/CE, un furnizor european
de comunicații electronice poate fi supus unor taxe administrative
aplicabile în statul membru gazdă doar dacă are o cifră de
afaceri anuală aferentă serviciilor de comunicații electronice
furnizate în statul membru respectiv mai mare de 0,5 % din cifra de
afaceri națională totală din sectorul comunicațiilor
electronice. La perceperea acestor taxe, se ia în considerare numai cifra de
afaceri aferentă serviciilor de comunicații electronice furnizate în
statul membru în cauză.
(4)
Prin derogare de la articolul 13 alineatul (1) litera (b) din Directiva
2002/22/CE, un furnizor european de comunicații electronice poate fi supus
obligației de a plăti contribuțiile impuse pentru a
împărți costul net al obligațiilor de serviciu universal în
statul membru gazdă doar dacă are o cifră de afaceri anuală
aferentă serviciilor de comunicații electronice furnizate în statul
membru respectiv mai mare de 3 % din cifra de afaceri națională
totală din sectorul comunicațiilor electronice. La perceperea unei
astfel de contribuții, se ia în considerare numai cifra de afaceri din
statul membru în cauză.
(5)
Un furnizor european de comunicații electronice are dreptul la un
tratament egal din partea autorităților naționale de
reglementare din diferite state membre în situații echivalente din punct
de vedere obiectiv.
(6)
În cazul unui litigiu între întreprinderi în care este
implicat un furnizor european de comunicații electronice cu privire la
obligații aplicabile într-un stat membru gazdă în conformitate cu
Directivele 2002/19/CE, 2002/20/CE, 2002/21/CE și 2002/22/CE, cu prezentul
regulament sau cu Regulamentul (UE) nr. 531/2012, furnizorul european de
comunicații electronice poate consulta autoritatea națională de
reglementare din statul membru gazdă, care poate emite un aviz în scopul
de a asigura dezvoltarea unor practici de reglementare coerente. La soluționarea litigiului, autoritatea
națională de reglementare din statul membru gazdă ține cont
în cea mai mare măsură de avizul emis de autoritatea
națională de reglementare din statul membru de origine.
(7)
Furnizorii europeni de comunicații electronice care, la data intrării
în vigoare a prezentului regulament, au dreptul să furnizeze rețele
și servicii de comunicații electronice în mai multe state membre
trimit notificarea prevăzută la articolul 4 până cel târziu la 1
iulie 2016.
Articolul 4 – Procedura de notificare
pentru furnizorii europeni de comunicații electronice
(1)
Un furnizor european de comunicații electronice trimite o notificare
unică în conformitate cu prezentul regulament autorității
naționale de reglementare din statul membru de origine înainte de a începe
activitatea în cel puțin un stat membru.
(2)
Notificarea conține o declarație privind
furnizarea sau intenția de a începe furnizarea de rețele și
servicii de comunicații electronice și este însoțită numai
de următoarele informații:
(a) denumirea
furnizorului, statutul său juridic și forma sa juridică,
numărul de înregistrare în cazul în care furnizorul este înregistrat în
registrul comerțului sau în alt registru public similar, adresa
geografică a sediului principal, o persoană de contact, o scurtă
descriere a rețelelor sau a serviciilor furnizate sau care se
intenționează să fie furnizate, inclusiv identificarea statului
membru de origine;
(b) statul (statele)
membru(e) gazdă în care sunt furnizate sau se intenționează
să fie furnizate serviciile și rețelele, direct sau prin
intermediul unor filiale și, în cazul din urmă, denumirea, statutul
juridic și forma juridică, adresa geografică, numărul de
înregistrare în cazul în care furnizorul este înregistrat în registrul
comerțului sau în alt registru public similar în statul membru de origine,
precum și punctul de contact al eventualelor filiale în cauză și
zonele de operare aferente. Atunci când o filială
este controlată în comun de doi sau mai mulți furnizori de
comunicații electronice care au sediul principal în state membre diferite,
filiala respectivă indică statul membru de origine relevant dintre
cele ale societăților-mamă în scopul aplicării prezentului
regulament și este notificată în consecință de către
societatea-mamă din acel stat membru de origine.

Notificarea
se trimite în limba sau limbile aplicabile în statul membru de origine și
în orice stat membru gazdă.
(3)
Orice modificare a informațiilor prezentate în conformitate cu alineatul
(2) se comunică autorității naționale de reglementare din
statul membru de origine în termen de o lună de la modificare. În cazul în
care modificarea care trebuie notificată se referă la intenția
de a furniza rețele sau servicii de comunicații electronice într-un
stat membru gazdă care nu face obiectul unei notificări anterioare,
furnizorul european de comunicații electronice își poate începe
activitatea statul membru gazdă respectiv din momentul notificării.
(4)
Nerespectarea cerinței în materie de notificare prevăzute la
prezentul articol constituie o încălcare a condițiilor comune
aplicabile furnizorului european de comunicații electronice în statul
membru de origine.
(5)
Autoritatea națională de reglementare din statul membru de origine
transmite informațiile primite în conformitate cu alineatul (2) și eventualele
modificări ale acestora primite în conformitate cu alineatul (3)
autorităților naționale de reglementare din statele membre
gazdă vizate și Oficiului OAREC în termen de o
săptămână de la primirea informațiilor sau a
modificărilor.
Oficiul
OAREC ține un registru accesibil publicului al notificărilor
efectuate în conformitate cu prezentul regulament.
(6)
La cererea unui furnizor european de comunicații electronice, autoritatea
națională de reglementare din statul membru de origine emite o
declarație în conformitate cu articolul (9) din Directiva 2002/20/CE, în
care precizează că întreprinderea în cauză face obiectul
autorizației UE unice.
(7)
În cazul în care una sau mai multe autorități
naționale de reglementare din diferite state membre consideră că
identificarea statului membru de origine dintr-o notificare transmisă în
conformitate cu alineatul (2) sau dintr-o eventuală modificare a
informațiilor prezentate comunicată în conformitate cu alineatul (3)
nu corespunde sau nu mai corespunde cu sediul principal al întreprinderii
stabilit în conformitate cu prezentul regulament, autoritățile
respective sesizează Comisia, furnizând motivele pe care se bazează
evaluarea lor. O copie a sesizării se transmite
Oficiului OAREC pentru informare. După ce a dat posibilitatea de a-și
exprima punctul de vedere furnizorului european de comunicații electronice
în cauză și autorității naționale de reglementare din
statul membru de origine care face obiectul litigiului, Comisia emite o decizie
prin care stabilește statul membru de origine al întreprinderii respective
în conformitate cu prezentul regulament, în termen de trei luni de la sesizare.

Articolul 5 – Conformitatea cu
autorizația UE unică
(1)
Autoritatea națională de reglementare din
fiecare stat membru vizat monitorizează și asigură, în
conformitate cu legislația sa națională care transpune
procedurile prevăzute la articolul 10 din Directiva 2002/20/CE,
respectarea de către furnizorii europeni de comunicații electronice a
normelor și condițiilor aplicabile pe teritoriul său în
conformitate cu articolul 3.
(2)
Autoritatea națională de reglementare dintr-un stat membru gazdă
transmite autorității naționale de reglementare din statul
membru de origine orice informații relevante referitoare la măsurile
individuale adoptate în cazul unui furnizor european de comunicații
electronice pentru a asigura respectarea normelor și condițiilor
aplicabile pe teritoriul său în conformitate cu articolul 3.
Articolul 6 – Suspendarea și
retragerea drepturilor furnizorilor europeni de comunicații electronice de
a furniza comunicații electronice
(1)
Fără a aduce atingere măsurilor referitoare la suspendarea sau
retragerea drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio sau a
numerelor acordate de orice stat membru vizat și măsurilor temporare
adoptate în conformitate cu alineatul (3), autoritatea națională de
reglementare din statul membru de origine este singura care poate suspenda sau
retrage drepturile unui furnizor european de comunicații electronice de a
furniza rețele sau servicii de comunicații electronice în întreaga
Uniunea sau în anumite părți ale acesteia în conformitate cu
legislația națională care transpune articolul 10 alineatul (5)
din Directiva 2002/20/CE.
(2)
În cazul unor încălcări grave sau repetate ale normelor și
condițiilor aplicabile într-un stat membru gazdă în conformitate cu
articolul 3, atunci când măsurile de asigurare a conformității
adoptate de autoritatea națională de reglementare din statul membru
gazdă în conformitate cu articolul 5 au eșuat, aceasta
informează autoritatea națională de reglementare din statul
membru de origine și îi solicită să adopte măsurile
prevăzute la alineatul (1).
(3)
Până când autoritatea națională de reglementare din statul
membru de origine adoptă o decizie definitivă cu privire la o
solicitare transmisă în conformitate cu alineatul (2), autoritatea
națională de reglementare din statul membru gazdă poate adopta
măsuri temporare urgente în conformitate cu legislația națională
care transpune articolul 10 alineatul (6) din Directiva 2002/20/CE atunci când
are dovezi privind încălcarea normelor și condițiilor aplicabile
pe teritoriul său în conformitate cu articolul 3. Prin derogare de la
termenul-limită de trei luni prevăzut la articolul 10 alineatul (6)
din Directiva 2002/20/CE, măsurile temporare respective pot fi valabile
până în momentul în care autoritatea națională de reglementare
din statul membru de origine adoptă o decizie definitivă.
Comisia,
OAREC și autoritățile naționale de reglementare din statul
membru de origine și din statele membre gazdă sunt informate în timp
util cu privire la măsurile temporare adoptate.
(4)
Atunci când intenționează să adopte o decizie de suspendare sau
de retragere a drepturilor unui furnizor european de comunicații
electronice în conformitate cu alineatul (1), fie din proprie
inițiativă, fie la cererea autorității naționale de
reglementare dintr-un stat membru gazdă, autoritatea națională
de reglementare din statul membru de origine își notifică
intenția autorităților naționale de reglementare din toate
statele membre gazdă afectate de o astfel de decizie. Autoritatea națională
de reglementare dintr-un stat membru gazdă poate emite un aviz în termen
de o lună.
(5)
Ținând cont în cea mai mare măsură de eventualele avize ale
autorităților naționale de reglementare din statele membre
gazdă implicate, autoritatea națională de reglementare din
statul membru de origine adoptă o decizie definitivă și o
comunică Comisiei, OAREC și autorităților naționale de
reglementare din statele membre gazdă afectate de decizie în termen de o
săptămână de la adoptarea sa.
(6)
Atunci când autoritatea națională de
reglementare din statul membru de origine a decis să suspende sau să
retragă drepturile unui furnizor european de comunicații electronice
în conformitate cu alineatul (1), autoritățile naționale de
reglementare din statele membre gazdă afectate iau măsurile necesare
pentru a împiedica furnizorul european de comunicații electronice să
furnizeze în continuare serviciile sau rețelele vizate de decizia
respectivă pe teritoriul lor.
Articolul 7 – Coordonarea măsurilor de
executare
(1)
Atunci când aplică articolul 6, autoritatea națională de reglementare
din statul membru de origine ia măsuri de supraveghere sau de executare
referitoare la un serviciu sau o rețea de comunicații electronice
furnizată în alt stat membru ori care a provocat prejudicii în alt stat
membru cu aceeași diligență ca în cazul în care serviciul sau
rețeaua de comunicații electronice în cauză ar fi furnizată
în statul membru de origine.
(2)
Statele membre se asigură că pe teritoriul lor este posibilă
notificarea sau comunicarea actelor legale aferente măsurilor adoptate în
conformitate cu articolele 5 și 6.
Capitolul III
Inputuri europene
Secțiunea
1 — Coordonarea utilizării spectrului de frecvențe radio în cadrul
pieței unice
Articolul 8 – Domeniu de aplicare și
dispoziții generale
(1)
Prezenta secțiune se aplică spectrului armonizat
de frecvențe radio pentru comunicațiile în bandă largă
fără fir.
(2) Prezenta secțiune nu aduce atingere
dreptului statelor membre de a beneficia de taxe impuse pentru a asigura
utilizarea optimă a resurselor spectrului de frecvențe radio în conformitate
cu articolul 13 din Directiva 2002/20/CE și de a organiza și utiliza
spectrul lor de frecvențe radio pentru ordinea publică, securitatea
publică și apărare.
(3)
În exercitarea atribuțiilor conferite în prezenta secțiune, Comisia
ține seama în cea mai mare măsură de orice aviz relevant emis de
Grupul pentru politica în domeniul spectrului de frecvențe radio (RSPG),
înființat prin Decizia 2002/622/CE a Comisiei[28].
Articolul 9 – Utilizarea spectrului de
frecvențe radio pentru comunicații în bandă largă
fără fir: principii de reglementare
(1)
Autoritățile naționale competente în materie de spectru de
frecvențe radio contribuie la dezvoltarea unui spațiu al
comunicațiilor fără fir în care investițiile și
condițiile de concurență pentru comunicațiile în bandă
largă fără fir de mare viteză sunt convergente și care
permite planificarea și furnizarea de rețele și servicii
integrate multiteritoriale și de economii de scară, încurajând astfel
inovarea, creșterea economică și beneficiul pe termen lung
pentru utilizatorii finali.
Autoritățile
naționale competente se abțin de la aplicarea unor proceduri sau de
la impunerea unor condiții pentru utilizarea spectrului de frecvențe
radio care poate împiedica în mod neîntemeiat pe furnizorii europeni de comunicații
electronice să furnizeze rețele și servicii de comunicații
electronice integrate în mai multe state membre sau în întreaga Uniune.
(2)
Autoritățile naționale competente aplică sistemul de
autorizare cel mai puțin costisitor posibil pentru a permite utilizarea
spectrului de frecvențe radio, pe baza unor criterii obiective,
transparente, nediscriminatorii și proporționale, în așa fel
încât să maximizeze flexibilitatea și eficiența utilizării
spectrului de frecvențe radio și să promoveze condiții
comparabile pe întreg teritoriul Uniunii pentru investițiile și
operațiunile integrate multiteritoriale efectuate de furnizorii europeni
de comunicații electronice.
(3)
Atunci când stabilesc condițiile și procedurile de autorizare pentru
utilizarea spectrului de frecvențe radio, autoritățile
naționale competente au în vedere în special egalitatea de tratament între
operatorii existenți și potențiali și între furnizorii
europeni de comunicații electronice și alte întreprinderi.
(4)
Fără a aduce atingere alineatului (5), autoritățile
naționale competente iau în considerare și, dacă este necesar,
reconciliază următoarele principii de reglementare atunci când
stabilesc condițiile și procedurile de autorizare pentru drepturile
de utilizare a spectrului de frecvențe radio:
(a)
maximizarea interesului utilizatorului final, inclusiv a interesului
utilizatorilor finali, atât în ceea ce privește investițiile
eficiente pe termen lung și inovarea în rețelele și serviciile
fără fir, cât și concurența efectivă;
(b)
asigurarea utilizării celei mai eficiente și a gestionării
eficace a spectrului de frecvențe radio;
(c)
asigurarea unor condiții previzibile și comparabile pentru a permite
planificarea investițiilor în rețele și a serviciilor legate de
rețele pe o bază multiteritorială și realizarea de economii
de scară;
(d)
asigurarea necesității și a proporționalității
condițiilor impuse, inclusiv evaluând în mod obiectiv dacă este
justificat sau nu să se impună condiții suplimentare care ar
putea fi în favoarea sau în detrimentul anumitor operatori;
(e)
asigurarea unei vaste acoperiri teritoriale a rețelelor de bandă
largă pe suport radio de mare viteză și a unui nivel înalt de
penetrare și de consum pentru serviciile conexe.
(5)
Atunci când analizează dacă este necesar să se impună
oricare dintre condițiile specifice referitoare la drepturile de utilizare
a spectrului de frecvențe radio prevăzute la articolul 10,
autoritățile naționale competente au în vedere în special
criteriile prevăzute la articolul respectiv.
Articolul 10 – Criterii relevante care
trebuie luate în considerare pentru utilizarea spectrului de frecvențe
radio
(1) Atunci stabilesc numărul și tipul spectrului de
frecvențe radio care urmează să fie alocat în cadrul unei
anumite proceduri de acordare a drepturilor de utilizare a spectrului de
frecvențe radio, autoritățile naționale competente au în
vedere următoarele:
(a)
caracteristicile tehnice ale diferitelor benzi de frecvență radio
disponibile;
(b)
posibila combinare într-o singură procedură a benzilor complementare
și
(c)
relevanța portofoliilor coerente ale drepturilor de utilizare a spectrului
de frecvențe radio în diferite state membre pentru furnizarea de
rețele sau de servicii destinate întregii piețe a Uniunii sau unei
părți semnificative a acesteia.
(2) Atunci când decid
să precizeze sau nu orice număr minim sau maxim de frecvențe
radio, care ar fi definit în virtutea unui drept de utilizare într-o
anumită bandă sau într-o combinație de benzi complementare,
autoritățile naționale competente trebuie să asigure:
(a)
cea mai eficientă utilizare a spectrului de frecvențe radio în
conformitate cu articolul 9 alineatul (4) litera (b), ținând seama de
caracteristicile benzii sau benzilor respective;
(b)
investiții eficiente în rețele, în conformitate cu articolul 9
alineatul (4) litera (b).
Prezentul
alineat nu aduce atingere aplicării alineatului (5) în ceea ce
privește condițiile care definesc numărul maxim de
frecvențe radio.
(3)
Autoritățile naționale competente se asigură că taxele
pentru drepturile de utilizare a spectrului de frecvențe radio, în cazul
în care există:
(a)
reflectă în mod adecvat valoarea socială și economică a
spectrului de frecvențe radio, inclusiv efectele pozitive asupra
societății și economiei în ansamblu;
(b)
evită subutilizarea și favorizează investițiile în
capacitatea, gradul de acoperire și calitatea rețelelor și
serviciilor;
(c)
evită discriminarea și asigură egalitatea șanselor între
operatori, inclusiv între operatorii existenți și potențiali;
(d)
duc la o distribuție optimă între plățile imediate și,
dacă este cazul, plățile periodice, având în vedere în special
nevoia de a stimula extinderea rapidă a rețelelor și utilizarea
spectrului de frecvențe radio, în conformitate cu articolul 9 alineatul
(4) literele (b) și (e).
