               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 31.10.2019
            COM(2019) 577 final
            2019/0249(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Organizației Aviației Civile Internaționale în legătură cu revizuirea anexei 17 (Securitate) (amendamentul 17) la Convenția privind aviația civilă internațională

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.Obiectul propunerii

               Prezenta propunere se referă la decizia de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Organizației Aviației Civile Internaționale în legătură cu adoptarea preconizată a amendamentului 17 la anexa 17 („Securitate”) la Convenția privind aviația civilă internațională, care propune modificări ale standardelor și practicilor recomandate.

               2.Contextul propunerii

               2.1.Convenția privind aviația civilă internațională („Convenția de la Chicago”)

               Convenția de la Chicago vizează reglementarea transportului aerian internațional. Ea a intrat în vigoare la 4 aprilie 1947 și a instituit Organizația Aviației Civile Internaționale.

               Toate statele membre ale UE sunt părți la Convenția de la Chicago.

               2.2.Organizația Aviației Civile Internaționale („OACI”)

               OACI este o agenție specializată a Organizației Națiunilor Unite. Obiectivele OACI sunt dezvoltarea principiilor și a tehnicilor navigației aeriene internaționale și promovarea planificării și dezvoltării transportului aerian internațional.

               Consiliul OACI este un organism permanent al OACI, compus din 36 de state contractante alese de Adunarea OACI pe o perioadă de trei ani. În perioada 2016-2019, în Consiliul OACI sunt reprezentate șapte state membre ale UE.

               Funcțiile obligatorii ale Consiliului OACI, enumerate la articolul 54 din Convenția de la Chicago, includ adoptarea de standarde internaționale și de practici recomandate („SARP-uri”), desemnate ca anexe la Convenția de la Chicago.

               Consiliul OACI convoacă de asemenea Adunarea Generală, care este organismul suveran al OACI. Adunarea Generală a OACI se reunește cel puțin din trei în trei ani și stabilește direcția politică a OACI pe următorii trei ani. Cea de-a 40-a sesiune a Adunării Generale a OACI a avut loc în perioada 24 septembrie – 4 octombrie 2019 la Montreal, în Canada.

               2.3.Actul OACI avut în vedere

               În conformitate cu articolul 54 alineatul (1) din Convenția de la Chicago, Consiliul OACI trebuie să adopte SARP-uri. SARP-urile de modificare a anexei 17 privind securitatea constau în mai multe articole care urmează să fie modificate, îmbunătățite sau transformate din practici recomandate în standarde.

               La 4 iulie 2019, OACI a emis scrisoarea adresată statelor AS8/2.1-19/48 prin care a informat statele sale contractante că propunerea de amendament 17 la anexa 17 va fi prezentată Consiliului spre adoptare în cadrul celei de-a 218-a sesiuni a acestuia (18-29 noiembrie 2019), avându-se în vedere să devină aplicabilă în iulie 2020. Aceasta include, printre altele, dispoziții noi și/sau revizuite referitoare la: evaluarea vulnerabilităților; schimbul de informații între state și părțile interesate; programele de pregătire și sistemele de certificare; controlul accesului; controlul de securitate al personalului și alte modificări de redactare. Prin scrisoarea de mai sus, OACI a lansat faza de consultare, care s-a încheiat la 4 octombrie 2019.

               Modificările aduse anexei 17 au fost pregătite de Grupul pentru securitatea aviației din cadrul OACI, în care sunt membri activi experți din opt state membre ale UE (Belgia, Franța, Germania, Grecia, Italia, Țările de Jos, Spania și Regatul Unit), apoi au fost prezentate spre aprobare în cadrul celei de-a 217-a sesiuni a Consiliului OACI. În urma consultării în curs, aceste modificări vor fi cel mai probabil aprobate de Consiliul OACI în cadrul celei de-a 218-a sesiuni ale sale.

               Odată adoptate, modificările avute în vedere vor fi obligatorii pentru toate statele care sunt membre ale OACI, inclusiv pentru toate statele membre ale UE, în conformitate cu Convenția de la Chicago și în limitele stabilite de aceasta. Articolul 38 din Convenția de la Chicago impune statelor contractante să notifice OACI, prin mecanismul de notificare a diferențelor, în cazul în care intenționează să se abată de la un standard.

               2.4.Cadrul juridic al UE și modificările propuse ale anexei 17

               1)Modificarea definiției verificării antecedentelor.

               Textul original:

               Verificarea antecedentelor. Verificarea identității și a experienței anterioare, inclusiv, dacă legea permite, a antecedentelor penale ale unei persoane, cu scopul de a evalua dacă aceasta este potrivită pentru a aplica o măsură de securitate și/sau pentru a pătrunde neînsoțită într-o zonă de securitate cu acces restricționat.

               Textul nou:

               Verificarea antecedentelor. Verificarea identității și a experienței anterioare ale unei persoane, inclusiv a antecedentelor sale penale, și a oricăror altor informații legate de securitate relevante pentru a evalua caracterul adecvat al persoanei respective, în conformitate cu legislația națională.

               Această propunere urmărește să răspundă nevoii de a include în verificările antecedentelor toate informațiile relevante legate de securitate. Regimul UE aplicabil verificării antecedentelor a fost consolidat prin punctul 11.1.3 din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2019/103 al Comisiei din 23 ianuarie 2019 de modificare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/1998 în ceea ce privește clarificarea, armonizarea și simplificarea, precum și consolidarea anumitor măsuri specifice de securitate a aviației
                  1
               .

               2)Mărfurile și poșta cu risc ridicat.

               Textul original:

               Mărfurile și poșta cu risc ridicat. Mărfurile sau poșta prezentate de o entitate necunoscută sau care prezintă semne de violare a integrității se consideră ca prezentând un risc ridicat dacă, în plus, satisfac unul dintre următoarele criterii:

               a) potrivit unor informații specifice, mărfurile sau poșta prezintă o amenințare la adresa aviației civile sau

               b) mărfurile sau poșta prezintă anomalii care dau naștere unor suspiciuni sau

               c) mărfurile sau poșta sunt de așa natură încât este puțin probabil ca măsurile de securitate de bază să detecteze articolele interzise care ar putea pune în pericol aeronavele.

               Textul nou:

               Mărfurile și poșta cu risc ridicat. Mărfurile sau poșta trebuie considerate ca prezentând un risc ridicat dacă

               a) potrivit unor informații specifice, mărfurile sau poșta prezintă o amenințare la adresa aviației civile sau

               b) mărfurile sau poșta prezintă anomalii sau semne de violare a integrității care dau naștere unor suspiciuni.

               Indiferent dacă mărfurile sau poșta provin de la o entitate cunoscută sau necunoscută, din informațiile specifice deținute de un stat cu privire la un transport poate să reiasă că acesta prezintă un risc ridicat.

               Această propunere urmărește să ofere o definiție mai clară a mărfurilor sau a poștei cu risc ridicat și este în concordanță cu definiția dată acestora de Uniunea Europeană.

               3)Principii generale

               Textul original:

               2.1 Obiective

               2.1.4 Recomandare – Fiecare stat contractant ar trebui să asigure o protecție adecvată a informațiilor sensibile privind securitatea aviației.