Prezentul
alineat nu aduce atingere aplicării alineatului (5) în ceea ce
privește orice condiții care au drept rezultat introducerea unor taxe
diferențiate între operatori care sunt prevăzute cu scopul de a
promova o concurență efectivă.
(4) Autoritățile naționale competente pot impune
obligații pentru a ajunge la o acoperire teritorială minimă
numai în cazul în care acestea sunt necesare și proporționale, în
conformitate cu articolul 9 alineatul (4) litera (d), pentru a realiza
obiective specifice de interes general stabilite la nivel național. Atunci
când impun aceste obligații, autoritățile naționale
competente au în vedere următoarele:
(a)
orice acoperire preexistentă a teritoriului național de către
serviciile relevante sau de către alte servicii de comunicații
electronice;
(b)
reducerea la minim a numărului de operatori care pot face obiectul unor
astfel de obligații;
(c)
posibilitatea de repartizare a sarcinilor și de reciprocitate între
diferiți operatori, inclusiv furnizori de alte servicii de
comunicații electronice;
(d)
investițiile necesare pentru a realiza o astfel de acoperire și
necesitatea de a reflecta aceste investiții în taxele aplicabile;
(e)
adecvarea tehnică a benzilor relevante pentru furnizarea eficientă a
unei largi acoperiri teritoriale;
(5) Atunci când stabilesc dacă este necesar să
impună oricare dintre măsurile de promovare a concurenței
efective prevăzute la articolul 5 alineatul (2) din Decizia nr.
243/2012/CE a Parlamentului European și a Consiliului,[29] autoritățile naționale competente își
întemeiază decizia pe o evaluare obiectivă și prospectivă a
următoarelor aspecte, luând în considerare condițiile de
piață și etaloanele disponibile:
(a)
probabilitatea menținerii sau realizării concurenței efective în
absența unor astfel de măsuri și
(b)
efectul probabil al unor astfel de măsuri temporare asupra
investițiilor existente și viitoare efectuate de către
operatorii de pe piață.
(6)
Autoritățile naționale competente stabilesc condițiile în
care întreprinderile pot transfera sau închiria parțial sau integral
drepturile lor individuale de utilizare a spectrului de frecvențe radio
către alte întreprinderi, inclusiv utilizarea în comun a spectrului de
frecvențe radio respectiv. Atunci când stabilesc
aceste condiții, autoritățile naționale competente au în
vedere următoarele:
(a)
optimizarea utilizării eficiente a spectrului de frecvențe radio în
conformitate cu articolul 9 alineatul (4) litera (b);
(b)
permiterea exploatării oportunităților benefice de utilizare în
comun;
(c)
reconcilierea intereselor titularilor de drepturi existenți și
potențiali;
(d)
crearea unei piețe mai fluide și cu o mai bună funcționare
pentru accesul la spectrul de frecvențe radio.
Prezentul
alineat nu aduce atingere aplicării normelor în materie de
concurență în cazul întreprinderilor.
(7)
Autoritățile naționale competente autorizează utilizarea în
comun a infrastructurii pasive și active și implementarea în comun a
infrastructurii pentru comunicații în bandă largă fără
fir, luând în considerare:
(a)
situația concurenței bazate pe infrastructură și a
oricărei concurențe bazate pe servicii;
(b)
cerințele referitoare la utilizarea eficientă a spectrului de
frecvențe radio;
(c)
posibilități de alegere sporite și o mai mare calitate a
serviciilor pentru utilizatorii finali;
(d)
inovarea tehnologică.
Prezentul
alineat nu aduce atingere aplicării normelor în materie de
concurență în cazul întreprinderilor.
Articolul 11 – Dispoziții suplimentare
referitoare la condițiile de utilizare a spectrului de frecvențe
radio
(1) În cazul în
care condițiile tehnice pentru disponibilitatea și utilizarea
eficientă a spectrului armonizat de frecvențe radio pentru
comunicațiile în bandă largă fără fir permit
utilizarea spectrului de frecvențe radio relevant în cadrul unui regim de
autorizare generală, autoritățile naționale competente
evită impunerea oricărei condiții suplimentare și se
asigură că nicio utilizare alternativă nu împiedică
aplicarea efectivă a unui astfel de regim armonizat.
(2)
Autoritățile naționale competente stabilesc condiții de
autorizare prin care o autorizație individuală sau un drept de
utilizare poate fi revocată (revocat) sau anulată (anulat) în caz de
nerespectare repetată a utilizării spectrului de frecvențe radio
relevant. Revocarea sau anularea poate face obiectul
unei compensări adecvate atunci când incapacitatea de a utiliza spectrul
de frecvențe radio este cauzată de motive independente de voința
operatorului și se justifică în mod obiectiv.
(3)
Autoritățile naționale competente analizează necesitatea de
a stabili, în conformitate cu normele în materie de concurență
și în vederea eliberării în timp util sau utilizării în comun a
unui spectru suficient de frecvențe radio armonizate în benzi rentabile
pentru serviciile în bandă largă fără fir de mare
capacitate:
(a)
compensații sau plăți stimulative adecvate pentru utilizatorii
existenți sau deținătorii de drepturi de utilizare a spectrului
de frecvențe radio, printre altele, prin includerea în sistemul de
licitație sau o sumă forfetară pentru acordarea drepturilor de
utilizare; sau
(b)
plăți stimulative care urmează a fi plătite de utilizatorii
existenți sau de deținătorii de drepturi de utilizare a
spectrului de frecvențe radio.
(4)
Autoritățile naționale competente iau în considerare necesitatea
de a stabili niveluri de performanță adecvate, corespunzătoare
tehnologiei minime, pentru diferite benzi în conformitate cu articolul 6
alineatul (3) din Decizia nr. 243/2012/CE în vederea
îmbunătățirii eficienței spectrale și fără a
aduce atingere măsurilor adoptate în temeiul Deciziei nr. 676/2002.
Atunci
când stabilesc nivelurile respective, acestea trebuie, în special:
(a)
să aibă în vedere ciclurile de dezvoltare tehnologică și de
reînnoire a echipamentelor, în special a echipamentelor terminale; și
(b)
să aplice principiul neutralității tehnologice pentru a atinge
nivelul de performanță specificat, în conformitate cu articolul 9 din
Directiva 2002/21/CE.
Articolul 12 — Armonizarea anumitor
condiții de autorizare referitoare la comunicațiile în bandă
largă fără fir
(1)
Autoritățile naționale competente stabilesc calendare pentru
acordarea sau reatribuirea drepturilor de utilizare sau pentru reînnoirea
drepturilor respective în condițiile drepturilor existente, care se
aplică spectrului armonizat de frecvențe radio pentru comunicațiile
în bandă largă fără fir.
Perioada
de valabilitate a drepturilor de utilizare sau datele pentru reînnoirea
ulterioară a acestora se stabilesc cu mult timp înaintea procedurii
relevante incluse în calendarul menționat la primul paragraf. Calendarele,
perioadele de valabilitate și ciclurile de reînnoire iau în considerare
necesitatea existenței unui mediu de investiții previzibil,
posibilitatea efectivă de a elibera orice benzi armonizate ale noului
spectru de frecvențe radio relevant pentru comunicații în bandă
largă fără fir și perioada de amortizare a
investițiilor aferente în condiții concurențiale.
(2) Pentru a asigura o
punere în aplicare coerentă a alineatului (1) în întreaga Uniune și
în special pentru a permite disponibilitatea sincronizată a serviciilor
fără fir în interiorul Uniunii, Comisia poate, prin intermediul unor
acte de punere în aplicare:
(a) să stabilească un calendar comun
pentru Uniune în ansamblul său sau calendare adecvate circumstanțelor
diferitelor categorii de state membre, data sau datele până la care se
acordă drepturile individuale de utilizare pentru o bandă
armonizată sau o combinație de benzi armonizate complementare și
se permite utilizarea efectivă a spectrului de frecvențe radio pentru
furnizarea exclusivă sau partajată de comunicații în bandă
largă fără fir pe întreg teritoriul Uniunii;
(b) să determine o perioadă
minimă de valabilitate pentru drepturile acordate cu privire la benzile
armonizate;
(c) să determine, în cazul drepturilor
care nu au o perioadă de valabilitate nedeterminată, o dată
sincronizată de expirare sau de reînnoire pentru Uniune în ansamblul
său;
(d) să stabilească data
expirării oricăror drepturi existente de utilizare a benzilor
armonizate, altele decât pentru comunicații în bandă largă
fără fir, sau, în cazul drepturilor cu o perioadă de
valabilitate nedeterminată, data până la care dreptul de utilizare
trebuie modificat, pentru a permite furnizarea de comunicații în
bandă largă fără fir.
Respectivele acte de punere în aplicare se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 33 alineatul (2).
(3) De asemenea, Comisia poate adopta acte de
punere în aplicare de armonizare a datei expirării sau reînnoirii
drepturilor individuale de utilizare a spectrului de frecvențe radio
pentru conexiunile în bandă largă fără fir în benzi
armonizate care există deja la data adoptării unor astfel de acte, în
vederea sincronizării în întreaga Uniune a datei de reînnoire sau de
reatribuire a drepturilor de utilizare pentru astfel de benzi, inclusiv
posibila sincronizare cu data reînnoirii sau a reatribuirii altor benzi
armonizate prin măsuri de punere în aplicare adoptate în conformitate cu
alineatul (2) sau cu prezentul alineat. Respectivele acte de punere în aplicare
se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată
la articolul 33 alineatul (2).
În cazul în care actele de punere în aplicare
prevăzute la prezentul alineat definesc o dată armonizată de
reînnoire sau de reatribuire a drepturilor de utilizare a spectrului de
frecvențe radio care este ulterioară datei expirării sau
reînnoirii oricăror drepturi individuale existente de utilizare a
spectrului de frecvențe radio în oricare dintre statele membre,
autoritățile naționale competente prelungesc drepturile
existente până la data armonizată în conformitate cu aceleași
condiții de autorizare de fond aplicabile anterior, inclusiv orice taxe
aplicabile periodice.
În cazul în care perioada de prelungire
acordată în conformitate cu paragraful al doilea este semnificativă
în comparație cu durata inițială a drepturilor de utilizare,
autoritățile naționale competente pot condiționa
prelungirea drepturilor de orice adaptări ale condițiilor de
autorizare aplicabile anterior care sunt necesare în lumina circumstanțelor
schimbate, inclusiv impunerea unor taxe suplimentare. Aceste taxe suplimentare
se bazează pe o aplicare pro rata temporis a oricărei taxe
inițiale pentru drepturile originale de utilizare care a fost în mod
expres calculată prin raportare la durata prevăzută
inițial.
Actele de punere în aplicare prevăzute la
prezentul alineat nu impun reducerea perioadei de valabilitate a drepturilor de
utilizare existente în orice stat membru, cu excepția cazului în care
acest lucru are loc în conformitate cu articolul 14 alineatul (2) din Directiva
2002/20/CE, și nu se aplică drepturilor existente cu o perioadă
de valabilitate nedeterminată.
În cazul în care Comisia adoptă un act de
punere în aplicare în temeiul alineatului (2), ea poate aplica
dispozițiile prezentului alineat mutatis mutandis oricăror
drepturi de utilizare a benzii armonizate în cauză pentru conexiunile în
bandă largă fără fir.
(4) Atunci când adoptă actele de punere
în aplicare prevăzute la alineatele (2) și (3), Comisia are în
vedere:
(a) principiile de reglementare prevăzute
la articolul 9;
(b) variațiile obiective pe teritoriul
Uniunii în ceea ce privește necesitățile în materie de spectru
de frecvențe radio suplimentar pentru furnizarea de conexiuni în
bandă largă fără fir, luând în același timp în
considerare necesitățile în materie de spectru de frecvențe
radio comun pentru rețelele integrate care acoperă mai multe state
membre;
(c) previzibilitatea condițiilor de
operare pentru utilizatorii spectrului de frecvențe radio existenți;
(d) ciclurile de adoptare, dezvoltare și
investiții ale generațiilor succesive de tehnologii în bandă
largă fără fir;
(e) cererea de comunicații în bandă
largă fără fir de mare capacitate la nivelul utilizatorilor
finali.
În cursul stabilirii calendarelor pentru
diferitele categorii de state membre care nu au acordat deja drepturi
individuale de utilizare și nu au permis deja utilizarea efectivă a
benzii armonizate în cauză, Comisia ține seama în mod
corespunzător de observațiile prezentate de statele membre cu privire
la modul în care drepturile de utilizare a spectrului de frecvențe radio
au fost acordate în mod tradițional, de motivele de restricție
prevăzute la articolul 9 alineatele (3) și (4) din Directiva
2002/21/CE, de necesitatea eventuală de a elibera banda în cauză, de
efectele asupra concurenței sau de constrângerile de ordin geografic sau
tehnic, ținând seama de efectul asupra pieței interne. Comisia se
asigură că punerea în aplicare a măsurilor nu este amânată
în mod nejustificat și că orice variație în materie de calendare
între statele membre nu duce la diferențe nejustificate în ceea ce
privește situațiile legate de concurență sau de
reglementare între statele membre.
(5) Alineatul (2) nu aduce atingere dreptului
statelor membre de a acorda drepturi de utilizare pentru și de a permite
utilizarea efectivă a benzii armonizate înainte de adoptarea unui act de
punere în aplicare referitor la banda respectivă, sub rezerva
conformității cu paragraful al doilea al prezentului alineat, sau
înainte de data armonizată stabilită de un act de punere în aplicare
pentru banda respectivă.
În cazul în care autoritățile
naționale competente acordă drepturi de utilizare într-o bandă
armonizată înainte de adoptarea unui act de punere în aplicare referitor
la banda respectivă, ele definesc condițiile de acordare a acestor
drepturi și în special cele referitoare la perioada de valabilitate,
astfel încât beneficiarii drepturilor de utilizare să fie informați
cu privire la posibilitatea adoptării de către Comisie a unor acte de
punere în aplicare în conformitate cu alineatul (2) care să
stabilească perioada minimă de valabilitate a acestor drepturi sau a
unui ciclu de expirare sau de reînnoire sincronizat pentru Uniune în ansamblu.
Prezentul paragraf nu se aplică acordării drepturilor cu o perioadă
de valabilitate nedeterminată.
(6) Pentru benzile armonizate pentru care a
fost stabilit un calendar comun de acordare a drepturilor de permitere a
utilizării efective într-un act de punere în aplicare adoptat în
conformitate cu alineatul (2), autoritățile naționale competente
furnizează în timp util informații suficient de detaliate Comisiei
privind planurile lor de a asigura conformitatea. Comisia poate adopta acte de
punere în aplicare care definesc formatul și procedurile pentru furnizarea
acestor informații. Respectivele acte de punere în aplicare se adoptă
în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 33
alineatul (2).
În cazul în care Comisia consideră, în
cadrul revizuirii unor astfel de planuri detaliate furnizate de un stat membru,
că este improbabil ca statul membru în cauză să poată
respecta calendarul care i se aplică, Comisia poate adopta o decizie prin
intermediul unui act de punere în aplicare prin care să solicite statului
membru respectiv să își adapteze planurile în mod corespunzător
pentru a asigura respectarea calendarului.
Articolul 13 – Coordonarea procedurilor de
autorizare și a condițiilor de utilizare a spectrului de
frecvențe radio pentru comunicațiile în bandă largă
fără fir pe piața internă
(1) În cazul în care o autoritate
națională competentă intenționează să supună
utilizarea spectrului de frecvențe radio unei autorizații generale
sau să acorde drepturi individuale de utilizare a spectrului de
frecvențe radio sau să modifice drepturile și obligațiile
în ceea ce privește utilizarea spectrului de frecvențe radio în
conformitate cu articolul 14 din Directiva 2002/20/CE, aceasta pune simultan
proiectul său de măsură, împreună cu raționamentul
care stă la baza acestuia, la dispoziția Comisiei și a
autorităților competente pentru spectrul de frecvențe radio din
celelalte state membre, la finalizarea consultării publice menționate
la articolul 6 din Directiva 2002/21/CE, dacă este cazul, și, în
orice caz, numai într-o etapă a elaborării sale care îi permite
să furnizeze Comisiei și autorităților competente din
celelalte state membre informații suficiente și stabile privind toate
aspectele relevante.
Autoritatea națională
competentă furnizează informații care includ cel puțin
următoarele aspecte, după caz:
(a) tipul procesului de autorizare;
(b) calendarul procesului de autorizare;
(c) perioada de valabilitate a drepturilor de
utilizare;
(d) tipul și numărul de
frecvențe radio disponibile, în ansamblu sau pentru o anumită
întreprindere;
(e) valoarea și structura oricăror
taxe care trebuie plătite;
(f) indemnizații sau stimulente cu
privire la eliberarea sau utilizarea în comun a spectrului de frecvențe
radio de către utilizatorii existenți;
(g) obligații de acoperire;
(h) acces cu ridicata, cerințe în materie
de roaming la nivel național sau regional;
(i) rezervarea spectrului de frecvențe
radio pentru anumite tipuri de operatori sau excluderea anumitor tipuri de
operatori;
(j) condiții legate de alocarea,
transferul sau acumularea de drepturi de utilizare;
(k) posibilitatea utilizării spectrului
de frecvențe radio în comun;
(l) utilizarea în comun a infrastructurii;
(m) nivelurile minime de performanță
a tehnologiei;
(n) restricții aplicate în conformitate
cu articolul 9 alineatele (3) și (4) din Directiva 2002/21/CE;
(o) o revocare sau retragere a unuia sau a mai
multor drepturi de utilizare sau o modificare a drepturilor sau
condițiilor conexe acestor drepturi care nu poate fi considerată
minoră în sensul articolului 14 alineatul (1) din Directiva 2002/20/CE.
(2) Autoritățile naționale
competente și Comisia pot prezenta observații autorității
competente în cauză în termen de două luni. Termenul de două
luni nu poate fi prelungit.
Atunci când evaluează proiectul de
măsură în conformitate cu prezentul articol, Comisia are în vedere în
special:
(a) dispozițiile Directivelor 2002/20/CE
și 2002/21/CE și ale Deciziei nr. 243/2012/CE;
(b) principiile de reglementare prevăzute
la articolul 9;
(c) criteriile relevante pentru anumite
condiții specifice prevăzute la articolul 10 și
dispozițiile suplimentare stabilite la articolul 11;
(d) orice act de punere în aplicare adoptat în
conformitate cu articolul 12;
(e) coerența cu procedurile recente, în
curs sau planificate în alte state membre, precum și efectele posibile
asupra schimburilor comerciale dintre statele membre.
În cazul în care, în această
perioadă, Comisia informează autoritatea competentă că
proiectul de măsură ar crea un obstacol pentru piața
internă sau că are îndoieli serioase cu privire la compatibilitatea
acestuia cu legislația Uniunii, proiectul de măsură nu se
adoptă pentru o nouă perioadă de două luni. Comisia
informează, de asemenea, autoritățile competente ale celorlalte
state membre cu privire la poziția pe care a luat-o în legătură
cu proiectul de măsură într-un astfel de caz.
(3) În cursul perioadei de două luni
menționate la alineatul (2), Comisia și autoritatea competentă
în cauză cooperează îndeaproape în scopul identificării
măsurii celei mai adecvate și eficiente în lumina criteriilor
menționate la articolul 2, luând în considerare în mod adecvat opiniile
participanților la piață și necesitatea de a asigura
dezvoltarea unei practici de reglementare consecvente.
(4) În orice etapă a procedurii,
autoritatea competentă poate modifica sau retrage proiectul de
măsură, ținând seama în cea mai mare măsură de
notificarea Comisei menționată la alineatul (2).
(5) În cursul perioadei suplimentare de
două luni menționate la alineatul (2), Comisia poate:
a) să prezinte un proiect de decizie
Comitetului pentru comunicații prin care să solicite autorității
competente în cauză retragerea proiectului de măsură. Proiectul
de decizie este însoțit de o analiză detaliată și
obiectivă a motivelor pentru care Comisia consideră că proiectul
de măsură nu ar trebui adoptat astfel cum a fost notificat, împreună
cu propunerile specifice de modificare a proiectului de măsură; sau
b) să ia o decizie de modificare a
poziției sale în legătură cu proiectul de măsură în
cauză.
(6) În cazul în care Comisia nu a prezentat un
proiect de decizie menționat la alineatul (5) litera (a) sau ia o decizie
menționată la alineatul (5) litera (b), autoritatea competentă
în cauză poate adopta proiectul de măsură.
În cazul în care Comisia a prezentat un
proiect de decizie la care se face referire în conformitate cu alineatul (5)
litera (a), proiectul de măsură nu se adoptă de către
autoritatea competentă pentru o perioadă de maximum șase luni de
la notificarea trimisă autorității competente în temeiul
alineatului (2).
Comisia poate decide să își schimbe
poziția în legătură cu proiectul de măsură în
cauză în orice etapă a procedurii, inclusiv după prezentarea
unui proiect de decizie Comitetului pentru comunicații.
(7) Comisia adoptă orice decizie prin
care se solicită autorității competente să își
retragă proiectul de măsură prin intermediul unor acte de punere
în aplicare. Respectivele acte de punere în aplicare se adoptă în
conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 33
alineatul (2).
(8) În cazul în care Comisia a adoptat o
decizie în conformitate cu alineatul (7), autoritatea competentă
modifică sau retrage proiectul de măsură în termen de șase
luni de la data notificării deciziei Comisiei. În cazul în care proiectul
de măsură se modifică, autoritatea competentă întreprinde o
consultare publică, după caz, și pune proiectul de
măsură modificat la dispoziția Comisiei în conformitate cu
alineatul (1).
(9) Autoritatea competentă vizată
ține seama în cea mai mare măsură de orice observații ale
autorităților competente din celelalte state membre și ale
Comisiei și poate, cu excepția cazurilor care intră sub
incidența alineatului (2) paragraful al treilea, a alineatului (6)
paragraful al doilea și a alineatului (7), să adopte proiectul de
măsură final și, în acest caz, comunică acest lucru
Comisiei.
(10) Autoritatea competentă
informează Comisia cu privire la rezultatele procedurii la care se
referă măsura sa după încheierea procedurii respective.
Articolul 14 – Accesul la rețelele
radio locale
(1) Autoritățile naționale
competente permit furnizarea accesului prin rețelele radio locale la
rețeaua unui furnizor de comunicații electronice pentru public,
precum și utilizarea spectrului de frecvențe radio armonizate pentru
furnizarea respectivă, care este supusă doar unei autorizații
generale.
(2) Autoritățile naționale
competente nu împiedică furnizorii de comunicații electronice pentru
public să permită accesul publicului la rețelele lor, prin
rețelele radio locale, care pot să fie amplasate la locația unui
utilizator final, sub rezerva respectării condițiilor de autorizare
generală și a acordului prealabil, exprimat în
cunoștință de cauză, al utilizatorului final.
(3) Furnizorii de comunicații electronice
pentru public nu restricționează unilateral:
a) dreptul utilizatorilor finali de a avea
acces la rețelele radio locale la care doresc să aibă acces
furnizate de terți;
b) dreptul utilizatorilor finali de a permite
în mod reciproc sau mai general accesul altor utilizatori finali la
rețelele furnizorilor respectivi prin rețele radio locale, inclusiv
pe baza unor inițiative ale terților care se grupează și
pun la dispoziția publicului rețelele radio locale ale
diferiților utilizatori finali.
(4) Autoritățile naționale
competente nu restricționează dreptul utilizatorilor finali de a
permite în mod reciproc sau mai general accesul altor utilizatori finali la
rețelele lor radio locale, inclusiv pe baza unor inițiative ale
terților care se grupează și pun la dispoziția publicului
rețelele radio locale ale diferiților utilizatori finali.
(5) Autoritățile naționale
competente nu restricționează furnizarea accesului public la
rețelele radio locale:
(a) de către autoritățile
publice la sediul sau în imediata vecinătate a sediului
autorităților publice respective, atunci când acesta este auxiliar
serviciilor publice furnizate în astfel de locații;
(b) prin inițiative ale
organizațiilor neguvernamentale sau ale autorităților publice de
a se regrupa și de a permite în mod reciproc sau mai general accesul
diferiților utilizatori finali la rețelele radio locale, inclusiv,
după caz, la rețelele radio locale la care accesul publicului se
acordă în conformitate cu litera (a).
(6) O întreprindere, o autoritate publică
sau alt utilizator final nu se consideră a fi un furnizor de
comunicații electronice pentru public exclusiv în virtutea furnizării
de acces public la rețelele radio locale, în cazul în această
furnizare nu are un caracter comercial sau este doar auxiliară altei
activități comerciale sau altui serviciu public care nu depinde de
transmiterea de semnale prin astfel de rețele.
Articolul 15 – Instalarea și
exploatarea unor puncte de acces fără fir cu rază mică de
acțiune
(1) Autoritățile naționale
competente permit instalarea, conectarea și exploatarea unor puncte de
acces fără fir discrete cu rază mică de acțiune în
temeiul regimului general de autorizare și nu restricționează în
mod nejustificat instalarea, conectarea sau exploatarea acestor puncte de acces
prin acordarea unor permise de urbanism individuale sau în orice alt mod, ori
de câte ori o astfel de utilizare este conformă cu măsurile de punere
în aplicare adoptate în temeiul alineatului (2).
Prezentul alineat nu aduce atingere regimului
de autorizare pentru spectrul de frecvențe radio utilizat pentru
exploatarea punctelor de acces fără fir cu rază mică de
acțiune.
(2) În scopul aplicării uniforme a
regimului de autorizare generală pentru instalarea, conectarea și
exploatarea punctelor de acces fără fir cu rază mică de
acțiune în temeiul alineatului (1), Comisia poate, prin intermediul unui
act de punere în aplicare, să precizeze caracteristicile tehnice pentru
proiectarea, instalarea și exploatarea punctelor de acces fără
fir cu rază mică de acțiune, a căror respectare
asigură caracterul lor discret atunci când sunt utilizate în diferite
contexte locale. Comisia precizează aceste caracteristici tehnice
făcând trimitere la dimensiunea, puterea și caracteristicile
electromagnetice maxime și la impactul vizual ale punctelor de acces
fără fir cu rază mică de acțiune instalate. Aceste
caracteristici tehnice pentru utilizarea punctelor de acces fără fir
cu rază mică de acțiune respectă cel puțin
cerințele prevăzute în Directiva 2013/35/UE[30]
și pragurile definite în Recomandarea nr. 1999/519/CE a Consiliului[31].
Caracteristicile specificate pentru ca
instalarea, conectarea și exploatarea punctelor de acces fără
fir cu rază mică de acțiune să beneficieze de alineatul (1)
nu aduc atingere cerințelor esențiale prevăzute de Directiva
1999/5/CE a Parlamentului European și a Consiliului cu privire la introducerea
pe piață a unor astfel de produse[32].
Respectivele acte de punere în aplicare se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 33 alineatul (2).
Articolul 16 – Coordonarea între statele
membre în domeniul spectrului de frecvențe radio
(1) Fără a aduce atingere
obligațiilor care le revin în temeiul acordurilor internaționale
relevante, inclusiv al reglementărilor UIT privind
radiocomunicațiile, autoritățile naționale competente se
asigură că utilizarea spectrului de frecvențe radio este
organizată pe teritoriul lor și, în special, iau toate măsurile
necesare privind alocarea sau atribuirea de frecvențe radio, pentru ca
niciun alt stat membru să nu fie împiedicat să permită pe
teritoriul său utilizarea unei benzi specifice armonizate în conformitate
cu legislația Uniunii.
(2) Statele membre cooperează în ceea ce
privește coordonarea transfrontalieră a utilizării spectrului de
frecvențe radio pentru a asigura conformitatea cu alineatul (1) și
pentru a garanta că niciunui stat membru nu îi este refuzat accesul
echitabil la spectrul de frecvențe radio.
(3) Orice stat membru în cauză poate
invita Grupul pentru politica în domeniul spectrului de frecvențe radio
să își ofere bunele oficii pentru a sprijini statul respectiv și
orice alt stat membru în vederea conformării cu prezentul articol.
Comisia poate adopta măsuri de punere în
aplicare pentru a se asigura că rezultatele coordonate respectă
cerința referitoare la accesul echitabil la spectrul de frecvențe
radio între statele membre relevante, pentru a rezolva orice inconsecvențe
practice între diferite rezultate coordonate între diferite state membre sau
pentru a asigura aplicarea de soluții coordonate în temeiul
legislației Uniunii. Actele respective de punere în aplicare se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 33 alineatul (2).
Secțiunea 2 –
Produse europene de acces virtual
Articolul 17 – Produse europene de acces
virtual în bandă largă
(1)
Furnizarea unui produs de acces virtual în bandă largă impusă în
conformitate cu articolele 8 și 12 din Directiva 2002/19/CE se
consideră ca fiind furnizarea unui produs european de acces virtual în
bandă largă în cazul în care se realizează în conformitate cu
parametrii minimi enumerați în una dintre ofertele stabilite în anexa I și
îndeplinește cumulativ următoarele cerințe de fond:
(a) capacitatea de a fi oferit ca produs de
înaltă calitate oriunde în Uniune;
(b) grad maxim de interoperabilitate a
rețelei și a serviciilor și gestionare nediscriminatorie a
rețelei între operatori în mod consecvent cu topologia rețelei;
(c) capacitatea de a deservi utilizatorii
finali în condiții competitive;
(d) eficiență din punct de vedere al
costurilor, ținând seama de capacitatea de a fi pus în aplicare în
rețelele existente și în cele recent constituite și de a coexista
cu alte produse de acces care pot fi furnizate în aceeași
infrastructură a rețelei;
(e) eficacitate operațională, în
special în ceea ce privește limitarea pe cât posibil a obstacolelor în
calea punerii în aplicare și a costurilor de instalare pentru furnizorii
de acces virtual în bandă largă și pentru solicitanții de
acces virtual în bandă largă;
(f) respectarea normelor privind
protecția vieții private, a datelor cu caracter personal, a
securității și a integrității rețelelor și a
transparenței în conformitate cu legislația Uniunii.
(2)        Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 32, în scopul
adaptării anexei I în lumina evoluției pieței și a
evoluției tehnologice, astfel încât să fie îndeplinite în continuare cerințele
de fond menționate la alineatul (1).
Articolul 18 – Condiții de
reglementare referitoare la produsele europene de acces virtual în bandă
largă
(1)
O autoritate națională de reglementare care, în conformitate cu
articolele 8 și 12 din Directiva 2002/19/CE, a impus anterior unui
operator orice obligație de a oferi acces cu ridicata la o rețea de
generație următoare, evaluează dacă ar fi oportun și
proporționat să impună, în schimb, o obligație de a furniza
un produs european de acces virtual în bandă largă care oferă
cel puțin funcționalități echivalente produsului de acces
cu ridicata impus în prezent.
Autoritățile
naționale de reglementare menționate la primul paragraf
realizează evaluarea necesară a măsurilor corective existente
privind accesul cu ridicata în cel mai scurt timp posibil după intrarea în
vigoare a prezentului regulament, indiferent de momentul analizei piețelor
relevante în conformitate cu articolul 16 alineatul (6) din Directiva
2002/21/CE.
În
cazul în care o autoritate națională de reglementare care a impus
anterior o obligație de a furniza acces virtual în bandă largă
consideră, în urma evaluării sale efectuate în temeiul primului
paragraf, că un produs european de acces virtual în bandă largă
nu este adecvat în circumstanțele specifice, aceasta furnizează o
explicație motivată în proiectul său de măsură în
conformitate cu procedura prevăzută la articolele 6 și 7 din
Directiva 2002/21/CE.
(2)
În cazul în care o autoritate națională de reglementare
intenționează să impună unui operator obligația de a
furniza acces cu ridicata la o rețea de generație următoare în
conformitate cu articolele 8 și 12 din Directiva 2002/19/CE, ea
evaluează în special, în plus față de factorii stabiliți la
articolul 12 alineatul (2) din directiva în cauză, avantajele instituirii
(i)
unui input cu ridicata pasiv, cum ar fi accesul fizic neîngrădit la bucla
sau la sub-bucla locală;
(ii)
unui input cu ridicata virtual (care nu este fizic) care oferă
funcționalități echivalente și în special un produs
european de acces virtual în bandă largă care satisface
cerințele de fond și parametrii prevăzuți la articolul 17
alineatul (1) din prezentul regulament și în anexa I punctul 1 la
prezentul regulament.
(3)
Prin derogare de la articolul 12 alineatul (3) din Directiva 2002/19/CE, în
cazul în care o autoritate națională de reglementare
intenționează să impună unui operator obligația de a
furniza acces virtual în bandă largă în conformitate cu articolele 8
și 12 din directiva respectivă, aceasta impune obligația de a
furniza un produs european de acces virtual în bandă largă care
prezintă funcționalitățile cele mai relevante pentru a
răspunde necesității de reglementare identificate în evaluarea
sa. În cazul în care o autoritate națională de reglementare
consideră că un produs european de acces virtual în bandă
largă nu ar fi adecvat în circumstanțele specifice, aceasta
furnizează o explicație motivată în proiectul său de
măsură în conformitate cu procedura prevăzută la articolele
6 și 7 din Directiva 2002/21/CE.
(4)
Atunci când evaluează în temeiul alineatelor (1), (2) sau (3) dacă
este necesar să impună un produs european de acces virtual în
bandă largă în locul oricărui alt produs posibil de acces cu
ridicata, autoritatea națională de reglementare are în vedere
interesul de a avea măsuri corective privind accesul cu ridicata în
condiții de reglementare convergente în întreaga Uniune, situația
actuală și prospectivă a concurenței bazate pe
infrastructură și evoluția condițiilor de pe
piață către furnizarea de rețele de generație
următoare concurente, respectiv, investițiile realizate de către
operatorul desemnat ca având o putere semnificativă pe piață
și, respectiv, de către solicitanții de acces și perioada
de amortizare pentru astfel de investiții.
Autoritatea
națională de reglementare stabilește o perioadă de
tranziție pentru înlocuirea unui produs de acces cu ridicata existent cu
un produs european de acces virtual în bandă largă în cazul în care
este necesar.
(5)
Prin derogare de la articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2002/19/CE, în
cazul în care un operator are, în temeiul articolelor 8 și 12 din
directiva menționată, obligații de a furniza un produs european
de acces virtual în bandă largă, autoritățile
naționale de reglementare asigură publicarea unei oferte de referință
care cuprinde cel puțin elementele prevăzute în anexa I punctul 1,
punctul 2 sau punctul 3, după caz.
(6)
Prin derogare de la articolul 16 alineatul (3) din Directiva 2002/21/CE, o
autoritate națională de reglementare nu impune o perioadă
obligatorie de notificare înainte de a retrage o obligație impusă
anterior de a oferi un produs european de acces virtual în bandă
largă care satisface cerințele și parametrii de bază
prevăzuți la articolul 17 alineatul (1) din prezentul regulament
și în anexa I punctul 2 la acesta, în cazul în care operatorul în
cauză se angajează în mod voluntar să pună la
dispoziție un astfel de produs la cererea unor părți terțe
în condiții corecte și rezonabile pentru o perioadă
suplimentară de trei ani.