               Textul nou:

               2.1 Obiective

               2.1.4 Fiecare stat contractant trebuie să asigure o protecție adecvată a informațiilor sensibile privind securitatea aviației.

               Această propunere urmărește să asigure că sunt instituite mecanisme corespunzătoare de protecție a informațiilor sensibile privind securitatea aviației împotriva accesului sau a divulgării neautorizate, inclusiv în ceea ce privește amenințarea reprezentată de persoanele din interior care obțin informații de securitate la care nu au dreptul să aibă acces.

               Protecția (și diseminarea informațiilor sensibile privind securitatea aviației) este răspunderea statelor membre. Dispozițiile cuprinse în legislația UE care sunt clasificate și care nu sunt publice fac, în orice caz, obiectul articolului 18 din Regulamentul (CE) nr. 300/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 martie 2008 privind norme comune în domeniul securității aviației civile și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 2320/2002
                  2
                și al Deciziei (UE, Euratom) nr. 2015/444 a Comisiei din 15 martie 2015.

               4)Cooperare internațională (2.4.1, 2.4.1bis)

               Textul original:

               2.4 Cooperare internațională

               2.4.1 Fiecare stat contractant se asigură că, în măsura posibilului, se dă curs solicitărilor din partea altor state contractante referitoare la suplimentarea măsurilor de securitate pentru un anumit zbor sau pentru anumite zboruri ale operatorilor acestor alte state. Statul solicitant ia în considerare măsurile alternative ale celuilalt stat care sunt echivalente cu cele solicitate.

               Textul nou:

               2.4 Cooperare internațională

               2.4.1 Fiecare stat contractant care solicită măsuri de securitate suplimentare pentru un anumit zbor sau pentru anumite zboruri asigură o consultare corespunzătoare și ia în considerare măsurile alternative ale celuilalt stat care sunt echivalente cu cele solicitate.

               2.4.1bis Fiecare stat contractant se asigură că, în măsura posibilului, se dă curs solicitărilor din partea altor state contractante referitoare la suplimentarea măsurilor de securitate pentru un anumit zbor sau pentru anumite zboruri ale operatorilor acestor alte state.

               Propunerile urmăresc să sublinieze importanța unei consultări corespunzătoare atunci când un stat solicită măsuri de securitate suplimentare din partea altui stat. Standardul existent a fost împărțit în două standarde pentru a sublinia cerințele distincte pentru statele care solicită măsuri suplimentare și pentru statele gazdă care primesc astfel de solicitări.

               Articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 300/2008 stabilește dispoziții în privința transmiterii către Comisie a unei notificări cu privire la măsurile solicitate de o țară terță în cazul în care aceste măsuri diferă de standardele de bază comune. În ceea ce privește mecanismul de consultare și aplicarea de măsuri alternative, acestea pot fi acoperite și reglementate în cadrul acordurilor bilaterale privind transportul aerian dintre UE (sau un stat membru) și țări terțe.

               5)Un standard 3.1.4 privind schimbul de informații dintre state și părțile interesate.

               Textul original:

               3.1.4 Fiecare stat contractant instituie și pune în aplicare proceduri pentru a transmite, după caz, administratorilor de aeroporturi, operatorilor de aeronave, furnizorilor de servicii de trafic aerian sau altor entități interesate, în mod practic și în timp util, informații relevante pentru a-i ajuta pe aceștia să efectueze evaluări eficace ale riscurilor de securitate în privința operațiunilor lor.

               Textul nou:

               3.1.4 Fiecare stat contractant instituie și pune în aplicare proceduri pentru a transmite, după caz, administratorilor de aeroporturi relevanți, operatorilor de aeronave relevanți, furnizorilor de servicii de trafic aerian relevanți sau altor entități interesate relevante, în mod practic și în timp util, informații relevante pentru a-i ajuta pe aceștia să efectueze evaluări eficace ale riscurilor de securitate în privința operațiunilor lor.

               Această propunere are scopul de a clarifica standardul astfel încât statele să aibă mai multă flexibilitate pentru a determina operatorii relevanți cărora să le adreseze informațiile necesare pentru a asista operatorii respectivi la realizarea unei evaluări eficace a riscurilor în privința operațiunilor lor.

               Acest standard a fost introdus în legislație la nivelul UE prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2019/1583 al Comisiei de modificare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/1998 din 5 noiembrie 2015 de stabilire a măsurilor detaliate de implementare a standardelor de bază comune în domeniul securității aviației, în ceea ce privește măsurile de securitate cibernetică
                  3
               .

               6)Un standard 3.1.8 privind elaborarea și punerea în aplicare a programelor de pregătire

               Textul original:

               3.1.8 Fiecare stat contractant asigură elaborarea și punerea în aplicare a unor programe de pregătire și a unui sistem de certificare a instructorilor în conformitate cu programul național de securitate a aviației civile.

               Textul nou:

               3.1.8 Fiecare stat contractant asigură elaborarea și punerea în aplicare a unor programe de pregătire și a unui sistem de certificare care să asigure că instructorii sunt calificați în materiile aplicabile în conformitate cu programul național de securitate a aviației civile.

               Modificarea propusă urmărește să se concentreze asupra rezultatului care trebuie atins în materie de securitate, și nu asupra unei metode unice. Prin această modificare se recunoaște că ar trebui să se pună accentul pe „rezultatele” unei pregătiri furnizate de experți calificați în materiile respective care dețin cunoștințele și capacitatea de a instrui, dar mai ales cunoștințele necesare în domeniul materiei predate. Ca atare, certificarea sau alte metode alternative aplicate ar trebui să se concentreze asupra ambelor elemente necesare.

               Principiile urmărite prin această modificare (și anume, instructorii calificați în materiile aplicabile) fac parte din legislația de la nivelul UE și sunt enunțate în întreg capitolul 11 din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 300/2008 și în normele sale de punere în aplicare.

               7)Ridicarea recomandării 3.1.11 la rang de standard

               Textul original:

               3.1.11 Recomandare - Fiecare stat contractant ar trebui să se asigure că personalul tuturor entităților implicate în sau responsabile cu punerea în aplicare a diferitor aspecte ale programului național de securitate a aviației civile și persoanele autorizate să aibă acces neînsoțit în zonele de operațiuni aeriene beneficiază de pregătire periodică de conștientizare în materie de securitate.

               Textul nou:

               3.1.11 Fiecare stat contractant trebuie să se asigure că personalul tuturor entităților implicate în sau responsabile cu punerea în aplicare a diferitor aspecte ale programului național de securitate a aviației civile și persoanele autorizate să aibă acces neînsoțit în zonele de operațiuni aeriene beneficiază de pregătire inițială și recurentă de conștientizare în materie de securitate.

               Recomandarea 3.1.11 a fost ridicată la rang de standard și, prin urmare, este obligatorie din punct de vedere juridic. Fiecare stat contractant trebuie să asigure că personalul tuturor entităților implicate în sau responsabile cu punerea în aplicare a diferitor aspecte ale programului național de securitate a aviației civile și persoanele autorizate să aibă acces neînsoțit în zonele de operațiuni aeriene beneficiază periodic de pregătire inițială și recurentă de conștientizare în materie de securitate. Această propunere recunoaște importanța pregătirii de conștientizare în materie de securitate, subliniind totodată necesitatea pregătirii, atât inițiale, cât și recurente, de conștientizare în materie de securitate.