(7)
Atunci când o autoritate națională de reglementare analizează,
în contextul unei evaluări în temeiul alineatelor (2) sau (3), dacă
este sau nu necesar să impună sau să mențină controale
ale prețurilor în conformitate cu articolul 13 din Directiva 2002/19/CE
pentru accesul cu ridicata la rețelele de generație următoare,
fie prin intermediul unuia dintre produsele europene de acces virtual în
bandă largă, fie în alt mod, ea ia în considerare situația
concurenței în ceea ce privește prețurile, diversitatea și
calitatea produselor oferite la nivelul pieței cu amănuntul. Aceasta
ia în considerare eficacitatea protecției împotriva discriminării la
nivelul pieței cu ridicata și situația concurenței bazate
pe infrastructură din alte rețele fixe sau fără fir,
acordând importanța cuvenită rolului concurenței bazate pe
infrastructură existente între rețelele de generație
următoare în stimularea îmbunătățirii în continuare a
calității pentru utilizatorii finali, pentru a stabili dacă în
cazul respectiv controlul prețurilor pentru accesul cu ridicata nu ar fi
necesar sau proporțional.
Articolul 19 – Produse de conectivitate cu
calitate asigurată a serviciului (CAS)
(1)
Orice operator are dreptul de a oferi un produs european de conectivitate CAS
astfel cum se specifică la alineatul (4).
(2)
Orice operator răspunde oricărei solicitări rezonabile de a
oferi un produs european de conectivitate CAS, astfel cum se specifică la
alineatul (4), transmise în scris de către un furnizor autorizat de
comunicații electronice. Orice refuz de a oferi un produs european CAS se
bazează pe criterii obiective. Operatorul menționează motivele
oricărui refuz în termen de o lună de la solicitarea scrisă.
Se
consideră a fi un motiv obiectiv de refuz faptul că partea care
solicită furnizarea unui produs european de conectivitate CAS nu este în
măsură sau nu este dispusă să pună la dispoziția
părții solicitate, fie în interiorul Uniunii, fie în țări
terțe, un produs european de conectivitate CAS în condiții
rezonabile, în cazul în care aceasta din urmă solicită acest lucru.
(3)
În cazul în care cererea este respinsă sau nu s-a ajuns la un acord
privind termenii și condițiile specifice, inclusiv prețul, în
termen de două luni de la solicitarea scrisă, oricare dintre
părți are dreptul de a prezenta problema autorității naționale
de reglementare competente în temeiul articolului 20 din directiva 2002/21/CE.
În acest caz, se poate aplica articolul 3 alineatul (6) din prezentul
regulament.
(4)
Furnizarea unui produs de conectivitate se consideră a fi furnizarea unui
produs european de conectivitate CAS în cazul în care produsul este furnizat în
conformitate cu parametrii minimi enumerați în anexa II și
îndeplinește cumulativ următoarele cerințe de fond:
(a)
capacitatea de a fi oferit ca produs de înaltă calitate oriunde în Uniune;

(b)
permite prestatorilor de servicii să răspundă nevoilor
utilizatorilor lor finali;
(c)
rentabilitate, luând în considerare soluțiile existente care pot fi
oferite în același rețele;
(d)
eficacitate operațională, în special în ceea ce privește limitarea
pe cât posibil a obstacolelor în calea punerii în aplicare și a costurilor
de instalare pentru clienți; și
(e)
garantarea faptului că sunt respectate normele privind protecția
vieții private, a datelor cu caracter personal, a securității
și a integrității rețelelor și a transparenței în
conformitate cu legislația Uniunii.
(5)
Comisia este împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu
articolul 32, în scopul adaptării anexei II în lumina evoluției
pieței și a evoluției tehnologice, astfel încât să fie
îndeplinite în continuare cerințele de fond menționate la alineatul
(4).
Articolul 20 – Măsuri legate de
produsele europene de acces
(1)
Comisia adoptă până la 1 ianuarie 2016 acte de punere în aplicare de
stabilire a unor norme uniforme tehnice și metodologice de implementare a
unui produs european de acces virtual în bandă largă în sensul
articolului 17 și al anexei I punctul 1, în conformitate cu criteriile
și parametrii menționați și pentru a asigura
echivalența funcționalității unui astfel de produs de acces
virtual cu ridicata în rețelele de generație următoare cu cea a
unui produs de acces fizic necondiționat. Respectivele acte de punere în
aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de examinare
menționată la articolul 33 alineatul (2).
(2)
Comisia poate adopta acte de punere în aplicare de stabilire a normelor
uniforme tehnice și metodologice pentru implementarea unuia sau a mai
multor produse europene de acces în sensul articolelor 17 și 19 și al
anexei I punctele 2 și 3 și al anexei II, în conformitate cu
criteriile și parametrii respectivi prevăzuți în acestea.
Respectivele acte de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu
procedura de examinare menționată la articolul 33 alineatul (2).
Capitolul IV
Drepturile armonizate ale utilizatorilor finali
Articolul 21 – Eliminarea
restricțiilor și a discriminării
(1)
Libertatea utilizatorilor finali de a utiliza rețele publice de
comunicații electronice sau servicii de comunicații electronice
accesibile publicului furnizate de o întreprindere stabilită în alt stat
membru nu este restricționată de autoritățile publice.
(2)
Furnizorii de comunicații electronice pentru public nu aplică
utilizatorilor finali cerințe sau condiții de acces sau de utilizare
discriminatorii, pe baza naționalității sau a locului de
reședință al utilizatorului final, cu excepția cazului în
care astfel de diferențe sunt justificate în mod obiectiv.
(3) Furnizorii de comunicații
electronice pentru public nu aplică pentru comunicațiile intra-UE
încheiate în alt stat membru, cu excepția cazului în care acest lucru este
justificat în mod obiectiv, tarife care:
(a)
în ceea ce privește comunicațiile fixe, sunt mai mari decât tarifele
pentru comunicațiile la mare distanță naționale;
(b)
în ceea ce privește comunicațiile mobile, sunt mai mari decât
eurotarifele pentru comunicațiile reglementate de voce și, respectiv,
prin SMS în roaming stabilite în Regulamentul (UE) nr. 531/2012.
Articolul 22 — Soluționarea litigiilor
transfrontaliere
Procedurile
extrajudiciare instituite în conformitate cu
articolul 34 alineatul (1) din Directiva 2002/22/CE se
aplică, de asemenea, litigiilor referitoare la contractele încheiate între
consumatori (și alți utilizatori finali în măsura în care astfel
de proceduri extrajudiciare sunt disponibile și pentru ei) și
furnizorii de comunicații electronice destinate publicului care sunt
stabiliți în alt stat membru. În cazul litigiilor care intră sub
incidența Directivei 2013/11/UE[33], se aplică dispozițiile directivei
respective.
.
.
Articolul 23 — Libertatea de a furniza
și de a beneficia de acces la internetul deschis și gestionarea
rezonabilă a traficului
(1) Utilizatorii finali au libertatea de a
accesa și de a distribui informații și conținut și de
a utiliza aplicații și servicii la alegerea acestora prin intermediul
serviciului lor de acces la internet.
Utilizatorii
finali au libertatea de a încheia acorduri privind volumele de date și
vitezele cu furnizorii de servicii de acces la internet și, în
conformitate cu orice astfel de acorduri referitoare la volumele de date,
să beneficieze de orice oferte ale furnizorilor de conținut,
aplicații și servicii de internet.
(2) Utilizatorii
finali au, de asemenea, libertatea de a conveni prestarea de servicii
specializate cu o calitate mai bună a serviciilor, fie cu furnizorii de
comunicații electronice pentru public, fie cu furnizorii de
conținuturi, aplicații și servicii.
Pentru a permite
furnizarea unor servicii specializate către utilizatorii finali,
furnizorii de conținut, aplicații și servicii și furnizorii
de comunicații electronice pentru public au libertatea de a încheia
acorduri între ei pentru a transmite volumele de date conexe sau traficul conex
ca servicii specializate cu o calitate a serviciului definită sau cu o
capacitate dedicată. Furnizarea de servicii specializate nu afectează
în mod repetat sau continuu calitatea generală a serviciilor de acces la
internet.
(3) Prezentul
articol nu aduce atingere legislației Uniunii sau legislației
naționale legate de legalitatea informațiilor, conținutului,
aplicațiilor sau serviciilor transmise.
(4) Exercitarea
libertăților prevăzute la alineatele (1) și (2) este
facilitată prin furnizarea de informații complete în conformitate cu
articolul 25 alineatul (1), articolul 26 alineatul (2) și
articolul 27 alineatele (1) și (2).
(5) În limitele oricăror volume de date
sau viteze convenite prin contract pentru serviciile de acces la internet,
furnizorii de servicii de acces la internet nu limitează
libertățile prevăzute la alineatul (1) prin blocarea, încetinirea,
degradarea sau discriminarea unui anumit conținut sau a anumitor
aplicații sau servicii sau a anumitor clase ale acestora, cu excepția
cazurilor în care este necesar să se aplice măsuri rezonabile de
gestionare a traficului. Măsurile rezonabile de gestionare a traficului
sunt transparente, nediscriminatorii, proporționale și necesare
pentru:
(a) a pune în aplicare o dispoziție
legislativă sau o hotărâre judecătorească sau pentru a
preveni sau a împiedica infracțiuni grave;
(b) a menține integritatea și
securitatea rețelei, ale serviciilor furnizate prin intermediul acestei
rețele și ale terminalelor utilizatorilor finali;
(c) a preveni transmiterea de comunicări
nesolicitate utilizatorilor finali care și-au exprimat
consimțământul prealabil cu privire la aceste măsuri
restrictive;
(d) a reduce la
minim efectele congestionării temporare sau excepționale a
rețelei cu condiția ca tipurile echivalente de trafic să fie
tratate în mod egal.
Gestionarea
rezonabilă a traficului implică doar prelucrarea datelor care sunt
necesare și proporționale pentru a realiza obiectivele
menționate la prezentul alineat.
Articolul 24 — Garanții pentru
calitatea serviciilor
(1) Autoritățile naționale de
reglementare monitorizează îndeaproape și garantează capacitatea
efectivă a utilizatorilor finali de a beneficia de libertățile
prevăzute la articolul 23 alineatele (1) și (2), respectarea
articolului 23 alineatul (5) și disponibilitatea continuă a
serviciilor de acces la internet nediscriminatorii la niveluri de calitate care
reflectă evoluția tehnologică și care nu sunt afectate de
serviciile specializate. În cooperare cu alte autorități
naționale competente, ele monitorizează și efectele serviciilor
specializate asupra diversității culturale și a inovării.
Autoritățile naționale de reglementare prezintă un raport
anual Comisiei și OAREC cu privire la monitorizarea și
constatările lor.
(2) Pentru a împiedica scăderea
generală a calității serviciilor de acces la internet sau pentru
a menține capacitatea utilizatorilor finali de a accesa și de a
distribui conținuturi sau informații sau de a utiliza aplicații
și servicii la alegerea acestora, autoritățile naționale de
reglementare au competența de a impune cerințe minime privind
calitatea serviciilor pentru furnizorii de comunicații electronice pentru
public.
Autoritățile
naționale de reglementare furnizează Comisiei, în timp util înainte
de impunerea unor astfel de cerințe, un rezumat privind motivele
acțiunii, cerințele preconizate și acțiunea propusă.
Aceste informații se pun, de asemenea, la dispoziția OAREC. Comisia
poate, după examinarea acestor informații, să facă
observații sau recomandări pe marginea lor, în special pentru a se
asigura că cerințele preconizate nu afectează negativ
funcționarea pieței interne. Cerințele preconizate nu se
adoptă timp de două luni de la primirea informațiilor complete
de către Comisie, cu excepția cazului în care s-a convenit altfel
între Comisie și autoritatea națională de reglementare sau
Comisia a informat autoritatea națională de reglementare cu privire
la reducerea perioadei de examinare ori Comisia a formulat observații sau
recomandări. Autoritățile naționale de reglementare
țin seama în cea mai mare măsură de observațiile sau de
recomandările Comisiei și comunică cerințele adoptate Comisiei
și OAREC.
(3) Comisia poate adopta acte de punere în
aplicare care definesc condiții uniforme pentru punerea în aplicare a
obligațiilor autorităților naționale competente în temeiul
prezentului articol. Respectivele acte de punere în aplicare se adoptă în
conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 33
alineatul (2).
Articolul 25 - Transparența și
publicarea informațiilor
(1) Furnizorii de comunicații electronice
pentru public publică, cu excepția unor oferte care sunt negociate în
mod individual, informații transparente, comparabile, adecvate și
actualizate cu privire la:
(a) numele, adresa și informațiile lor de
contact;
(b) serviciile oferite și parametrii
relevanți de calitate a serviciului, prețurile aplicabile (pentru
consumatori, inclusiv taxele) și orice tarife aplicabile (pentru acces,
utilizare, întreținere și orice costuri suplimentare), precum și
costurile legate de echipamentul terminal, pentru fiecare plan tarifar;
(c) tarifele aplicabile referitoare la orice
număr sau serviciu care face obiectul unor condiții tarifare
speciale;
(d) calitatea serviciilor lor, în conformitate cu
actele de punere în aplicare prevăzute la alineatul (2);
(e) serviciile de acces la internet, în cazul în
care sunt oferite, precizând următoarele:
(i)
viteza de transmitere a datelor disponibilă efectiv pentru descărcare
și încărcare în statul membru de reședință al
utilizatorului final, inclusiv la orele de vârf;
(ii)
nivelul limitărilor aplicabile referitoare la volumul datelor, dacă
acestea există; prețurile pentru creșterea volumului de date
disponibil ad hoc sau în mod permanent; viteza de transmitere a datelor, precum
și costul său, disponibilă după consumul integral al
volumului de date aplicabil, în cazul în care există o limită în
acest sens; și mijloacele de care dispun utilizatorii finali pentru a
monitoriza, în orice moment, nivelul actual al consumului lor;
(iii)
o explicație clară și ușor de înțeles privind modul în
care orice limitare a volumului datelor, viteza efectiv disponibilă și
alți parametri de calitate, precum și utilizarea simultană a
unor servicii specializate cu o mai bună calitate a serviciilor pot
influența în practică utilizarea conținutului, a
aplicațiilor și a serviciilor;
(iv)
informațiile cu privire la orice proceduri aplicate de furnizor pentru
măsurarea și structurarea traficului în așa fel încât să se
evite congestionarea unei rețele, precum și la modul în care aceste
proceduri ar putea influența calitatea serviciului și protecția
datelor cu caracter personal;
(f)
măsurile luate pentru a asigura echivalența în ceea ce privește
accesul pentru utilizatorii finali cu handicap, inclusiv informații
actualizate în mod regulat privind detaliile produselor și serviciilor
concepute pentru aceștia;
(g) clauzele și condițiile lor contractuale standard,
inclusiv durata minimă a contractului, condițiile privind rezilierea
anticipată a contractului și orice taxe datorate în acest caz,
procedurile și tarifele directe legate de schimbarea furnizorului și
transferabilitatea numerelor și a altor identificatori, precum și
mecanismele de compensare pentru întârzierea sau abuzul în materie de schimbare
a furnizorului;
(h) accesul la servicii de urgență
și la informații de localizare a apelantului pentru toate serviciile
oferite, orice limitări în materie de furnizare a serviciilor de
urgență în temeiul articolului 26 din Directiva 2002/22/CE, precum
și orice modificări ale acestora;
(i) drepturile în ceea ce privește serviciul
universal, inclusiv, după caz, facilitățile și serviciile
prevăzute în anexa I la Directiva 2002/22/CE.
Aceste informații se publică într-o formă clară,
completă și ușor accesibilă în limba (limbile)
oficială (oficiale) a (ale) statului membru în care serviciul este oferit
și se actualizează în mod regulat. Aceste
informații sunt transmise înainte de publicare, la cerere,
autorităților naționale de reglementare relevante. Orice
diferențiere în ceea ce privește condițiile aplicate
consumatorilor și altor utilizatori finali trebuie să fie
explicitată.
(2) Comisia poate adopta acte
de punere în aplicare în care să precizeze metodele pentru măsurarea
vitezei serviciilor de acces la internet, parametrii privind calitatea
serviciului și metodele pentru măsurarea acestora, precum și
conținutul, forma și modul de publicare a informațiilor,
inclusiv posibilele mecanisme de certificare a calității. Comisia poate lua în considerare parametrii,
definițiile și metodele de măsurare prevăzute în anexa III
la Directiva 2002/22/CE. Respectivele acte de punere în aplicare se adoptă
în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 33
alineatul (2).
(3) Utilizatorii finali au acces la instrumente
independente de evaluare care să le permită să compare
performanța accesului la rețeaua de comunicații electronice
și a serviciilor de comunicații electronice și costurile
structurilor alternative de utilizare. În acest scop, statele membre instituie
un sistem voluntar de certificare pentru site-urile și ghidurile
interactive sau instrumentele similare. Certificarea se acordă pe baza
unor cerințe obiective, transparente și proporționate, în
special pe baza independenței față de orice furnizor de
comunicații electronice pentru public, a utilizării unui limbaj
simplu, a furnizării de informații complete și actualizate
și a aplicării unei proceduri eficace de soluționare a
plângerilor. Dacă nu sunt disponibile pe piață gratuit sau la un
preț rezonabil sisteme de comparare certificate, autoritățile
naționale de reglementare sau alte autorități naționale
competente pun la dispoziție astfel de facilități ele însele sau
prin intermediul unor terți, cu respectarea cerințelor de
certificare. Informațiile publicate de furnizorii de comunicații
electronice pentru public sunt accesibile și gratuite în scopul de a pune
la dispoziție facilități de comparare.
(4) La cererea autorităților publice
relevante, furnizorii de comunicații electronice pentru public distribuie
gratuit informații de interes public către utilizatorii finali,
atunci când este cazul, prin aceleași mijloace care sunt utilizate în mod
normal de acestea pentru comunicarea cu utilizatorii finali. În acest caz,
astfel de informații sunt furnizate de autoritățile publice
relevante furnizorilor de comunicații electronice pentru public într-un
format standardizat și pot viza, inter alia, următoarele
subiecte:
(a) cele mai frecvente utilizări ale
serviciilor de comunicații electronice în scopul comiterii de
activități ilegale sau pentru a disemina conținuturi
dăunătoare, în special atunci când acestea pot aduce atingere respectării
drepturilor și libertăților celorlalți, inclusiv
încălcări ale drepturilor legate de protecția datelor, ale
drepturilor de autor și ale drepturilor conexe, precum și
consecințele juridice ale acestora; și
(b) mijloacele de protecție împotriva
riscurilor la adresa securității personale și a accesului ilegal
la date cu caracter personal atunci când se utilizează servicii de
comunicații electronice.