               Obligațiile în materie de pregătire inițială și recurentă sunt cuprinse în legislația din domeniul securității aviației de la nivelul întregii UE, și anume la punctele 11.4.1 și 11.4.3 din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1998 al Comisiei.

               8)3.4 Controlul calității și calificări

               Textul original:

               3.4.1 Fiecare stat contractant se asigură că persoanele care aplică măsuri de securitate fac obiectul unor verificări ale antecedentelor și al unor proceduri de selecție.

               Textul nou:

               3.4.1 Fiecare stat contractant se asigură că:

               a) se efectuează verificări ale antecedentelor în privința persoanelor care aplică măsuri de securitate, a persoanelor cu acces neînsoțit în zonele de securitate cu acces restricționat și a persoanelor care au acces la informații sensibile de securitate a aviației, înainte ca aceste persoane să își preia funcțiile sau să aibă acces la astfel de zone sau informații;

               b) acestor persoane li se fac verificări recurente ale antecedentelor la intervalele definite de autoritatea competentă și

               c) persoanelor găsite nepotrivite în urma oricărei verificări a antecedentelor li se refuză imediat autorizația de a aplica măsuri de securitate, accesul neînsoțit la zonele de securitate cu acces restricționat și accesul la informații sensibile de securitate a aviației.

               Această propunere urmărește să clarifice cine ar trebui să fie supus unor verificări ale antecedentelor, când ar trebui să se facă verificări ale antecedentelor și ce ar trebui să se întâmple dacă o persoană a fost găsită nepotrivită în urma oricărei verificări a antecedentelor. Mai exact, standardul prevede în prezent necesitatea unor verificări recurente ale antecedentelor și acțiunile care se impun dacă se constată că o persoană este nepotrivită pentru funcțiile relevante ca urmare a verificării antecedentelor acesteia. Trebuie reținut că trimiterea la „procedurile de selecție” a fost încorporată în 3.4.2.

               Toate principiile sunt deja cuprinse în legislația din domeniul securității aviației de la nivelul întregii UE, și anume la punctele 1.2.3.3, 1.2.3.5, 11.1 și 11.5.1 și la punctul 11.6.3.5 litera (a) din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1998 al Comisiei, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul 2019/103 din 23 ianuarie 2019.

               Această propunere este complementară amendamentului standardului 3.4.1. Standardul 3.4.1 inițial includea trimiteri atât la verificările antecedentelor, cât și la procedurile de selecție. Întrucât propunerea pentru 3.4.1 include în prezent și alte elemente referitoare la sfera de cuprindere și la regularitatea verificărilor antecedentelor, această propunere adaugă elementul în cauză la procedurile de selecție.

               Legislația din domeniul securității aviației de la nivelul întregii UE cuprinde criterii aplicabile selecției personalului care aplică măsuri de securitate și funcțiilor conexe, și anume la punctele 11.1.6, 11.1.7 și 11.1.8 din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1998 al Comisiei.

               9)Ridicarea recomandării 3.4.9 la rang de standard

               Textul original:

               3.4.9 Recomandare – Fiecare stat contractant ar trebui să se asigure că fiecare entitate responsabilă cu punerea în aplicare a elementelor relevante ale programului național de securitate a aviației civile verifică periodic dacă punerea în aplicare a măsurilor de securitate externalizate către furnizori externi de servicii este în conformitate cu programul de securitate al entității.

               Textul nou:

               3.4.9 Fiecare stat contractant trebuie să se asigure că fiecare entitate responsabilă cu punerea în aplicare a elementelor relevante ale programului național de securitate a aviației civile verifică periodic dacă punerea în aplicare a măsurilor de securitate externalizate către furnizori externi de servicii respectă programul de securitate al entității.

               Această recomandare a fost ridicată la rang de standard obligatoriu din punct de vedere juridic. Această propunere urmărește să asigure că furnizorii externi de servicii respectă reglementările de securitate aeronautică ale statului, pentru a contracara amenințarea reprezentată de persoanele cu acces la informații privilegiate care ar putea apărea din partea furnizorilor externi de servicii.

               În conformitate cu politica de securitate a aviației la nivelul întregii UE, astfel cum este stabilită prin Regulamentul (CE) nr. 300/2008:

               –Fiecare stat membru are obligația de a elabora, de a aplica și de a menține un Program Național de Securitate Aeronautică (PNSA) care definește responsabilitățile de punere în aplicare a standardelor de bază comune și care descrie măsurile impuse de operatori și de entități.

               –Operatorii, companiile aeriene și entitățile care fac obiectul PNSA sunt obligate să elaboreze, să aplice și să mențină un program de securitate în conformitate cu dispozițiile prevăzute de PNSA.

               –Programul trebuie să descrie metodele și procedurile urmate de operator, de compania aeriană sau de entitate pentru respecta legislația și programul de securitate în sine, inclusiv controalele interne de calitate.

               –Se preconizează ca măsurile și operațiunile realizate de furnizorii externi de servicii să fie incluse în programul de securitate al operatorului, al companiei aeriene sau al entității menționate anterior care răspunde de măsurile și de operațiunile respective, cu excepția cazului în care furnizorul extern de servicii însuși este o entitate reglementată sau aprobată pentru activitățile pe care le prestează, fiind astfel obligat să elaboreze un program de securitate propriu.

               Standardul este inclus în legislația la nivelul UE, și anume la articolul 10 alineatul (1), la articolul 12 alineatul (1), la articolul 13 alineatul (1) și la articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 300/2008 și la punctele 1.0.1, 3.0.1, 4.0.1, 5.0.1, 6.0.1, 7.0, 8.0.1, 9.0.1, 11.0.1 și 12.0.1 din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1998 al Comisiei. Sunt prevăzute dispoziții suplimentare la punctul 6.3.1.1, la punctul 6.3.1.2 litera (a), la punctul 6.4.1.2, la punctul 6.6.1.1 litera (c), la punctul 6.8.5.1 litera (a), la punctul 6-E, la punctul 8.1.3.2 litera (a) și la punctele 8.1.4.1, 8.1.4.2, 8.1.4.3, 8.1.4.5, 8.1.4.6, 8.1.5.2, 9.1.3.1, 9.1.3.2, 9.1.3.3, 9.1.3.5, 9.1.3.6 și 9.1.4.2 din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1998 al Comisiei.

               10)Ridicarea recomandării 4.1.2 la rang de standard

               Textul original:

               4.1.2 Recomandare. Fiecare stat contractant ar trebui să promoveze utilizarea unor măsuri de securitate aleatorii și imprevizibile. Imprevizibilitatea ar putea contribui la efectul disuasiv al măsurilor de securitate.

               Textul nou:

               4.1.2 Fiecare stat contractant trebuie să se asigure că la punerea în aplicare a măsurilor de securitate se utilizează o aplicare aleatorie și imprevizibilă a acestora, după caz.