Articolul 26 — Cerințe referitoare la
informarea pentru contracte
(1)
Înainte ca un contract privind furnizarea de conexiune la o rețea
publică de comunicații electronice sau de servicii de
comunicații electronice disponibile în mod public să devină
obligatoriu, furnizorii de comunicații electronice pentru public
furnizează consumatorilor (și altor utilizatori finali, cu excepția
cazului în care au convenit în mod explicit altfel), cel puțin
următoarele informații:
(a)
identitatea, adresa și informațiile de contact ale furnizorului
și, dacă acestea sunt diferite, adresa și datele de contact
pentru eventualele plângeri;
(b)
principalele caracteristici ale serviciilor furnizate, inclusiv, în special:
(i) pentru
fiecare plan tarifar, tipurile de servicii oferite, volumele de
comunicații incluse și toți parametrii relevanți de
calitate a serviciului, inclusiv timpul necesar pentru conectarea
inițială;
(ii) dacă
se oferă acces la servicii de urgență și la informații
de localizare a apelantului și statele membre în care se oferă
accesul respectiv, precum și orice limitări legate de furnizarea
serviciilor de urgență în conformitate cu articolul 26 din Directiva
2002/22/CE;
(iii) tipurile
de servicii post–vânzare, de servicii de întreținere și de servicii
de asistență pentru clienți furnizate, condițiile și
tarifele pentru aceste servicii, precum și mijloacele de contactare a acestor
servicii;
(iv) orice
restricții impuse de către furnizor privind utilizarea echipamentului
terminal furnizat, inclusiv informații referitoare la deblocarea
echipamentelor terminale și la orice taxe implicate în cazul în care
contractul este reziliat înainte de încheierea perioadei contractuale minime;
(c)
detalii privind prețurile și tarifele (pentru consumatori, inclusiv
taxele și costurile suplimentare datorate eventual) și mijloacele
prin care sunt puse la dispoziție informații actualizate privind
toate tarifele și taxele aplicabile;
(d)
metodele de plată oferite și orice diferențe de cost datorate
metodei de plată, precum și sistemele disponibile pentru a garanta
transparența facturării și a monitoriza nivelul consumului;
(e)
durata contractului și condițiile de reînnoire și de reziliere a
acestuia, inclusiv:
(i) orice
utilizare sau durată minimă necesară pentru a beneficia de
condiții promoționale;
(ii) orice
taxe legate de schimbarea furnizorului și de portabilitatea numerelor
și a altor identificatori, inclusiv mecanisme de compensare pentru
întârziere sau abuz în materie de schimbare a furnizorului;
(iii)
orice taxe datorate în cazul rezilierii anticipate a contractului, inclusiv
orice recuperare a costurilor în ceea ce privește echipamentul terminal
(pe baza metodelor uzuale de amortizare) și alte avantaje
promoționale (pe o bază pro rata temporis);
(f)
orice mecanisme de compensare și de rambursare, inclusiv o trimitere
explicită la drepturile legale ale utilizatorului final, care se
aplică în cazul în care nivelurile de calitate a serviciilor
prevăzute de contract nu sunt îndeplinite;
(g)
atunci când există o obligație în temeiul articolului 25 din
Directiva 2002/22/CE, opțiunile utilizatorilor finali privind includerea
sau nu a datelor lor cu caracter personal într-o listă a abonaților
telefonici, precum și datele vizate;
(h)
pentru utilizatorii finali cu handicap, detalii privind produsele și
serviciile care li se adresează;
(i)
metodele de inițiere a procedurilor de soluționare a litigiilor, inclusiv
a litigiilor transfrontaliere, în conformitate cu articolul 34 din Directiva
2002/22/CE și cu articolul 22 din prezentul regulament;
(j) tipul de acțiune care ar putea fi
întreprinsă de către furnizor ca răspuns la incidentele sau
amenințările și vulnerabilitățile în materie de
securitate sau de integritate.
(2)
În plus față de alineatul (1), furnizorii de comunicații
electronice pentru public oferă utilizatorilor finali, cu excepția
cazului în care se convine altfel de către un utilizator final care nu
este un consumator, cel puțin următoarele informații cu privire
la serviciile lor de acces la internet:
(a) nivelul
limitărilor aplicabile referitoare la volumul datelor, dacă acestea
există; prețurile pentru creșterea volumului de date disponibil
pe o bază ad hoc sau pe o bază permanentă; viteza de transmitere
a datelor, precum și costul său, disponibilă după consumul
integral al volumului de date aplicabil, în cazul în care există o
limită în acest sens; și modul în care utilizatorii finali pot monitoriza
în orice moment nivelul actual al consumului lor;
(b)
viteza de transmitere a datelor disponibilă efectiv pentru descărcare
și încărcare la punctul principal în care se află utilizatorul
final, inclusiv intervalele vitezei efective, viteza medie și viteza la
orele de vârf, inclusiv impactul potențial al permiterii accesului unor
terți printr-o rețea radio locală;
(c)
alți parametri de calitate a serviciului;
(d)
informații cu privire la orice proceduri aplicate de furnizor pentru
măsurarea și modelarea traficului în așa fel încât să se
evite congestionarea unei rețele, precum și informații privind
modul în care aceste proceduri ar putea influența calitatea serviciului
și protecția datelor cu caracter personal;
(e) o
explicație clară și ușor de înțeles privind modul în
care orice limitare a volumului datelor, viteza efectiv disponibilă
și alți parametri de calitate a serviciului, precum și
utilizarea simultană a unor servicii specializate cu o calitate mai
bună a serviciilor pot influența în practică utilizarea
conținutului, a aplicațiilor și a serviciilor.
(3) Informațiile
menționate la alineatele (1) și (2) sunt furnizate într-o formă
clară, completă și ușor accesibilă și într-o
limbă oficială a statului membru de reședință al
utilizatorului final și sunt actualizate în mod regulat. Ele fac parte
integrantă din contract și nu pot fi modificate decât în cazul în
care părțile contractante convin altfel în mod expres. Utilizatorul
final primește o copie a contractului în scris.
(4)
Comisia poate adopta acte de punere în aplicare care să specifice
detaliile privind cerințele în materie de informare menționate la
alineatul (2). Respectivele acte de punere în aplicare se adoptă în
conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 33
alineatul (2).
(5) Contractul include, de asemenea, la cererea
autorităților publice relevante, orice informații furnizate de
aceste autorități în acest scop cu privire la utilizarea
rețelelor și a serviciilor de comunicații electronice în vederea
participării la activități ilegale sau a diseminării de
conținuturi dăunătoare, precum și cu privire la mijloacele
de protecție împotriva riscurilor la adresa securității
personale și împotriva prelucrării ilegale a datelor cu caracter
personal, menționate la articolul 25 alineatul (4) și relevante
pentru serviciul furnizat.
Articolul 27 – Controlul consumului
(1)
Furnizorii de comunicații electronice pentru public oferă
utilizatorilor finali posibilitatea de a opta, cu titlu gratuit, pentru un
sistem care furnizează informații privind consumul cumulat de
diferite servicii de comunicații electronice exprimate în moneda în care
este emisă factura către utilizatorul final. Un astfel de sistem
garantează că, fără consimțământul utilizatorului
final, cheltuielile acumulate de-a lungul unei perioade specificate de
utilizare nu depășesc o limită financiară specificată
stabilită de către utilizatorul final.
(2)
Furnizorii de comunicații electronice pentru public se asigură
că utilizatorul final primește o notificare adecvată atunci când
consumul de servicii a ajuns la 80 % din limita financiară
stabilită în conformitate cu alineatul (1). Notificarea indică
procedura care trebuie urmată pentru a continua furnizarea acestor
servicii, inclusiv costul acestora. Furnizorul încetează să furnizeze
serviciile specificate și să perceapă plata pentru aceste
servicii utilizatorului final în cazul în care limita financiară ar fi
astfel depășită, cu excepția cazului în care și
până când utilizatorul final solicită continuarea sau reluarea
furnizării serviciilor respective. După ce au atins limita
financiară, utilizatorii finali continuă să fie în
măsură să primească apeluri și mesaje SMS și
să aibă acces la numere gratuite și la serviciile de
urgență prin apelarea gratuită a numărului european unic
pentru apeluri de urgență 112 până la sfârșitul perioadei
de facturare convenite.
(3)
Imediat înaintea conectării apelului, furnizorii de comunicații
electronice pentru public permit utilizatorilor finali accesul ușor
și gratuit la informații despre tarifele aplicabile cu privire la
orice număr sau serviciu care face obiectul unor condiții de tarifare
speciale, cu excepția cazului în care autoritatea națională de
reglementare a acordat o derogare prealabilă din motive de proporționalitate.
Orice informații de acest tip sunt furnizate într-un mod comparabil pentru
toate aceste numere sau servicii.
(4) Furnizorii de comunicații electronice
pentru public le oferă utilizatorilor finali posibilitatea de a opta în
mod gratuit pentru primirea de facturi detaliate.
Articolul 28 — Rezilierea contractului
(1)
Contractele încheiate între consumatori și furnizorii de comunicații
electronice pentru public nu prevăd o durată minimă mai mare de
24 de luni. Furnizorii de comunicații electronice pentru public le
oferă utilizatorilor finali posibilitatea de a încheia un contract cu o
durată de cel mult 12 luni.
(2)
Consumatorii (și alți utilizatori finali, cu excepția cazului în
care au convenit altfel) au dreptul de a rezilia un contract cu un preaviz de o
lună, în cazul în care au trecut cel puțin șase luni de la
încheierea contractului. Nu este datorată nicio despăgubire, cu
excepția celei pentru valoarea reziduală a echipamentelor care fac
obiectul unor subvenții legate de contract în momentul încheierii contractului
și a unei rambursări pro rata temporis pentru orice alte
avantaje promoționale marcate ca atare în momentul încheierii
contractului. Orice restricție de utilizare a echipamentelor terminale în
alte rețele este ridicată, în mod gratuit, de către furnizor cel
târziu în momentul achitării unei astfel de compensări.
(3)
În cazul în care contractele sau dreptul intern prevăd perioade de
contract care urmează să fie extinse în mod tacit, furnizorul de
comunicații electronice pentru public informează utilizatorul final în
timp util astfel încât acesta să aibă cel puțin o lună la
dispoziție pentru a se opune unei prelungiri tacite. În cazul în care
utilizatorul final nu se opune, contractul se consideră a fi un contract
pe durată nedeterminată, care poate fi reziliat de către
utilizatorul final în orice moment cu un preaviz de o lună și
fără a suporta vreun cost.
(4)
Utilizatorii finali au dreptul de a rezilia contractul lor fără a
suporta vreun cost în urma primirii notificării privind modificările
aduse condițiilor contractuale propuse de către furnizorul de
comunicații electronice pentru public, cu excepția cazului în care
modificările propuse sunt exclusiv în beneficiul utilizatorul final.
Furnizorii transmit utilizatorilor finali o notificare adecvată, cu cel
puțin o lună înainte, cu privire la orice astfel de modificări
și îi informează în același timp cu privire la dreptul lor de a
rezilia contractul, fără a suporta vreun cost în cazul în care nu
acceptă noile condiții. Alineatul (2) se aplică mutatis
mutandis.
(5)
Orice discrepanță semnificativă și care nu are caracter
temporar între performanța reală în ceea ce privește viteza sau
alți parametri de calitate și performanța indicată de
furnizorul de comunicații electronice pentru public în conformitate cu
articolul 26 este considerată ca fiind o neconformitate de
performanță în scopul determinării căilor de atac de care
dispune utilizatorul final în conformitate cu legislația
națională.
(6)
Un abonament la servicii suplimentare oferite de același furnizor de
comunicații electronice pentru public nu duce la reînceperea perioadei
inițiale a contractului, cu excepția cazului în care prețul
serviciului (serviciilor) suplimentar(e) depășește în mod
semnificativ prețul serviciilor inițiale sau serviciile suplimentare
sunt oferite la un preț promoțional special legat de reînnoirea
contractului existent.
(7)
Furnizorii de comunicații electronice pentru public aplică proceduri
și condiții de reziliere a contractului care nu ridică obstacole
în calea schimbării furnizorului de servicii sau nu reprezintă
elemente descurajante în acest sens.
Articolul 29 — Oferte „la pachet”
În
cazul în care un pachet de servicii oferit consumatorilor cuprinde cel
puțin o conexiune la o rețea de comunicații electronice sau un
serviciu de comunicații electronice, articolele 28 și 30 din
prezentul regulament se aplică tuturor elementelor din pachet.
Capitolul V
Facilitarea schimbării furnizorilor
Articolul 30 - Schimbarea furnizorului
și portabilitatea numerelor
(1)
Toți utilizatorii finali cu numere dintr-un plan național de
numerotare telefonică care solicită acest lucru au dreptul
să-și păstreze numărul (numerele) indiferent de furnizorul
de comunicații electronice pentru public care furnizează serviciul,
în conformitate cu partea C din anexa I la Directiva 2002/22/CE, cu
condiția ca prestatorul să fie un furnizor de comunicații
electronice în statul membru la care se referă planul național de
numerotare sau să fie un furnizor european de comunicații electronice
care a notificat autorității de reglementare competente din statul
membru de origine faptul că furnizează sau intenționează
să furnizeze astfel de servicii în statul membru la care se referă
planul național de numerotare.
(2)
Tarifarea practicată între furnizorii de comunicații electronice
pentru public în legătură cu furnizarea portabilității
numerelor este orientată în funcție de costuri, iar taxele directe
plătibile de către utilizatorii finali, în cazul în care există,
nu reprezintă un factor care să îi descurajeze pe utilizatorii finali
să își schimbe furnizorul.
(3)
Portabilitatea numerelor și activarea acestora sunt executate în cel mai
scurt timp posibil. Pentru utilizatorii finali care au încheiat un acord pentru
transferul unui număr către un nou furnizor, numărul respectiv
este activat în termen de o zi lucrătoare de la încheierea unui astfel de
acord. În eventualitatea în care serviciul devine indisponibil în timpul
procesului de portabilitate, această indisponibilitate nu poate
depăși o zi lucrătoare.
(4)
Furnizorul de comunicații electronice pentru public către care se
realizează transferul numărului gestionează schimbarea
furnizorului și portabilitatea numărului. Utilizatorii finali primesc
informații adecvate referitoare la schimbarea furnizorului înainte și
în timpul procesului de schimbare și, de asemenea, imediat după ce
acesta se încheie. Utilizatorii finali nu pot fi transferați către
alt furnizor împotriva voinței lor.
(5)
Contractele utilizatorilor finali cu furnizorii de comunicații electronice
pentru public dinspre care se realizează transferul numărului se
reziliază automat după încheierea procesului de schimbare a
furnizorului. Furnizorii de comunicații electronice pentru public dinspre
care se realizează transferul numărului rambursează creditul
restant consumatorilor care utilizează servicii preplătite.
(6)
Furnizorii de comunicații electronice pentru public care întârzie sau care
comit abuzuri în ceea ce privește schimbarea furnizorului, inclusiv
nepunând la dispoziție în timp util informațiile necesare pentru transfer,
sunt obligați să despăgubească utilizatorii finali care
sunt expuși la o astfel de amânare sau la un astfel de abuz.
(7)
În cazul în care un utilizator final care se transferă către un nou
furnizor de servicii de acces la internet are o adresă de e-mail
oferită de furnizorul dinspre care se realizează transferul
numărului, acesta din urmă, la cererea utilizatorului final,
redirecționează către orice adresă de e-mail indicată
de către utilizatorul final, gratuit, toate comunicările prin e-mail
care sosesc pe adresa de e-mail anterioară a utilizatorului final pentru o
perioadă de 12 luni. Acest serviciu de redirecționare a mesajelor
electronice include un mesaj de răspuns automat către toți
expeditorii de mesaje electronice prin care aceștia sunt informați cu
privire la noua adresă de e-mail a utilizatorului final. Utilizatorul
final are posibilitatea de a solicita ca noua adresă de e-mail să nu
fie comunicată în mesajul de răspuns automat.
După
perioada inițială de 12 luni, furnizorul de comunicații electronice
pentru public dinspre care se realizează transferul numărului
oferă utilizatorului final opțiunea de a prelungi perioada de
redirecționare a mesajelor electronice, percepând o taxă în cazul în
care este necesar. Furnizorul de comunicații electronice pentru public
dinspre care se realizează transferul numărului nu alocă adresa
de e-mail inițială a utilizatorului final înainte de o perioadă
de doi ani de la rezilierea contractului și, în orice caz, nu în perioada
în care a fost prelungită redirecționarea mesajelor electronice.
(8)
Autoritățile naționale competente pot stabili procesele globale
de schimbare a furnizorului și de portabilitate, inclusiv aplicarea unor
sancțiuni corespunzătoare furnizorilor și oferirea de compensații
utilizatorilor finali. Autoritățile naționale competente iau în
considerare protecția necesară a utilizatorului final pe parcursul
procesului de schimbare a furnizorului și necesitatea de a asigura
eficacitatea unui astfel de proces.
Capitolul VI
Dispoziții organizatorice și finale
Articolul 31 - Sancțiuni
Statele
membre stabilesc normele privind sancțiunile care se aplică în cazul
încălcării dispozițiilor prezentului regulament și iau
toate măsurile necesare pentru a asigura punerea în aplicare a acestora.
Sancțiunile prevăzute trebuie să fie eficace, proporționale
și disuasive. Statele membre notifică dispozițiile respective
Comisiei până cel târziu la 1 iulie 2016 și îi notifică,
fără întârziere, orice altă modificare ulterioară
referitoare la acestea.
Referitor
la furnizorii europeni de comunicații electronice, sunt impuse
sancțiuni în conformitate cu capitolul II privind competențele
respective ale autorităților naționale de reglementare din
statele membre de origine și din statele membre gazdă.