               Recomandarea 4.1.2 privind punerea în aplicare în mod aleatoriu și imprevizibil a fost ridicată la rang de standard obligatoriu din punct de vedere juridic. Obiectivul de securitate urmărit de noul standard 4.1.2, și anume de a îmbunătăți măsurile de reducere a riscurilor prezentate de persoanele cu acces la informații privilegiate, se înscrie în politica Uniunii Europene în următoarele domenii:

               –controlul de securitate al altor persoane decât pasagerii și al articolelor transportate de acestea;

               –controlul de securitate al vehiculelor;

               –supravegherea și patrularea atât în zona publică, cât și în zona de operațiuni aeriene/zona de securitate cu acces restricționat și măsurile conexe;

               –controlul de securitate al proviziilor.

               Acest principiu este reflectat în legislația de la nivelul UE, și anume la punctele 1.3.1, 1.4.1, 1.4.2, 8.1.6 și 9.1.5 din anexa la Decizia de punere în aplicare C(2015) 8005 a Comisiei.

               11)4.2.3 Măsuri legate de controlul accesului

               Textul original:

               4.2.3 Fiecare stat contractant trebuie să se asigure că se instituie sisteme de identificare a persoanelor și a vehiculelor, pentru a preveni accesul neautorizat în zonele de operațiuni aeriene și în zonele de securitate cu acces restricționat. Identitatea se verifică la punctele de control desemnate înainte de a se permite accesul în zonele de operațiuni aeriene și în zonele de securitate cu acces restricționat.

               Textul nou:

               4.2.3 Fiecare stat contractant trebuie să se asigure că se instituie și se implementează sisteme de identificare a persoanelor și a vehiculelor, pentru a se preveni accesul neautorizat în zonele de operațiuni aeriene și în zonele de securitate cu acces restricționat. Accesul trebuie acordat numai persoanelor care au o nevoie operațională sau un alt motiv legitim de a se afla în zona respectivă. Identitatea și autorizarea se verifică la punctele de control desemnate înainte de a se permite accesul în zonele de operațiuni aeriene și în zonele de securitate cu acces restricționat.

               Standardul 4.2.3, intitulat „Măsuri legate de controlul accesului”, urmărește consolidarea măsurilor legate de controlul accesului în zonele de securitate cu acces restricționat prin introducerea unei limitări care să permită accesul numai persoanelor care au o nevoie operațională sau legitimă de a se afla în zona respectivă, precum și extinderea sferei de cuprindere a verificării la punctele de acces astfel încât să se controleze atât autorizarea, cât și identitatea.

               În conformitate cu legislația UE, accesul persoanelor și al vehiculelor la zonele de securitate cu acces restricționat poate fi acordat numai dacă acestea au motive întemeiate. Legitimația de aeroport se verifică înainte ca unei persoane să i se acorde accesul, pentru a se asigura că respectiva legitimație este valabilă și că persoana care o prezintă este titularul. Permisul de acces pentru vehicule se verifică înainte să se acorde accesul unui vehicul, pentru a se asigura că documentul este valabil și corespunde vehiculului respectiv. În legislația de la nivelul UE, aceste prevederi sunt cuprinse la punctele 1.2.2.1, 1.2.2.4, 1.2.2.5, 1.2.2.6 și 1.2.6.1 din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1998 al Comisiei.

               12)Standardul 4.2.6 („Controlul de securitate 100% al altor persoane decât pasagerii”)

               Textul original:

               4.2.6 Fiecare stat contractant trebuie să stabilească măsuri pentru a se asigura că orice alte persoane decât pasagerii, împreună cu articolele transportate, sunt supuse controlului de securitate și măsurilor de securitate înainte de intrarea în zonele de securitate cu acces restricționat ale aeroportului în care se derulează operațiuni de aviație civilă internațională.

               Textul nou:

               4.2.6 Fiecare stat contractant trebuie să stabilească măsuri pentru a se asigura că orice alte persoane decât pasagerii, împreună cu articolele transportate, sunt supuse controlului de securitate înainte de intrarea în zonele de securitate cu acces restricționat ale aeroportului.

               Această propunere urmărește să elimine orice ambiguitate și să clarifice că orice alte persoane decât pasagerii trebuie supuse controlului de securitate înainte de a intra într-o zonă de securitate cu acces restricționat, pentru a contracara amenințarea reprezentată de persoanele cu acces la informații privilegiate.

               Legislația la nivelul UE este în deplină conformitate cu noua formulare a standardului 4.2.6, fiind incluse prevederi în acest sens la punctul 1.3 din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 2015/1998 al Comisiei și la punctul 1.3 din anexa la Decizia de punere în aplicare C(2015) 8005 a Comisiei.

               13)Un standard nou, 4.2.6bis, legat de capacitatea de detectare a explozibililor

               După 4.2.6 s-a adăugat un text nou, după cum urmează:

               4.2.6bis Fiecare stat contractant trebuie să asigure utilizarea unor metode adecvate de efectuare a controlului de securitate, care să aibă capacitatea de a detecta prezența explozibililor și a dispozitivelor explozive transportate de către alte persoane decât pasagerii, fie asupra lor, fie în articolele transportate. Dacă nu sunt aplicate în mod continuu, aceste metode trebuie utilizate într-un mod imprevizibil.

               Prin această propunere se recunoaște că reducerea riscurilor prezentate de persoanele cu acces la informații privilegiate necesită o abordare echilibrată și coordonată a procedurilor de verificare a antecedentelor și a măsurilor de securitate fizică și abordează necesitatea unor metode adecvate de efectuare a controlului de securitate, capabile să detecteze explozibilii purtați, asupra lor, și de alte persoane decât pasagerii.

               Legislația la nivelul UE impune efectuarea în mod aleatoriu și imprevizibil a unui control de securitate continuu suplimentar asupra unui procent de alte persoane decât pasagerii și de articole transportate de acestea, atât dintre cele care au declanșat, cât și dintre cele care nu au declanșat alarma. Obiectivul de securitate al acestui control de securitate suplimentar este să se detecteze explozibilii și dispozitivele explozive. Un astfel de control de securitate se efectuează utilizând mijloace și metode care, prin natura lor, identifică explozibili (câini dresați pentru detectarea explozibililor, echipamente de detectare a urmelor de explozibili, echipamente de detectare a explozibililor din încălțăminte și scanere de securitate) sau, alternativ, utilizând controlul manual. Se consideră că metodologia actuală impusă în UE pentru efectuarea controlului manual al persoanelor și al articolelor transportate este în mod rezonabil capabilă să detecteze dispozitivele explozive disimulate pe corp și în articolele transportate. În plus, controlul manual crește probabilitatea detectării altor articole interzise nemetalice (și neexplozive). Aceste prevederi au fost transpuse prin punctul 1.3 din anexa la Decizia de punere în aplicare C(2015) 8005 a Comisiei.

               14)Standardul 4.6.5 – o trimitere la un expeditor cunoscut ca entitate din lanțul de aprovizionare securizat

               Textul original:

               4.6.5 Fiecare stat contractant trebuie să se asigure că operatorii nu acceptă să transporte mărfuri sau poștă la bordul unei aeronave care desfășoară operațiuni de transport aerian comercial decât dacă aplicarea controlului de securitate sau a altor măsuri de securitate a fost confirmată și atestată de un agent abilitat sau de o entitate aprobată de o autoritate competentă. Mărfurile și poșta în cazul cărora nu s-a putut obține confirmarea și atestarea unui agent abilitat sau a unei entități aprobate de o autoritate competentă trebuie supuse controlului de securitate.

               Textul nou:

               4.6.5 Fiecare stat contractant trebuie să se asigure că operatorii nu acceptă să transporte mărfuri sau poștă la bordul unei aeronave care desfășoară operațiuni de transport aerian comercial decât dacă aplicarea controlului de securitate sau a altor măsuri de securitate a fost confirmată și atestată de un agent abilitat, de un expeditor cunoscut sau de o entitate aprobată de o autoritate competentă. Mărfurile și poșta în cazul cărora nu s-a putut obține confirmarea și atestarea unui agent abilitat, a unui expeditor cunoscut sau a unei entități aprobate de o autoritate competentă trebuie supuse controlului de securitate.

               Propunerea vizează să alinieze acest standard la standardul 4.6.2 și să asigure că ambele standarde trimit clar la expeditorii cunoscuți, ca entitate a lanțului de aprovizionare securizat.

               Legislația la nivelul UE este în deplină conformitate cu noua formulare a standardului 4.6.5, și anume punctul 6.1.1 din anexa la Regulamentul (CE) nr. 300/2008 și punctul 6.1.1 din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 2015/1998 al Comisiei.

               3.Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii

               Obiectul actului avut în vedere vizează un domeniu în care Uniunea are competență externă exclusivă în temeiul articolului 3 alineatul (2) ultima teză din TFUE, întrucât actul avut în vedere ar putea „aduce atingere normelor comune sau ar putea modifica domeniul de aplicare al acestora”, și anume cadrului juridic al UE în domeniul securității aviației menționat mai jos. Prin urmare, este necesar să se stabilească o poziție a Uniunii.

               În acest sens, este esențial să se recunoască faptul că amendamentul 17 la anexa 17, astfel cum a fost prezentat statelor contractante ale OACI și transmis Consiliului OACI spre aprobare în cadrul celei de-a 218-a sesiuni ale acestuia, este (deja) reflectat în întregime în legislația din domeniul securității aviației de la nivelul întregii UE. Cu toate acestea, este de dorit ca aceste standarde consolidate să fie aplicate la nivel mondial.

               Este necesar ca poziția Uniunii să fie definită în conformitate cu cadrul juridic al UE în domeniul securității aviației, și anume Regulamentul (CE) nr. 300/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 martie 2008 privind norme comune în domeniul securității aviației civile și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 2320/2002, precum și Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1998 al Comisiei din 5 noiembrie 2015 de stabilire a măsurilor detaliate de implementare a standardelor de bază comune în domeniul securității aviației.

               3.1.Temeiul juridic procedural

               3.1.1.Principii

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede posibilitatea adoptării unor decizii de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului.”

               Articolul 218 alineatul (9) din TFUE se aplică indiferent dacă Uniunea este sau nu membră a organismului în cauză sau parte la acordul respectiv
                  4
               .

               Conceptul de „acte cu efecte juridice” include actele care au efecte juridice în temeiul normelor de drept internațional aplicabile organismului în cauză. Sunt, de asemenea, incluse instrumentele care nu au un caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, dar care „au vocația de a influența în mod decisiv conținutul reglementării adoptate de legiuitorul Uniunii”
                  5
               .

               3.1.2.Aplicarea la cazul în discuție

               OACI este un organism creat printr-un acord, și anume prin Convenția de la Chicago.

               Orice amendament viitor al anexei 17 la Convenția de la Chicago va constitui un act cu efecte juridice.

               Prin urmare, temeiul juridic procedural al propunerii de decizie este articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               3.2.Temeiul juridic material

               3.2.1.Principii

               Temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE depinde în primul rând de obiectivul și de conținutul actului avut în vedere cu privire la care se adoptă o poziție în numele Uniunii.

               3.2.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Actul avut în vedere urmărește obiective și include elemente din domeniul politicii de securitate a aviației adoptate de o organizație internațională care influențează politicile UE în domeniul securității aviației.

               Prin urmare, temeiul juridic material al deciziei propuse ar trebui să fie articolul 100 alineatul (2) din TFUE.

               3.3.Concluzie

               Temeiul juridic al deciziei propuse ar trebui să fie articolul 100 alineatul (2) din TFUE, coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               2019/0249 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Organizației Aviației Civile Internaționale în legătură cu revizuirea anexei 17 (Securitate) (amendamentul 17) la Convenția privind aviația civilă internațională

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 100 alineatul (2), coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Convenția privind aviația civilă internațională („Convenția de la Chicago”), care urmărește reglementarea transportului aerian internațional, a intrat în vigoare la 4 aprilie 1947. Această convenție a instituit Organizația Aviației Civile Internaționale (OACI).

               (2)Statele membre ale Uniunii sunt state contractante la Convenția de la Chicago și membre ale OACI, iar Uniunea are statut de observator în anumite organisme ale OACI, inclusiv în cadrul Adunării Generale și al altor organisme tehnice.

               (3)În temeiul articolului 54 punctul 1 din Convenția de la Chicago, Consiliul OACI poate adopta standarde internaționale și practici recomandate.

               (4)La 4 iulie 2019, OACI a emis scrisoarea adresată statelor AS8/2.1-19/48 prin care a informat statele sale contractante că propunerea de amendament 17 la anexa 17 va fi prezentată Consiliului spre adoptare în cadrul celei de-a 218-a sesiuni (18-29 noiembrie 2019) a acestuia, avându-se în vedere să devină aplicabilă în iulie 2020. Aceasta include, printre altele, dispoziții noi și/sau revizuite referitoare la: evaluarea vulnerabilităților; schimbul de informații între state și părțile interesate; programele de pregătire și sistemele de certificare; controlul accesului; controlul de securitate al personalului și alte modificări de redactare. Prin scrisoarea de mai sus, OACI a lansat faza de consultare, care s-a încheiat la 4 octombrie 2019.

               (5)Modificările aduse anexei 17 au fost pregătite de Grupul pentru securitatea aviației din cadrul OACI, în care sunt membri activi experți din opt state membre, apoi au fost prezentate spre aprobare în cadrul celei de-a 217-a sesiuni a Consiliului OACI. În urma consultării, aceste modificări vor fi cel mai probabil aprobate de Consiliul OACI în cadrul celei de-a 218-a sesiuni ale sale.

               (6)Odată adoptate, modificările avute în vedere vor fi obligatorii pentru toate statele OACI, inclusiv pentru toate statele membre, în conformitate cu Convenția de la Chicago și în limitele stabilite de aceasta. Articolul 38 din Convenția de la Chicago impune statelor contractante să notifice OACI, prin mecanismul de notificare a diferențelor, în cazul în care intenționează să se abată de la un standard,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Organizației Aviației Civile Internaționale în ceea ce privește amendamentul 17 la anexa 17 („Securitate”) la Convenția de la Chicago este prezentată în anexă.

               Articolul 2

               Poziția menționată la articolul 1 este exprimată de către statele membre ale Uniunii care sunt membre ale Organizației Aviației Civile Internaționale, acționând împreună.