Articolul 32 – Delegarea competențelor

(1)
Competența de a adopta acte delegate este conferită Comisiei în
condițiile prevăzute în prezentul articol.
(2)
Competența de a adopta acte delegate, menționată la articolul 17
alineatul (2) și la articolul 19 alineatul (5), se conferă Comisiei
pe o perioadă de timp nedeterminată începând cu [data intrării
în vigoare a prezentului regulament].
(3)
Delegarea competenței menționate la articolul 17 alineatul (2)
și la articolul 19 alineatul (5) poate fi revocată în orice
moment de către Parlamentul European sau de către Consiliu. O decizie
de revocare duce la încetarea delegării competenței specificate în
decizia respectivă. Decizia produce efecte din ziua următoare datei
publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene sau de la
o dată ulterioară menționată în decizie. Aceasta nu aduce
atingere valabilității actelor delegate care sunt deja în vigoare.
(4)
De îndată ce adoptă un act delegat, Comisia îl notifică simultan
Parlamentului European și Consiliului.
(5)
Un act delegat adoptat în temeiul articolului 17 alineatul (2) și al
articolului 19 alineatul (5) intră în vigoare numai în cazul în care
Parlamentul European sau Consiliul nu a exprimat nicio obiecție în termen
de două luni de la notificarea actului respectiv Parlamentului European
și Consiliului sau dacă, înainte de expirarea acestui termen, atât
Parlamentul European, cât și Consiliul au informat Comisia că nu vor
formula obiecții. Termenul respectiv se prelungește cu
două luni la inițiativa Parlamentului European sau a Consiliului.
Articolul 33 – Procedura comitetului
(1)
Comisia este sprijinită de Comitetul pentru comunicații instituit
prin articolul 22 alineatul (1) din Directiva 2002/21/CE. Comitetul respectiv
este un comitet în sensul Regulamentului (UE) nr. 182/2011.
(2) Atunci când se face
trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5 din Regulamentul (UE)
nr. 182/2011.
Articolul 34 – Modificări aduse
Directivei 2002/20/CE
La
articolul 3 alineatul (2), paragraful al doilea se elimină.
Articolul 35 – Modificări aduse Directivei
2002/21/CE
Directiva
2002/21/CE se modifică după cum urmează:
1.
La articolul 1 se adaugă următorul alineat (6):
„Prezenta directivă și directivele specifice sunt
interpretate și aplicate în coroborare cu dispozițiile Regulamentului
nr. [XX/2014].”
2.
Articolul 7a se modifică după cum urmează:
–
(a) la alineatul (1), primul paragraf se
înlocuiește cu următorul text:
„(1) Atunci când o măsură preconizată
vizată de articolul 7 alineatul (3) are drept obiectiv să
impună, să modifice sau să retragă o obligație care îi
revine unui operator în aplicarea articolului 16 din prezenta directivă,
coroborat cu articolul 5 și cu articolele 9-13 din Directiva 2002/19/CE
(Directiva privind accesul), precum și cu articolul 17 din Directiva 2002/22/CE
(Directiva privind serviciul universal), Comisia poate, în termenul de o
lună prevăzut la articolul 7 alineatul (3) din prezenta
directivă, să notifice autorității naționale de
reglementare în cauză și OAREC motivele pentru care consideră
că proiectul de măsură ar crea un obstacol pentru piața
unică sau îndoielile sale serioase cu privire la compatibilitatea acestuia
cu legislația Uniunii, luând în considerare, după caz, orice
recomandare adoptată în temeiul articolului 19 alineatul (1) din prezenta
directivă în ceea ce privește aplicarea armonizată a
dispozițiilor specifice ale prezentei directive și ale directivelor
specifice. Într-un astfel de caz, proiectul de măsură nu se
adoptă în următoarele trei luni de la notificarea Comisiei.”
–
(b) alineatul (2) se înlocuiește cu
următorul text:
„(2) În perioada de trei luni menționată la
alineatul (1), Comisia, OAREC și autoritatea națională de
reglementare în cauză cooperează îndeaproape în scopul
identificării măsurii celei mai adecvate și eficace în lumina
obiectivelor prevăzute la articolul 8, luând în considerare în mod
corespunzător opiniile participanților la piață și
necesitatea de a asigura dezvoltarea unei practici de reglementare consecvente.
Atunci când măsura preconizată vizează să impună,
să modifice sau să retragă o obligație care îi revine unui
furnizor european de comunicații electronice în sensul Regulamentului
[XXX/2014] într-un stat membru gazdă, autoritatea națională de
reglementare din statul membru de origine poate participa, de asemenea, la
procesul de cooperare.”
–
(c) la alineatul (5), se introduce următoarea
literă (aa):
„(aa) lua o decizie
prin care să solicite autorității naționale de reglementare
în cauză retragerea proiectului de măsură, împreună cu
propunerile specifice de modificare a acestuia, atunci când măsura
propusă vizează să impună, să modifice sau să
retragă o obligație care îi revine unui furnizor european de
comunicații electronice în sensul Regulamentului [XXX/2014].”
–
(d) la alineatul (6), se adaugă următorul
paragraf:
„Articolul 7 alineatul (6) se aplică în cazurile în
care Comisia ia o decizie în conformitate cu alineatul (5) litera (aa)”.
3. Articolul 15 se
modifică după cum urmează:
–
(a) următorul paragraf se inserează între
primul și al doilea paragraf de la alineatul (1):
„Atunci când
evaluează dacă o anumită piață are caracteristicile
care ar putea justifica impunerea de obligații de reglementare ex ante și, prin urmare, trebuie să fie inclusă în
recomandare, Comisia are în vedere în special necesitatea unei
reglementări convergente în întreaga Uniune, necesitatea de a promova
investițiile eficace și inovarea în interesul utilizatorilor finali
și al competitivității globale a economiei Uniunii, precum
și relevanța pieței în cauză, alături de alți
factori precum concurența bazată pe infrastructură
existentă la nivelul pieței cu amănuntul, concurența în
ceea ce privește prețurile, diversitatea și calitatea produselor
oferite utilizatorilor finali. Comisia ia în considerare toate constrângerile
concurențiale relevante, indiferent dacă rețelele, serviciile
sau aplicațiile care impun astfel de constrângeri sunt considerate a fi
rețele de comunicații electronice, servicii de comunicații
electronice sau alte tipuri de servicii sau de aplicații care sunt
comparabile din punctul de vedere al utilizatorului final, în scopul de a
stabili dacă, în general în Uniune sau într-o parte semnificativă a
acesteia, următoarele trei criterii sunt îndeplinite în mod cumulativ:
(a)
prezența unor obstacole structurale, juridice sau de reglementare
importante și netranzitorii în calea intrării pe piață;
(b) structura
pieței nu tinde către o concurență efectivă într-un
orizont de timp relevant, având în vedere situația concurenței bazate
pe infrastructură și a altor tipuri de concurență dincolo
de obstacolele în calea intrării pe piață;
(c)
legislația în domeniul concurenței nu este suficientă ca atare
pentru a aborda în mod adecvat disfuncționalitatea
(disfuncționalitățile) identificată (identificate) a (ale)
pieței.
–
(b) la alineatul (3), se adaugă următorul
paragraf:
„În exercitarea
competențelor care îi revin în temeiul articolului 7, Comisia
verifică dacă cele trei criterii enunțate la alineatul (1) sunt
îndeplinite în mod cumulativ atunci când examinează compatibilitatea cu
legislația Uniunii a unui proiect de măsură care
concluzionează:
(a) că o
anumită piață care nu este identificată în recomandare are
caracteristici care justifică impunerea unor obligații de
reglementare, în circumstanțele naționale specifice; sau
(b) că o
piață identificată în recomandare nu necesită reglementare
în circumstanțele naționale specifice.”
4. Articolul 19
alineatul (1) se modifică după cum urmează:
„Fără
a aduce atingere articolului 9 din prezenta directivă și articolelor
6 și 8 din Directiva 2002/20/CE (Directiva privind autorizarea), în
cazul în care Comisia constată că divergențele privind punerea
în aplicare de către autoritățile naționale de reglementare
a sarcinilor de reglementare prevăzute în prezenta directivă, precum
și în directivele specifice și în Regulamentul nr. [XX/2014] pot crea
un obstacol în calea pieței interne, Comisia, ținând cont în cea mai
mare măsură posibilă de avizul OAREC, poate emite o recomandare
sau o decizie privind aplicarea armonizată a dispozițiilor prezentei
directive, ale directivelor specifice și ale Regulamentului nr. [XX/2014]
cu scopul de a sprijini îndeplinirea obiectivelor stabilite la articolul 8.”
Articolul 36 – Modificări aduse
Directivei 2002/22/CE
(1) Începând cu 1
iulie 2016, Directiva 2002/22/CE se modifică după cum urmează:
1. La articolul 1
alineatul (3), se elimină prima teză.
2.
Se elimină articolele 20, 21, 22 și 30.
(2)
Statele membre mențin în vigoare până la 1 iulie 2016 toate
măsurile de transpunere a dispozițiilor menționate la
alineatul (1).
Articolul 37 – Modificări aduse
Regulamentului (UE) nr. 531/2012
Regulamentul (UE)
nr. 531/2012 se modifică după cum urmează:
1. La articolul 1
alineatul (1) se adaugă un al treilea paragraf, după cum
urmează:
„Prezentul
regulament se aplică serviciilor de roaming furnizate în Uniune utilizatorilor
finali ai căror furnizor național este un prestator de
comunicații electronice pentru public într-un stat membru.”
2. La articolul 2
alineatul (2) se adaugă următoarea literă (r):
„(r) «acord de roaming bilateral sau multilateral»
înseamnă unul sau mai multe acorduri comerciale sau tehnice între
furnizorii de servicii de roaming care permit extinderea virtuală a
acoperirii rețelei din țara de origine și furnizarea
durabilă de către fiecare furnizor de servicii de roaming de servicii
de roaming cu amănuntul reglementate la același nivel de preț ca
cel al serviciilor lor respective de comunicații mobile naționale.”
3. La articolul 4
se adaugă următorul alineat (7):
„(7) Prezentul articol nu se aplică furnizorilor de
servicii de roaming care furnizează servicii de roaming cu amănuntul
reglementate în conformitate cu articolul 4a.”
4. Se
inserează următorul articol 4a:
.
„Articolul 4a
(1) Prezentul articol se aplică furnizorilor de
servicii de roaming care:
(a) aplică, automat și în toate pachetele lor
respective de servicii cu amănuntul care includ servicii de roaming
reglementate, tariful aplicabil serviciilor naționale atât în cazul
serviciilor naționale, cât și în cazul serviciilor de roaming
reglementate în întreaga Uniune, ca și cum serviciile de roaming
reglementate ar fi consumate în rețeaua din țara de origine și
(b) garantează, fie prin rețelele proprii, fie
prin acorduri de roaming bilaterale sau multilaterale încheiate cu alți
furnizori de servicii de roaming că dispozițiile literei (a) sunt
respectate de cel puțin un furnizor de servicii de roaming în toate
statele membre.
(2) Alineatele (1), (6) și (7) nu împiedică
limitarea de către un furnizor de servicii de roaming a consumului de
servicii de roaming cu amănuntul reglementate la tariful aplicabil
serviciilor naționale prin referință la un criteriu de utilizare
rezonabilă. Orice criteriu de utilizare rezonabilă se aplică în
așa fel încât consumatorii care beneficiază de diferitele pachete de
servicii naționale cu amănuntul ale furnizorului de servicii de
roaming să fie în măsură să reproducă cu încredere
modelul tipic de consum intern aferent pachetelor lor respectivele servicii
naționale cu amănuntul în timp ce călătoresc în mod
periodic în interiorul Uniunii. Un furnizor de servicii de roaming care
beneficiază de această posibilitate publică, în conformitate cu
articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul XXX/2014, și
include în contractele sale, în conformitate cu articolul 26 alineatul (1)
literele (b) și (c) din respectivul regulament, informații detaliate
cuantificate cu privire la modul în care este aplicat criteriul de utilizare
rezonabilă, cu trimitere la principalele tarife, la volum și la
alți parametri ai pachetului cu amănuntul în cauză.
Până la 31 decembrie 2014, OAREC, în urma
consultării părților interesate și în strânsă
cooperare cu Comisia, elaborează orientări generale de aplicare a
criteriilor de utilizare rezonabilă în contractele cu amănuntul
furnizate de către furnizorii de servicii de roaming care invocă prezentul
articol. OAREC elaborează aceste orientări cu referire la obiectivul
global prevăzut la primul paragraf și are în vedere în special
evoluția prețurilor și a modelelor de consum în statele membre,
gradul de convergență al nivelurilor prețurilor naționale
în întreaga Uniune, orice efect observabil al furnizării de servicii de
roaming la tarife naționale asupra evoluției acestor tarife și
evoluția tarifelor cu ridicata ale serviciilor de roaming pentru un trafic
dezechilibrat între furnizorii de servicii de roaming.
Autoritatea națională de reglementare
competentă monitorizează și supraveghează aplicarea
criteriilor de utilizare rezonabilă, ținând seama în cea mai mare
măsură de orientările generale ale OAREC, de îndată ce sunt
adoptate, și se asigură că nu sunt aplicate condiții
nerezonabile.
(3) Utilizatorii finali individuali deserviți de un
furnizor de servicii de roaming care invocă prezentul articol pot, la
cererea lor, să facă alegerea deliberată și explicită
de a renunța la beneficiul reprezentat de aplicarea tarifului aplicabil
serviciilor naționale la serviciile de roaming reglementate în cadrul unui
anumit pachet cu amănuntul în schimbul altor avantaje oferite de
furnizorul respectiv. Furnizorul de servicii de roaming reamintește
utilizatorilor finali respectivi natura avantajelor în materie de roaming la
care renunță. Autoritățile naționale de reglementare
monitorizează în special dacă furnizorii de servicii de roaming care
invocă prezentul articol participă la practici comerciale care ar
putea reprezenta o eludare a regimului standard.
(4) Tarifele de roaming cu amănuntul reglementate
prevăzute la articolele 8, 10 și 13 nu se aplică serviciilor de
roaming oferite de un furnizor de servicii de roaming care invocă
prezentul articol în măsura în care acestea sunt percepute la nivelul
tarifului aplicabil serviciilor naționale.
În cazul în care un furnizor de servicii de roaming care
invocă prezentul articol aplică tarife care sunt diferite de tariful
aplicabil serviciilor naționale pentru consumul de servicii de roaming
reglementate care depășesc utilizarea rezonabilă a unor astfel
de servicii în conformitate cu alineatul (2) sau în cazul în care un utilizator
final individual renunță în mod explicit la avantajul tarifelor
naționale pentru serviciile de roaming reglementate în conformitate cu
alineatul (3), tarifele pentru aceste servicii de roaming reglementate nu
depășesc tarifele de roaming cu amănuntul prevăzute la
articolele 8, 10 și 13.
(5) Un furnizor de servicii de roaming care dorește
să invoce prezentul articol notifică Biroului OAREC declarația
sa și orice acorduri bilaterale sau multilaterale prin care
îndeplinește condițiile prevăzute la alineatul (1) și orice
modificări ale acestora. Furnizorul care efectuează notificarea
include în aceasta dovada acceptării sale de către orice partener
contractual la acordurile de roaming bilaterale sau multilaterale notificate.
(6) În perioada 1 iulie 2014 - 30 iunie 2016, prezentul
articol se aplică furnizorilor de servicii de roaming care nu îndeplinesc
condițiile prevăzute la alineatul (1), în cazul în care respectă
următoarele condiții:
(a) furnizorul de servicii de roaming notifică
Biroului OAREC declarația sa și orice acord de roaming bilateral sau
multilateral relevant, în conformitate cu alineatul (5), făcând referire
în mod specific la prezentul alineat;
(b) furnizorul de servicii de roaming garantează, fie
prin rețelele sale proprii, fie prin acordurile de roaming bilaterale sau
multilaterale încheiate cu alți furnizori de servicii de roaming,
respectarea condițiilor de la literele (c), (d) și (e) în cel
puțin 17 state membre, reprezentând 70 % din populația Uniunii;
(c) fiecare furnizor de servicii de roaming și fiecare
partener contractual în sensul literei (b) se angajează să pună
la dispoziție și să ofere în mod activ, cel târziu de la 1 iulie
2014 sau de la data notificării, oricare dintre acestea survine mai
târziu, cel puțin un pachet cu amănuntul cu o opțiune
tarifară conform căreia tariful aplicabil serviciilor naționale
se aplică atât serviciilor naționale, cât și serviciilor de
roaming reglementate în întreaga Uniune, ca și cum serviciile de roaming
reglementate respective ar fi consumate în rețeaua din țara de
origine;
(d) fiecare furnizor de servicii de roaming și fiecare
partener contractual în sensul literei (b) se angajează să pună
la dispoziție și să ofere în mod activ, cel târziu de la 1 iulie
2015 sau de la data notificării, oricare dintre acestea survine mai
târziu, opțiuni tarifare în pachetele cu amănuntul care, la data de 1
ianuarie din anul respectiv, au fost utilizate de cel puțin 50 % din
baza lor respectivă de clienți;
(e) fiecare furnizor de servicii de roaming și fiecare
partener contractual în sensul literei (b) se angajează să respecte,
cel târziu de la 1 iulie 2016, alineatul (1) litera (b) în toate pachetele lor
respective cu amănuntul.
Furnizorul de servicii de roaming care invocă
prezentul articol și orice partener contractual în sensul literei (b) pot,
ca alternativă la angajamentul menționat la litera (d), să se angajeze,
începând cu 1 iulie 2015 sau de la data notificării, oricare dintre
acestea survine mai târziu, ca orice suprataxă privind serviciile de
roaming aplicată în plus față de tariful aplicabil serviciilor
naționale în diferitele sale pachete cu amănuntul să nu fie, în
mod global, mai mare de 50 % din cele aplicabile în pachetele respective
la 1 ianuarie 2015, indiferent dacă astfel de suprataxe sunt calculate pe
bază de unități, cum ar fi minutele de voce sau megabiții,
de perioade precum zile sau săptămâni de roaming, sau prin orice alt
mijloc sau combinație de astfel de elemente. Furnizorii de servicii de
roaming care invocă prezenta literă demonstrează
autorității naționale de reglementare faptul că respectă
cerința privind reducerea cu 50 % și furnizează toate
dovezile justificative necesare solicitate de aceasta.