               Articolul 3

               Prezenta decizie se adresează statelor membre.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)

                        JO L 21 24.1.2019.

                     (2)

                        JO L 97, 9.4.2008, p. 72.

                     (3)

                        JO L 246, 26.9.2019, p. 15.

                     (4)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014, cauza Germania/Consiliul, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punctul 64.

                     (5)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014, cauza Germania/Consiliul, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punctele 61-64.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 31.10.2019
            COM(2019) 577 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de Decizie a Consiliului
            privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Organizației Aviației Civile Internaționale în legătură cu revizuirea anexei 17 (Securitate) (amendamentul 17) la Convenția privind aviația civilă internațională („Convenția de la Chicago”)

               ANEXĂ

               Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Organizației Aviației Civile Internaționale în legătură cu revizuirea anexei 17 (Securitate) (amendamentul 17) la Convenția privind aviația civilă internațională („Convenția de la Chicago”)

               Principii generale

               În cadrul activităților Organizației Aviației Civile Internaționale (OACI) referitoare la revizuirea anexei 17 (Securitate) (amendamentul 17) la Convenția de la Chicago în ceea ce privește elaborarea de standarde și practici recomandate (SARP), statele membre, acționând împreună în interesul Uniunii, trebuie:

               (a)să acționeze în conformitate cu obiectivele urmărite de Uniune în cadrul politicii de securitate a aviației, în special pentru a proteja persoanele și mărfurile în interiorul Uniunii Europene și pentru a preveni actele de intervenție ilicită asupra aeronavelor civile care pun în pericol securitatea aviației civile;

               (b)prin aplicarea și asigurarea respectării unor norme comune instituite pentru a proteja aviația civilă de actele de intervenție ilicită, să contribuie la sporirea nivelului de securitate a aviației la nivel mondial;

               (c)să sprijine în continuare elaborarea de către OACI a unor standarde de securitate care să protejeze aviația civilă de actele de intervenție ilicită, în conformitate cu Rezoluția 2309 a Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite din 22 septembrie 2016
                  1
               .

               Poziția privind revizuirea anexei 17 (Securitate) (amendamentul 17) Statele membre, acționând împreună în interesul Uniunii, trebuie să sprijine propunerea de amendament 17 la anexa 17.

                     (1)

                        Rezoluția 2309 (2016) adoptată de Consiliul de Securitate în cadrul celei de a 7775-a reuniuni a acestuia, la 22 septembrie 2016: Amenințări la adresa păcii și securității internaționale cauzate de acte de terorism: Securitatea aviației


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 8.1.2020
            COM(2019) 614 final/2
            2019/0270(NLE)
            This document replaces COM(2019) 614 final of 28.11.2019.Change of the sensitivity level, deletion of the marking "LIMITED".
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Comitetului mixt CETA în ceea ce privește adoptarea listei arbitrilor, în temeiul articolului 29.8 din acord

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.Obiectul propunerii

               Prezenta propunere se referă la decizia de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Comitetului mixt CETA, în legătură cu adoptarea preconizată a listei de arbitri pentru capitolul 29 din acord.

               2.Contextul propunerii

               Acordul economic și comercial cuprinzător (CETA) dintre Canada, pe de o parte, și Uniunea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte (denumit în continuare „acordul”), a fost semnat la 30 octombrie 2016. În conformitate du Decizia (UE) 2017/38 a Consiliului, unele părți ale acordului au fost aplicate cu titlu provizoriu de la 21 septembrie 2017.

               Articolul 26.1 din acord instituie Comitetul mixt CETA care include reprezentanți ai ambelor părți. Comitetul mixt CETA are competența de a lua decizii prin consimțământ reciproc în toate domeniile în care acordul prevede acest lucru.

               Capitolul 29 cuprinde toate litigiile privind interpretarea sau aplicarea dispozițiilor acordului, cu excepția cazului în care se prevede altfel în acord.

               În temeiul articolului 29.8 alineatul (1), Comitetul mixt CETA trebuie să stabilească, de asemenea, o listă cu cel puțin 15 persoane care doresc și sunt în măsură să fie arbitri în litigiile de la capitolul 29 („actul avut în vedere”). Lista se compune din trei sub-liste: câte o sub-listă pentru fiecare parte și o sub-listă cu persoanele care nu sunt resortisanți ai niciuneia dintre părți, pentru funcția de președinte.

               3.Poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii

               Părțile au elaborat un proiect de listă a arbitrilor care îndeplinește cerințele articolului 29.8.

               Decizia de stabilire a acestei liste a arbitrilor ar fi trebuit să fie luată în cadrul primei reuniuni a Comitetului mixt CETA și trebui luată cât mai curând posibil pentru a pune în aplicare pe deplin dispozițiile capitolului 29 din acord privind soluționarea litigiilor.

               4.Temei juridic

               4.1.Temei juridic procedural

               4.1.1.Principii

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede posibilitatea adoptării unor decizii de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului.”

               Noțiunea de „acte cu efecte juridice” include actele care au efecte juridice în temeiul normelor de drept internațional aplicabile organismului în cauză. Sunt, de asemenea, incluse instrumentele care nu au un caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, dar care „au vocația de a influența în mod decisiv conținutul reglementării adoptate de legiuitorul Uniunii”
                  1
               .

               4.1.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Comitetul mixt CETA este un organism creat printr-un acord, și anume Acordul economic și comercial cuprinzător (CETA) dintre Canada, pe de o parte, și Uniunea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte.

               Actul avut în vedere constituie un act cu efecte juridice. Actul avut în vedere va avea caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, în conformitate cu articolul 26.3 alineatul (2) din acord.

               Actul avut în vedere nu completează și nu aduce modificări cadrului instituțional al acordului.

               Prin urmare, temeiul juridic procedural al deciziei propuse este articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               4.2.Temei juridic material

               4.2.1.Principii

               Temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE depinde în primul rând de obiectivul și de conținutul actului avut în vedere cu privire la care se adoptă o poziție în numele Uniunii. În cazul în care actul avut în vedere urmărește două obiective sau include două elemente, iar unul dintre aceste obiective sau elemente poate fi identificat ca fiind obiectivul sau elementul principal, iar celălalt obiectiv sau element are mai degrabă un caracter accesoriu, decizia adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE trebuie să se întemeieze pe un singur temei juridic material, respectiv cel impus de obiectivul sau de elementul principal sau predominant.

               4.2.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Obiectivul principal și conținutul actului avut în vedere se referă la politica comercială comună.

               Prin urmare, temeiul juridic material al deciziilor propuse este articolul 207 din TFUE.

               4.3.Concluzie

               Temeiul juridic al deciziei propuse ar trebui să fie articolul 207 din TFUE, coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               2019/0270 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Comitetului mixt CETA în ceea ce privește adoptarea listei arbitrilor, în temeiul articolului 29.8 din acord

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 207 alineatul (4) primul paragraf, coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Acordul economic și comercial cuprinzător (CETA) dintre Canada, pe de o parte, și Uniunea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte (denumit în continuare „acordul”), a fost semnat la 30 octombrie 2016.

               (2)În conformitate du Decizia (UE) 2017/38 a Consiliului
                  2
               , unele părți ale acordului au fost aplicate cu titlu provizoriu de la 21 septembrie 2017.

               (3)Articolul 29.8 alineatul (1) din acord prevede că Comitetul mixt CETA stabilește o listă cu cel puțin 15 persoane care doresc și sunt în măsură să îndeplinească funcția de arbitri.

               (4)Este oportun să se stabilească poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii, în cadrul Comitetului mixt CETA, întrucât decizia avută în vedere va avea un caracter obligatoriu pentru Uniune,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Comitetului mixt CETA instituit în temeiul Acordului economic și comercial cuprinzător dintre Canada, pe de o parte, și Uniunea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte, cu privire la adoptarea listei arbitrilor în temeiul articolului 29.8 din acord se bazează pe proiectul de decizie al Comitetului mixt CETA atașat la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Prezenta decizie se adresează Comisiei.

               Articolul 3

               După adoptare, decizia Comitetului mixt CETA se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014, Germania/Consiliu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punctele 61 – 64.

                     (2)

                        JO L 11, 14.1.2017, p. 1080.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 8.1.2020
            COM(2019) 614 final/2
            This document replaces COM(2019) 614 final of 28.11.2019.Change of the sensitivity level, deletion of the marking "LIMITED".
            ANEXE
            la
            Propunerea de Decizie a Consiliului
            privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Comitetului mixt CETA în ceea ce privește adoptarea listei arbitrilor, în temeiul articolului 29.8 din acord

               ANEXĂ

               DECIZIA Nr. [X /2019]

                  A COMITETULUI MIXT CETA

                  din xxx

               de stabilire a listei arbitrilor
                  în temeiul articolului 29.8 din acord

               COMITETUL MIXT CETA,

               având în vedere Acordul economic și comercial cuprinzător (denumit în continuare „CETA”) dintre Canada, pe de o parte, și Uniunea Europeană și statele sale membre, pe de altă parte, (denumite în continuare „părțile”) în special articolul 29.8,

               întrucât:

               (1)În conformitate cu articolul 30.7 alineatul (3) din acord, anumite părți ale acestuia au fost aplicate cu titlu provizoriu de la 21 septembrie 2017.

               (2)În temeiul articolului 29.8 alineatul (1) din acord, Comitetul mixt CETA stabilește o listă de cel puțin 15 persoane care doresc și care sunt în măsură să fie arbitri. Lista arbitrilor se compune din trei sub-liste: O sub-listă pentru fiecare dintre părți și o sub-listă de persoane care nu sunt resortisanți ai niciunei părți care vor îndeplini funcția de președinte.

               DECIDE:

               1.Prin prezenta se stabilește lista arbitrilor în sensul articolului 29.8 din acord, astfel cu se prevede în anexă.

               2.Prezenta decizie produce efecte de la data adoptării ei de către Comitetul mixt CETA.

               Adoptată la…data…

               Pentru Comitetul mixt CETA

               Anexă la Decizia nr. […/2019] a Comitetului mixt CETA

               Lista arbitrilor stabilită în temeiul articolului 29.8 din acord

               Sub-lista pentru Canada:

               1.Serge Fréchette

               2.Valerie Hughes

               3.Matthew Kronby

               4.Debra Steger

               5.J. Christopher Thomas

               6.Cherise Valles

               Sub-lista pentru UE:

               1.Claudio Dordi

               2.Michael Hahn

               3.Pieter Jan Kuijper

               4.Hélène Ruiz Fabri

               5.Peter Van den Bossche

               Sub-lista pentru funcția de președinte:

               1.James Bacchus

               2.Christian Häberli

               3.Daniel Moulis

               4.David Unterhalter

               5.Seung Wha Chang


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 13.1.2020
            COM(2020) 8 final
            2020/0005(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul celei de a treisprezecea reuniuni a Conferinței părților la Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice (CMS) referitor la propunerile diferitelor părți de modificare a anexelor la convenție și privind retragerea unei rezerve notificate acestei convenții

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.Obiectul propunerii

               Prezenta propunere se referă la o decizie de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul celei de a treisprezecea reuniuni a Conferinței părților la Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice („convenția”), în legătură cu adoptarea preconizată a unor decizii referitoare la modificarea anexelor la convenție și în legătură cu retragerea unei rezerve existente cu privire la această convenție.

               2.Contextul propunerii

               2.1.Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice

               Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice are drept obiectiv conservarea speciilor migratoare terestre, marine și aviare în întreaga arie de răspândire a acestora. Este vorba despre un tratat interguvernamental, încheiat sub egida Programului pentru mediu al Organizației Națiunilor Unite, care vizează conservarea la scară mondială a florei și faunei sălbatice și a habitatelor. Speciile migratoare care trebuie conservate sunt enumerate în anexa I („Specii pe cale de dispariție”) și anexa II („Specii care trebuie să facă obiectul unor acorduri”) la acord. Acordul a intrat în vigoare la 1 noiembrie 1983.

               Uniunea Europeană este parte la acord
                  1
               . Toate statele membre sunt părți la acord.

               2.2.Conferința părților

               Conferința părților reprezintă organul principal de decizie al convenției. Funcțiile sale sunt prevăzute la articolul VII din convenție și includ competențe în materie de evaluare a stării de conservare a speciilor migratoare și, în consecință, să modifice anexa la convenție. Deciziile adoptate la o reuniune a Conferinței părților necesită o majoritate de două treimi a părților prezente care votează, cu excepția cazurilor în care a fost prevăzut altfel în convenție.

               Poziția Uniunii în ceea ce privește modificările anexelor este stabilită printr-o decizie a Consiliului, pe baza unei propuneri a Comisiei. Pozițiile comune ale UE privind alte proiecte de decizii și rezoluții sunt convenite în cadrul reuniunilor prealabile ale grupului de lucru competent din cadrul Consiliului sau în cadrul unor reuniuni de coordonare ale UE de la fața locului.

               Cea de a treisprezecea reuniune a Conferinței părților va avea loc la Gandhinagar (India), în perioada 15-22 februarie 2020.

               În cadrul celei de a opta reuniuni a Conferinței părților, care a avut loc la Nairobi, Kenya, în perioada 20-25 noiembrie 2005, s-a adoptat o decizie privind includerea speciei Cetorhinus maximus în anexa I la convenție.

               2.3.Actele avute în vedere de către Conferința părților

               În perioada 15-22 februarie 2020,, în cadrul celei de a treisprezecea reuniuni, Conferința părților urmează să adopte decizii referitoare la modificarea anexelor la convenție („actele avute în vedere”).

               Actele avute în vedere au scopul de a modifica anexele I și II la convenție, astfel cum se prevede la articolul XI din convenție.

               Articolul III din convenție prevede că anexa I la convenție cuprinde lista speciilor migratoare pe cale de dispariție și că părțile care sunt state din aria de răspândire a unei specii avute în vedere trebuie să depună eforturi pentru a lua măsuri de conservare și trebuie să interzică capturarea de animale aparținând speciei respective.