În cazul în care furnizorul de servicii de roaming care
invocă prezentul articol notifică Biroului OAREC declarația sa
și orice acord de roaming bilateral sau multilateral relevant, în temeiul
primului paragraf litera (a), și, prin urmare, intră sub
incidența prezentului alineat, furnizorul de servicii de roaming care
efectuează notificarea și orice partener contractual în sensul
literei (b) sunt obligați să își respecte angajamentele asumate
în conformitate cu primul paragraf literele (c), (d) și (e), inclusiv
orice angajament alternativ față de cel prevăzut la primul
paragraf litera (d) cel puțin până la 1 iulie 2018.
(7) În perioada 1 iulie 2014 - 30 iunie 2016, prezentul
articol se aplică furnizorilor de servicii de roaming care nu îndeplinesc
condițiile prevăzute la alineatul (1), în cazul în care respectă
următoarele condiții:
(a) furnizorul de servicii de roaming notifică
Biroului OAREC declarația sa și orice acord de roaming bilateral sau
multilateral relevant, în conformitate cu alineatul (5), făcând referire
în mod specific la prezentul alineat;
(b) furnizorul de servicii de roaming garantează, fie
prin rețelele proprii, fie prin acordurile de roaming bilaterale sau
multilaterale încheiate cu alți furnizori de servicii de roaming,
respectarea condițiilor de la alineatul (1) litera (a) în cel puțin
10 state membre, reprezentând 30 % din populația Uniunii, cel târziu
începând de la 1 iulie 2014 sau de la data notificării, oricare dintre
acestea survine mai târziu;
(c) furnizorul de servicii de roaming garantează, fie
prin rețelele proprii, fie prin acordurile de roaming bilaterale sau
multilaterale încheiate cu alți furnizori de servicii de roaming,
respectarea condițiilor de la alineatul (1) litera (a) în cel puțin
14 state membre, reprezentând 50 % din populația Uniunii, cel târziu
începând de la 1 iulie 2015 sau de la data notificării, oricare dintre
acestea survine mai târziu;
(d) furnizorul de servicii de roaming garantează, fie
prin rețelele proprii, fie prin acordurile de roaming bilaterale sau
multilaterale încheiate cu alți furnizori de servicii de roaming,
respectarea condițiilor de la alineatul (1) litera (a) în cel puțin
17 state membre, reprezentând 70 % din populația Uniunii, cel târziu
de la 1 iulie 2016.
În cazul în care un furnizor de servicii de roaming care
invocă prezentul articol notifică Biroului OAREC declarația sa
și orice acord de roaming bilateral sau multilateral relevant în temeiul
primului paragraf litera (a) și, prin urmare, intră sub
incidența prezentului alineat, furnizorul de servicii de roaming care
efectuează notificarea și orice partener contractual în sensul
literei (b) sunt obligați să își respecte angajamentele de a respecta
condițiile prevăzute la alineatul (1) litera (a) cel puțin
până la 1 iulie 2018.
(8) Furnizorii de servicii de roaming poartă cu
bună credință negocierile menite să ducă la încheierea
de acorduri de roaming bilaterale sau multilaterale, în condiții corecte
și rezonabile, având în vedere obiectivul ca astfel de acorduri cu
alți furnizori de servicii de roaming să permită extinderea
virtuală a acoperirii rețelei din țara de origine și
furnizarea durabilă de către fiecare furnizor de servicii de roaming
care invocă prezentul articol de servicii de roaming cu amănuntul
reglementate la același nivel de preț ca cel al serviciilor lor
respective de comunicații mobile naționale.
(9) Prin derogare de la alineatul (1), după 1 iulie
2016 prezentul articol se aplică furnizorilor de servicii de roaming care
invocă prezentul articol atunci când respectivii furnizori de servicii de
roaming demonstrează că au încercat cu bună credință
să încheie sau să prelungească un acord de roaming bilateral sau
multilateral pe baza unor condiții corecte și rezonabile în toate
statele membre în care nu îndeplinesc încă cerințele de la alineatul
(1) și nu au fost în măsură să încheie niciun acord de
roaming bilateral sau multilateral cu un furnizor de servicii de roaming în
unul sau mai multe state membre, cu condiția să respecte acoperirea
minimă menționată la alineatul (6) litera (b) și toate
celelalte dispoziții relevante ale prezentului articol. În aceste cazuri,
furnizorii de servicii de roaming care invocă prezentul articol încearcă
în continuare să stabilească condiții rezonabile pentru
încheierea unui acord de roaming cu un furnizor de servicii de roaming din
orice stat membru nereprezentat.
(10) În cazul în care unui furnizor alternativ de servicii
de roaming i-a fost deja acordat accesul la clienții unui furnizor
național în temeiul articolului 4 alineatul (1) și a efectuat deja
investițiile necesare pentru a deservi acești clienți, articolul
4 alineatul (7) nu se aplică unui astfel de furnizor național în
cursul unei perioade de tranziție de trei ani. Perioada de tranziție
nu aduce atingere necesității de a respecta orice perioadă
contractuală mai lungă convenită cu furnizorul alternativ de
servicii de roaming.
(11) Prezentul articol nu aduce atingere aplicării
normelor Uniunii în materie de concurență în cazul acordurilor de
roaming bilaterale sau multilaterale.”
5. La articolul 8,
alineatul (2) se modifică după cum urmează:
(a) primul
paragraf se înlocuiește cu următorul text:
„(2) Începând cu 1 iulie 2013, tariful cu amănuntul
(fără TVA) al eurotarifului pentru apeluri vocale pe care un furnizor
de servicii de roaming îl poate percepe clientului serviciilor de roaming
pentru furnizarea unui apel în roaming reglementat poate varia pentru orice
apel în roaming, însă nu poate depăși 0,24 EUR pe minut
pentru orice apel efectuat sau 0,07 EUR pe minut pentru orice apel primit.
Tariful maxim cu amănuntul pentru apelurile efectuate se reduce la
0,19 EUR la 1 iulie 2014. Începând cu 1 iulie 2014, furnizorii de servicii
de roaming nu percep niciun tarif de la clienții serviciilor de roaming
pentru apelurile primite, fără a aduce atingere măsurilor
adoptate pentru a preveni utilizarea anormală sau frauduloasă.
Fără a aduce atingere articolului 19, tarifele cu amănuntul
maxime pentru eurotariful pentru apeluri vocale rămân în vigoare până
la 30 iunie 2017.”
(b) paragraful al
treilea se înlocuiește cu următorul text:
„Fiecare furnizor de servicii de roaming facturează la
secundă clienții serviciilor sale de roaming pentru furnizarea
oricărui apel în roaming reglementat căruia i se aplică un
eurotarif pentru apeluri vocale.”
6. La articolul 14
se inserează următorul alineat (1a):
„(1a) Atunci când consumul de servicii de roaming cu
amănuntul reglementate la tariful aplicabil serviciilor naționale
este limitat prin referință la un criteriu de utilizare
rezonabilă în conformitate cu articolul 4a alineatul (2), furnizorii de
servicii de roaming avertizează clienții serviciilor de roaming
atunci când consumul de apeluri și de mesaje SMS în roaming a atins limita
de utilizare rezonabilă și, în același timp, le oferă
clienților serviciului de roaming informații personalizate de
bază privind tarifele de roaming aplicabile pentru efectuarea unui apel
vocal sau trimiterea unui mesaj SMS în afara tarifului sau pachetului aplicabil
serviciilor naționale în conformitate cu alineatul (1) paragrafele al
doilea, al patrulea și al cincilea din prezentul articol.”
7. La articolul 15
se inserează următorul alineat (2a):
„(2a). Atunci
când consumul de servicii de roaming cu amănuntul reglementate la tariful
aplicabil serviciilor naționale este limitat prin
referință la un criteriu de utilizare rezonabilă în
conformitate cu articolul 4a alineatul (2), furnizorii de servicii de roaming
avertizează clienții serviciilor de roaming atunci când consumul de
servicii de comunicații de date în roaming a atins limita de utilizare
rezonabilă și, în același timp, le oferă clienților
serviciului de roaming informații personalizate de bază privind
tarifele de roaming aplicabile serviciilor de comunicații de date în
roaming în afara tarifului sau pachetului aplicabil serviciilor naționale
în conformitate cu alineatul (2) din prezentul articol. Alineatul (3) din
prezentul articol se aplică serviciilor de comunicații de date în
roaming consumate în afara tarifelor sau pachetelor aplicabile serviciilor
naționale menționate la articolul 4a alineatul (2).”
8. Articolul 19 se
modifică după cum urmează:
(a) alineatul (1)
se modifică după cum urmează:
(i) prima
teză se înlocuiește cu următorul text:
„Comisia reexaminează funcționarea prezentului
regulament și, după efectuarea unei consultări publice,
prezintă un raport în acest sens Parlamentului European și
Consiliului cel târziu până la 31 decembrie 2016.”
(ii) litera (g) se
înlocuiește cu următorul text:
„(g) măsura în care punerea în aplicare a
măsurilor structurale prevăzute la articolele 3 și 4 și a
regimului alternativ prevăzut la articolul 4a a dat rezultate în ceea ce
privește dezvoltarea concurenței pe piața internă a serviciilor
de roaming, astfel încât să nu existe nicio diferență
efectivă între tarifele de roaming și cele naționale;”
(iii)
se introduce următoarea literă (i):
„(i) eventuala măsură în care evoluția
tarifelor naționale cu amănuntul este afectată, în mod
observabil, de aplicarea, de către furnizorii de servicii de roaming, a
tarifului național atât serviciilor naționale, cât și
serviciilor de roaming reglementate în ansamblul Uniunii.”
(b) alineatul (2)
se modifică după cum urmează:
(i) prima
teză se înlocuiește cu următorul text:
„În cazul în
care raportul arată că opțiunile tarifare în cazul cărora
tariful aplicabil serviciului național se aplică atât serviciilor
naționale, cât și serviciilor de roaming reglementate, nu sunt
furnizate în toate pachetele cu amănuntul pentru o utilizare
rezonabilă de către cel puțin un furnizor de servicii de roaming
în fiecare stat membru sau că ofertele furnizorilor alternativi de roaming
nu au facilitat accesul consumatorilor în întreaga Uniune la tarife de roaming
cu amănuntul echivalente în mod substanțial, Comisia prezintă
până la aceeași dată propuneri corespunzătoare
Parlamentului European și Consiliului pentru a remedia situația
și a garanta că nu există nicio diferență între
tarifele naționale și cele de roaming în cadrul pieței interne.”
(ii) litera (d) se
înlocuiește cu următorul text:
„(d)
modificarea duratei sau reducerea nivelului plafoanelor maxime ale tarifelor cu
ridicata prevăzute la articolele 7, 9 și 12, în vederea
consolidării capacității tuturor furnizorilor de servicii de
roaming de a pune la dispoziție în pachetele lor respective de servicii cu
amănuntul pentru o utilizare rezonabilă opțiuni tarifare
aplicabile în cazul cărora tariful aplicabil serviciilor naționale se
aplică atât serviciilor naționale, cât și serviciilor de roaming
reglementate, ca și cum acestea din urmă ar fi consumate în
rețeaua din țara de origine.”
Articolul 38 – Modificări aduse
Regulamentului (CE) nr. 1211/2009
Regulamentul (CE) nr. 1211/2009 se modifică
după cum urmează:
1. La articolul 1,
alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:
„(2) OAREC acționează în cadrul domeniului de
aplicare al Directivei 2002/21/CE (directiva-cadru) și al Directivelor
2002/19/CE, 2002/20/CE, 2002/22/CE și 2002/58/CE (directivele specifice),
precum și al Regulamentelor (UE) nr. 531/2012 și nr. XX/2014.”
2.
La articolul 4, alineatele (4) și (5) se elimină.
3. Se
inserează următorul articol 4a:
„Articolul 4a – Desemnarea și sarcinile președintelui”
(1) Consiliul autorităților de reglementare este
reprezentat de un președinte, care este un specialist independent cu
normă întreagă.
Președintele este angajat ca agent temporar al
Oficiului în temeiul articolului 2 litera (a) din Regimul aplicabil
celorlalți agenți.
Președintele este responsabil de pregătirea
activității Consiliului autorităților de reglementare
și prezidează, fără drept de vot, reuniunile Consiliul
autorităților de reglementare și ale comitetului de gestionare.
Fără a aduce atingere rolului Consiliului
autorităților de reglementare în ceea ce privește
atribuțiile președintelui, președintele nu solicită și
nu acceptă instrucțiuni din partea niciunui guvern și a niciunei
ANR, din partea Comisiei sau a altei entități publice sau private.
(2) Președintele este desemnat de Consiliul
autorităților de reglementare pe baza meritului, a competențelor,
a cunoștințelor privind piețele de comunicații electronice
și participanții de pe aceste piețe și a experienței
în materie de supraveghere și de reglementare, în urma unei proceduri
deschise de selecție.
Înainte de a fi desemnat, candidatul selectat de Consiliul
autorităților de reglementare poate fi invitat să facă o
declarație în fața comisiei competente a Parlamentului European
și să răspundă la întrebările adresate de membrii
acesteia.
Desemnarea președintelui este efectivă numai
după aprobarea comitetului de gestionare.
Consiliul autorităților de reglementare alege, de
asemenea, din rândul membrilor săi, un vicepreședinte care
îndeplinește funcțiile președintelui în absența sa.
(3) Mandatul președintelui este de 3 ani și poate
fi reînnoit o singură dată.
(4) În cursul celor 9 luni care preced sfârșitul
mandatului de 3 ani al președintelui, Consiliul autorităților de
reglementare evaluează:
(a) rezultatele obținute în cursul primului mandat
și modul în care au fost obținute;
(b) îndatoririle și obligațiile Consiliului
autorităților de reglementare pentru anii următori.
Consiliul autorităților de reglementare
informează Parlamentul European dacă intenționează să
prelungească mandatul președintelui. În perioada
de o lună ce precede o astfel de prelungire,
președintele poate fi invitat să facă o declarație în
fața comisiei competente a Parlamentului European și să
răspundă la întrebările adresate de membrii acesteia.
(5) Președintele poate fi demis din funcție numai
pe baza deciziei Consiliul autorităților de reglementare, care
acționează la propunerea Comisiei, și după aprobarea
comitetului de gestionare.
Președintele nu poate împiedica Consiliul
autorităților de reglementare și comitetul de gestionare să
discute chestiuni legate de persoana sa, în special necesitatea demiterii sale,
și nu poate fi implicat în deliberări referitoare la astfel de
chestiuni.”
4.
Articolul 6 se modifică după cum urmează:
(a)
la alineatul (2), a patra liniuță se elimină;
(b)
alineatul (3) se modifică după cum urmează:
„(3) Oficiul este alcătuit din:
(a) Președintele Consiliului
autorităților de reglementare;
(b) un comitet de gestionare;
(c) un director administrativ.”
5. Articolul 7 se
modifică după cum urmează:
(a) alineatul (2) se
modifică după cum urmează:
„(2) Comitetul de gestionare
desemnează un director administrativ și, după caz, îi
prelungește mandatul sau îl demite din funcție în conformitate cu
articolul 8. Directorul administrativ desemnat nu participă la procesul de
pregătire sau de votare a unei astfel de decizii.”
(b) alineatul (4) se
elimină.
6. Articolul 8 alineatele
(2), (3) și (4) se elimină și se înlocuiesc cu următorul
text:
„(2) Directorul administrativ este angajat
ca agent temporar al Oficiului în temeiul articolului 2 litera (a) din Regimul
aplicabil celorlalți agenți.
(3) Directorul administrativ este desemnat
de comitetul de gestionare dintr-o listă de candidați propuși de
Comisie, în urma unei proceduri de selecție deschise și transparente.

În scopul încheierii contractului cu
directorul administrativ, Oficiul este reprezentat de președintele
comitetului de gestionare.
Înainte de a fi desemnat, candidatul
selectat de comitetul de gestionare poate fi invitat să facă o
declarație în fața comisiei competente a Parlamentului European
și să răspundă la întrebările adresate de membrii
acesteia.
(4) Mandatul directorului administrativ
este de cinci ani. La sfârșitul acestei perioade, Comisia efectuează
o analiză care ține de cont de evaluarea activității
directorului administrativ și de sarcinile și provocările
viitoare ale Oficiului.
(5) Comitetul de gestionare, acționând
la propunerea Comisiei, care ține cont de analiza menționată la
alineatul (4), poate prelungi mandatul directorului administrativ o
singură dată, pentru cel mult cinci ani.
(6) Comitetul de gestionare informează
Parlamentul European dacă intenționează să
prelungească mandatul directorului administrativ. În perioada de o
lună ce precede o astfel de prelungire, directorul administrativ poate fi
invitat să facă o declarație în fața comisiei competente a
Parlamentului European și să răspundă la întrebările
adresate de membrii acesteia.
(7) Un director administrativ căruia i
s-a prelungit mandatul nu poate participa la o altă procedură de
selecție pentru același post la sfârșitul perioadei totale.
(8) Directorul administrativ poate fi demis
din funcție numai pe baza deciziei comitetului de gestionare, care
acționează la propunerea Comisiei.
(9) Comitetul de gestionare adoptă
deciziile privind desemnarea, prelungirea mandatului sau demiterea din
funcție a directului administrativ cu o majoritate de două treimi
dintre membrii săi cu drept de vot.”
7. La articolul 9,
alineatul (2) se modifică după cum urmează:
„(2) Directorul administrativ îl
asistă pe președintele Consiliului autorităților de reglementare
la pregătirea ordinii de zi a Consiliului autorităților de
reglementare, a comitetului de gestionare și a grupurilor de lucru ale
experților. Directorul administrativ participă, fără drept
de vot, la lucrările Consiliului autorităților de reglementare
și ale comitetului de gestionare.”
8. Articolul 10 se
modifică după cum urmează:
„(1) Personalului Oficiului, inclusiv
președintelui Consiliului autorităților de reglementare și
directorului administrativ, i se aplică Statutul funcționarilor și
Regimul aplicabil celorlalți agenți împreună cu normele adoptate
de comun acord de instituțiile Uniunii pentru a pune în aplicare Statutul
funcționarilor și Regimul aplicabil celorlalți agenți.
(2) Comitetul de gestionare adoptă
norme corespunzătoare pentru a pune în aplicare Statutul funcționarilor
și Regimul aplicabil celorlalți agenți în conformitate cu
articolul 110 din Statutul funcționarilor.
(3) În conformitate cu alineatul (4), în
ceea ce privește personalul Oficiului, comitetul de gestionare
exercită competențele conferite de Statutul funcționarilor
autorității împuternicite să facă numiri, iar de Regimul
aplicabil celorlalți agenți autorității abilitate să
încheie contractele de muncă («competențele autorității
împuternicite să facă numiri»).
(4) În conformitate cu articolul 110 din
Statutul funcționarilor, comitetul de gestionare adoptă o decizie în
temeiul articolului 2 alineatul (1) din Statutul funcționarilor și al
articolului 6 din Regimul aplicabil celorlalți agenți prin care
deleagă competențele relevante ale autorității
împuternicite să facă numiri directorului administrativ și
definește condițiile în care delegarea competențelor poate fi
suspendată. Directorul administrativ este autorizat să subdelege
competențele respective.
Atunci când circumstanțe
excepționale impun acest lucru, comitetul de gestionare poate, printr-o
decizie, să suspende temporar delegarea competențelor
autorității împuternicite să facă numiri către
directorul administrativ și cele subdelegate de acesta din urmă
și le poate exercita el însuși sau le poate delega unuia dintre
membrii săi sau unui membru al personalului, altul decât directorul
administrativ.”
9. Se introduce
următorul articol 10a:
„Articolul
10a – Experți naționali detașați și alte categorii de
personal
(1) Oficiul poate utiliza serviciile unor
experți naționali detașați sau ale altor categorii de
personal care nu sunt angajate de Oficiu.
(2) Comitetul de gestionare adoptă o
decizie în care stabilește normele privind detașarea experților
naționali la Oficiu.”
Articolul 39 – Clauza de revizuire
Comisia transmite
Parlamentului European și Consiliului, la intervale regulate, rapoarte
privind evaluarea și revizuirea prezentului regulament. Primul raport se
transmite până cel târziu la 1 iulie 2018. Ulterior, următoarele
rapoarte se transmit o dată la patru ani. Comisia prezintă, dacă
este necesar, propuneri corespunzătoare în vederea modificării
prezentului regulament și a alinierii altor instrumente juridice,
ținând seama în special de evoluțiile din domeniul tehnologiei
informațiilor și de progresele în domeniul societății
informaționale. Rapoartele se fac publice.
Articolul 40 – Intrarea în vigoare
(1)
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data
publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
(2)
Se aplică de la 1 iulie 2014.
Cu
toate acestea, articolele 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29 și 30 se
aplică de la 1 iulie 2016.
Prezentul regulament este obligatoriu
în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles,
Pentru Parlamentul European,                     Pentru
Consiliu,
Președintele                                                  Președintele
ANEXA I
PARAMETRI MINIMI PENTRU OFERTELE DE PRODUSE EUROPENE DE ACCES VIRTUAL ÎN
BANDĂ LARGĂ
1. OFERTA 1 — Produs de acces cu ridicata
la rețeaua fixă oferit în rețele de generație
următoare la nivelul 2 al modelului cu șapte niveluri al
Organizației Internaționale de Standardizare pentru protocoale de
comunicații („nivelul legătură de date”), care oferă
funcționalități echivalente degrupării fizice, cu puncte de
predare la un nivel care este mai aproape de sediul sau domiciliul clientului
decât nivelul național sau regional.
1.1 Elemente ale rețelei și
informații aferente:
(a) o descriere a accesului la rețea care
urmează să fie asigurat, inclusiv caracteristicile tehnice
(cuprinzând informații cu privire la configurația rețelei,
dacă este necesar, pentru o utilizare efectivă a accesului la
rețea);
(b) locațiile unde va fi oferit accesul
la rețea;
(c) orice standarde tehnice relevante pentru
accesul la rețea, inclusiv orice restricții de utilizare și alte
aspecte legate de securitate;
(d) specificații tehnice pentru
interfața de la punctele de predare și punctele terminus ale
rețelei (la locația clientului);
(e) specificațiile echipamentului care
urmează a fi utilizat în rețea; și
(f) detalii privind testele de
interoperabilitate.
1.2 Funcționalități ale
rețelei:
(a) alocare flexibilă a rețelelor
locale virtuale (VLAN) pe baza unor specificații tehnice comune;
(b) conectivitate care nu variază în
funcție de diferitele aplicații utilizate, permițând controlul
vitezelor traficului de descărcare și de încărcare;
(c) activarea securității;
(d) alegerea flexibilă a echipamentului
de la locația clientului (în măsura în care acest lucru este posibil
din punct de vedere tehnic);
(e) acces la distanță la
echipamentul de la locația clientului; și
(f) funcționalitate multicast, în cazul
în care există cerere și o astfel de funcționalitate este
necesară pentru a asigura reproductibilitatea tehnică a ofertelor cu
amănuntul concurente.
1.3 Proces operațional și
comercial:
(a) procese de stabilire a cerinței de
eligibilitate pentru comandă și furnizare;
(b) informații cu privire la facturare;
(c) proceduri pentru migrare, mutări
și întreruperi ale funcționării; și
(d) intervale de timp specifice pentru
reparații și întreținere.
1.4 Servicii și sisteme informatice
auxiliare:
(a) informații și condiții
privind oferirea de colocare și de transport al traficului (backhaul);
(b) specificații pentru accesul la
și utilizarea de sisteme informatice auxiliare pentru sisteme de
asistență operațională, sisteme de informații și
baze de date pentru cereri de precomenzi, aprovizionare, comenzi,
întreținere și reparații, precum și facturarea acestora, inclusiv
restricțiile lor de utilizare și procedurile de acces la aceste
servicii.
2. OFERTA 2: Produs de acces cu ridicata la
rețeaua fixă oferit la nivelul 3 al modelului cu șapte niveluri
al Organizației Internaționale de Standardizare pentru protocoale de
comunicații („nivelul rețea”), la nivelul fluxului de date IP (IP
bitstream), cu puncte de predare care oferă un grad mai
ridicat de agregare a resurselor, de exemplu la nivel național și/sau
regional
2.1 Elemente ale rețelei și
informații aferente:
(a) caracteristicile legăturii de
conectare oferite la punctele de predare (în ceea ce privește viteza,
calitatea serviciului etc.);
(b) o descriere a rețelei în bandă
largă care conectează locația clientului de punctele de predare,
în ceea ce privește transportul traficului (backhaul) și
arhitecturile rețelei de acces;
(c) localizarea punctului (punctelor) de
predare; și
(d) specificațiile tehnice pentru
interfețe la punctele de predare.
2.2 Funcționalități ale
rețelei:
Capacitatea de a suporta diferite niveluri de
calitate a serviciului (de exemplu, QoS 1, 2 și 3) în ceea ce
privește:
            (i) întârzierea;
            (ii) jitter;
            (iii) pierderea pachetelor de
date; și
            (iv) raportul de partajare (contention
ratio).
2.3 Proces operațional și
comercial:
(a) procese de stabilire a cerinței de
eligibilitate pentru comandă și furnizare;
(b) informații cu privire la facturare;
(c) proceduri pentru migrare, deplasări
și întreruperi ale funcționării; și
(d) intervale de timp specifice pentru
reparații și întreținere.
2.4 Sisteme informatice auxiliare:
Specificații pentru accesul la și
utilizarea de sisteme informatice auxiliare pentru sisteme de
asistență operațională, sisteme de informații și
baze de date pentru cereri de precomenzi, aprovizionare, comenzi,
întreținere și reparații, precum și facturarea acestora,
inclusiv restricțiile lor de utilizare și procedurile de acces la
aceste servicii.
3. OFERTA 3: Segmentele terminale ale
liniilor închiriate cu ridicata cu o mai bună interfață pentru
utilizarea exclusivă a solicitantului de acces care furnizează o
capacitate simetrică permanentă fără restricții în
ceea ce privește utilizarea și cu acorduri privind nivelul de
servicii, prin intermediul unei conexiuni punct la punct și cu
interfețe de rețea din nivelul 2 al modelului cu șapte niveluri
al Organizației Internaționale de Standardizare pentru protocoale de
comunicații („nivelul legătură de date”).
3.1 Elemente ale rețelei și
informații aferente:
(a) o descriere a accesului la rețea care
urmează să fie asigurat, inclusiv caracteristicile tehnice
(cuprinzând informații cu privire la configurația rețelei,
dacă este necesar, pentru o utilizare efectivă a accesului la
rețea);
(b) locațiile unde va fi oferit accesul
la rețea;
(c) diferitele viteze și lungimea
maximă oferite;
(d) orice standarde tehnice relevante pentru
accesul la rețea (inclusiv orice restricții de utilizare și alte
aspecte legate de securitate);
(e) detalii privind testele de
interoperabilitate;
(f) specificațiile echipamentului permis
în rețea;
(g) interfața de la rețea la
rețea (network-to-network - NNI) disponibilă;
(h) dimensiunea maximă a cadrului
permisă, în biți.
3.2 Funcționalități ale
rețelei și ale produselor:
(a) acces dedicat, de o calitate
constantă și simetric;
(b) conectivitate care nu variază în
funcție de diferitele aplicații utilizate, permițând controlul
vitezelor traficului și al simetriei;
(c) transparența protocolului, alocarea
flexibilă a rețelelor locale virtuale (VLAN-uri) pe baza
specificațiilor tehnice comune;
(d) parametrii de calitate a serviciului
(întârziere, instabilități, pierderea pachetelor de date) care permit
obținerea unei performanțe fundamentale pentru funcționare.
3.3 Proces operațional și
comercial:
(a) procese de stabilire a cerinței de
eligibilitate pentru comandă și furnizare;
(b) proceduri pentru migrare, mutări
și întreruperi ale funcționării;
(c) calendare specifice pentru reparații
și întreținere;
(d) modificări ale sistemelor informatice
(în măsura în care acestea afectează operatorii alternativi); și
(e) taxe, condiții de plată și
proceduri de facturare relevante.
3.4 Acorduri privind nivelul serviciului
(a) valoarea compensației datorate de o
parte altei părți pentru neexecutarea angajamentelor contractuale,
inclusiv timpul de furnizare și de reparație, precum și
condițiile de eligibilitate pentru compensații;
(b) o definiție și o limitare a
răspunderii și a indemnizației;
(c) proceduri în caz de modificări
propuse în ceea ce privește ofertele de servicii, de exemplu, lansarea de
noi servicii, modificări aduse serviciilor existente sau modificarea
prețurilor;
(d) detalii privind orice drepturi de
proprietate intelectuală relevante;
(e) detalii privind durata și
renegocierea acordurilor.
3.5 Sisteme informatice auxiliare:
specificații pentru accesul la și
utilizarea de sisteme informatice auxiliare pentru sisteme de asistență
operațională, sisteme de informații și baze de date pentru
cereri de precomenzi, aprovizionare, comenzi, întreținere și
reparații, precum și facturarea acestora, inclusiv restricțiile
lor de utilizare și procedurile de acces la aceste servicii.
ANEXA II
PARAMETRI MINIMI AI PRODUSELOR EUROPENE DE CONECTIVITATE CAS
Elemente ale rețelei și
informații aferente
- O descriere produsului de conectivitate care
urmează să fie furnizat într-o rețea fixă, inclusiv a
caracteristicilor tehnice și adoptarea oricăror standarde relevante.
Funcționalități ale
rețelei:
- acord de conectivitate care să asigure
calitatea serviciului pe toată linia de comunicație (end-to-end),
pe baza parametrilor comuni specificați care permit furnizarea cel
puțin a următoarelor categorii de servicii:
- apeluri de voce și video;
- transmisiunea de conținut audiovizual;
și
- aplicații de date critice.
[1]               COM [a se introduce referința definitivă]
[2]               COM(2013) 147.
[3]               JO L 344, 28.12.2007, p. 65.
[4]               Steps towards a truly
internal market for e-communications in the run-up to 2020, Ecorys, TU Delft and TNO, 2012.
[5]               Business communications, economic growth and the
competitive challenge, WIK, 2012.
[6]               Capturing the ICT dividend, Oxford Economics
Research, 2011.
[7]               Quantitative estimates of the demand for cloud
computing in Europe and the likely barriers to takeup, IDC, 2012.
[8]               COM(2013) 48.
[9]               La Bruxelles s-a desfășurat o sesiune de
informare publică în 17 iunie 2013. Un alt eveniment a avut loc în cadrul
Adunării anuale privind agenda digitală din 19 iunie de la Dublin.
[10]             Steps towards a truly
internal market for e-communications in the run-up to 2020, Ecorys, TU Delft and TNO, 2012.
[11]             European Commission, European Economy Occasional
Papers 129: Market Functioning in Network Industries - Electronic
Communications, Energy and Transport, 2013.
[12]             JO C , , p. .
[13]             JO C , , p. .
[14]             Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de
comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și
interconectarea acestora (Directiva privind accesul) (JO L 108, 24.4.2002, p.
7).
[15]             Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și
serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) (JO
L 108, 24.4.2002, p. 21).
[16]             Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru comun de reglementare pentru
rețelele și serviciile de comunicații electronice
(Directivă-cadru) (JO L 108, 24.4.2002, p. 33).
[17]             Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile
utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de
comunicații (Directiva privind serviciul universal) (JO L 108, 24.4.2002,
p. 51).
[18]             Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și
protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor
publice (Directiva asupra confidențialității și
comunicațiilor electronice) (JO L 201, 31.7.2002, p. 37).
[19]             Directiva 2002/77/CE a Comisiei din 16 septembrie 2002
privind concurența pe piețele de rețele și servicii de
comunicații electronice (JO L 249, 17.9.2002, p. 21).
[20]             Regulamentul (CE) nr. 1211/2009 al Parlamentului European
și al Consiliului din 25 noiembrie 2009 de instituire a Organismului
autorităților europene de reglementare în domeniul
comunicațiilor electronice (OAREC) și a Oficiului
(JO L 337, 18.12.2009, p. 1).
[21]             Regulamentul (UE) nr. 531/2012 al Parlamentului European
și al Consiliului din 13 iunie 2012 privind roamingul în rețelele
publice de comunicații mobile în interiorul Uniunii (JO L 172, 30.6.2012,
p. 10).
[22]             Decizia nr. 243/2012/UE a Parlamentului European și a
Consiliului din 14 martie 2012 de instituire a unui program multianual
pentru politica în domeniul spectrului de frecvențe radio (JO L 81,
21.3.2012, p. 7).
[23]             Decizia nr. 243/2012/UE a
Parlamentului European și a Consiliului din 14 martie 2012 de
instituire a unui program multianual pentru politica în domeniul spectrului de
frecvențe radio, JO L 81, 21.3.2012.
[24]             Decizia nr. 676/2002/CE a
Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind cadrul
de reglementare pentru politica de gestionare a spectrului de frecvențe
radio în Comunitatea Europeană (Decizia privind spectrul de frecvențe
radio) (JO L 108, 24.4.2002, p. 1).
[25]             Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al
Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de
stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de
control de către statele membre al exercitării competențelor de
executare de către Comisie (JO L 55, 28.2.2011, p. 13).
[26]             Regulamentul (UE) nr. 531/2012 al Parlamentului European
și al Consiliului din 13 iunie 2012 privind roamingul în rețelele
publice de comunicații mobile în interiorul Uniunii (JO L 172, 30.6.2012,
p. 10).
[27]             Decizia nr. 676/2002/CE a
Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind cadrul
de reglementare pentru politica de gestionare a spectrului de frecvențe
radio în Comunitatea Europeană (Decizia privind spectrul de frecvențe
radio) (JO L 108, 24.4.2002, p. 1).
[28]             Decizia 2002/622/CE a Comisiei din
26 iulie 2002 de instituire a unui Grup pentru politica în domeniul spectrului
de frecvențe radio (JO L 198, 27.7.2002, p. 49).
[29]             Decizia nr. 243/2012/UE a Parlamentului European
și a Consiliului din 14 martie 2012 de instituire a unui program
multianual pentru politica în domeniul spectrului de frecvențe radio (JO L
81, 21.3.2012, p. 7).
[30]             Directiva 2013/35/UE a Parlamentului European și a
Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele minime de
sănătate și securitate referitoare la expunerea
lucrătorilor la riscuri generate de agenții fizici (câmpuri electromagnetice)
[a douăzecea directivă specială în sensul articolului 16
alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE] și de abrogare a Directivei
2004/40/CE (JO L 179, 29.6.2013, p. 1).
[31]             Recomandarea 1999/519/CE a Consiliului din 12 iulie
1999 privind limitarea expunerii publicului larg la câmpuri electromagnetice
(0 Hz până la 300 GHz) (JO L 1999, 30.7.1999, p. 59).
[32]             Directiva 1999/5/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 9 martie 1999 privind echipamentele hertziene și
echipamentele terminale de telecomunicații și recunoașterea
reciprocă a conformității acestora (JO L 91, 7.4.1999, p. 10).
[33]             Directiva 2013/11/UE a Parlamentului European și a
Consiliului din 21 mai 2013 privind soluționarea alternativă a
litigiilor în materie de consum și de modificare a Regulamentului
(CE) nr. 2006/2004 și a Directivei 2009/22/CE, JO L 165, 18.6.2013,
p. 63.