               Articolul IV din convenție prevede că anexa II cuprinde lista speciilor migratoare care au o stare de conservare nefavorabilă și pentru care este nevoie de acorduri internaționale pentru conservare și management, precum și cele care au o stare de conservare care ar beneficia considerabil de pe urma cooperării internaționale care ar putea fi realizată printr-un acord internațional. În cazul în care împrejurările impun acest lucru, o specie migratoare poate fi inclusă atât în anexa I cât și în anexa II.

               În conformitate cu articolul XI din convenție, propunerile de modificare pot fi făcute de către oricare parte. Modificările aduse anexelor intră în vigoare pentru toate părțile la nouăzeci de zile de la reuniunea Conferinței părților în cadrul căreia sunt adoptate, mai puțin pentru părțile care își exprimă rezerva în acest sens.

               În conformitate cu articolul XI din convenție, o rezervă față de o modificare poate fi retrasă prin notificare în scris către depozitar și din acel moment modificarea intră în vigoare pentru partea respectivă la 90 de zile de la retragerea rezervei.

               3.Poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii

               În ceea ce privește cea de a treisprezecea reuniune a Conferinței părților la convenție și în conformitate cu Decizia 2019/1581 a Consiliului din 16 septembrie 2019, Uniunea a propus modificarea convenției după cum urmează:

                (a)
                     o modificare a anexei I la convenție pentru a include specia Tetrax tetrax;

               (b)
                     modificări ale anexei II la convenție pentru a include speciile Tetrax tetrax, Galeorhinus galeus și Sphyrna zygaena.

               Alte părți la convenție au prezentat propuneri de modificare a anexei I pentru a include următoarele specii: Elephas maximus indicus, Panthera onca, Ardeotis nigriceps, Houbaropsis bengalensis, Diomedea antipodensis și Carcharhinus longimanus.

               Alte părți la convenție au prezentat propuneri de modificare a anexei II pentru a include următoarele specii: Panthera onca, Ovis vignei și Sphyrna zygaena [populație regională care trăiește pe teritoriile Braziliei, Uruguayului, în zonele economice exclusive (ZEE) ale Argentinei și în apele internaționale adiacente].

               Prin urmare, Consiliul trebuie să adopte o decizie pentru a stabili poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii, cu ocazia celei de a treisprezecea reuniuni a Conferinței părților, referitor la toate propunerile de modificare.

               Uniunea ar trebui, în principiu, să sprijine toate propunerile deoarece sunt bazate pe date științifice, în conformitate cu legislația Uniunii și cu angajamentul Uniunii față de cooperarea internațională în vederea protejării biodiversității, inclusiv cu privire la modul în care să se utilizeze în mod optim informațiile științifice referitoare atât la caracteristicile biologice, cât și la punctele de referință biologică în domeniul pescuitului.

               Adăugarea acestor specii în anexele I și II la convenție, astfel cum s-a propus, nu ar necesita nicio modificare a dreptului Uniunii.

               În ceea ce privește Panthera onca, care este prezentă în Uniunea Europeană doar în Guyana Franceză, unde nu se aplică legislația UE privind natura, vânătoarea sa este interzisă printr-un ordin care definește o cotă zero, fiind prevăzute regimuri derogatorii pentru utilizatorii tradiționali ai acestei specii și pentru circumstanțe extraordinare, menționate la articolul III alineatul (5) literele (c) și (d) din convenție.

               În cazul propunerii de includere în anexa II a populației regionale de Sphyrna zygaena, care trăiește în Brazilia, Uruguay, ZEE ale Argentinei și în apele internaționale adiacente, deoarece această propunere se suprapune în esență cu propunerea Uniunii de a include întreaga populație mondială a acestei specii în anexa II, ar trebui sprijinită propunerea Uniunii mai degrabă decât propunerea înaintată de cealaltă parte. Toate celelalte propuneri ar trebui să fie sprijinite necondiționat.

               În plus, în ceea ce privește decizia luată în cadrul celei de a opta reuniuni a Conferinței părților de a include Cetorhinus maximus în anexa I la convenție, rezerva
                  2
                existentă a Uniunii cu privire la includerea Cetorhinus maximus în anexa I ar trebui retrasă, deoarece dreptul Uniunii îndeplinește acum obligațiile convenției cu privire la protejarea acestei specii de către statele din aria de răspândire, ca urmare a includerii acesteia în anexa I.

               4.Temeiul juridic

               4.1.Temeiul juridic procedural

               4.1.1.Principii

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede posibilitatea adoptării unor decizii de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului.”

               Noțiunea de „acte cu efecte juridice” include actele care au efecte juridice în temeiul normelor de drept internațional aplicabile organismului în cauză. Sunt, de asemenea, incluse instrumentele care nu au un caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, dar care „au vocația de a influența în mod decisiv conținutul reglementării adoptate de legiuitorul Uniunii”
                  3
               .

               4.1.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Conferința părților este un organism creat printr-un acord, și anume Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice.

               Actele pe care Conferința părților este invitată să le adopte sunt acte cu efecte juridice. Actele avute în vedere vor avea caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, în conformitate cu articolul XI din Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice.

               Actele avute în vedere nu completează și nu modifică cadrul instituțional al convenției.

               Prin urmare, temeiul juridic procedural al propunerii de decizie este articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               4.2.Temeiul juridic material

               4.2.1.Principii

               Temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE depinde în primul rând de obiectivul și de conținutul actului avut în vedere cu privire la care se adoptă o poziție în numele Uniunii. În cazul în care actul avut în vedere urmărește două obiective sau include două elemente, iar unul dintre aceste obiective sau elemente poate fi identificat ca fiind obiectivul sau elementul principal, iar celălalt obiectiv sau element are mai degrabă un caracter accesoriu, decizia adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE trebuie să aibă un singur temei juridic material, respectiv cel impus de obiectivul sau de elementul principal sau predominant.

               4.2.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Obiectivul principal și conținutul actului avut în vedere se referă la mediu.

               Prin urmare, temeiul juridic material al deciziei propuse este articolul 192 alineatul (1) din TFUE.

               4.3.Concluzie

               Temeiul juridic al deciziei propuse ar trebui să fie articolul 192 alineatul (1) din TFUE, coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               5.Publicarea actului avut în vedere

               Întrucât actele Conferinței părților vor modifica anexele I și II la Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice, este oportun ca acestea să fie publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene după adoptarea lor.

               2020/0005 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul celei de a treisprezecea reuniuni a Conferinței părților la Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice (CMS) referitor la propunerile diferitelor părți de modificare a anexelor la convenție și privind retragerea unei rezerve notificate acestei convenții

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 192 alineatul (1), coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice („convenția”) a fost încheiată de către Uniune prin Decizia 82/461/CEE a Consiliului din 24 iunie 1982
                  4
                și a intrat în vigoare la 1 noiembrie 1983.

               (2)În conformitate cu articolul XI din convenție, Conferința părților poate adopta decizii de modificare a anexelor la convenție.

               (3)Conferința părților urmează să adopte decizii de modificare a anexelor la convenție în cadrul celei de a treisprezecea reuniuni care va avea loc în perioada 15-22 februarie 2020.

               (4)Este oportun să se stabilească poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Conferinței părților, deoarece deciziile vor fi obligatorii pentru Uniune.

               (5)Uniunea a prezentat propuneri de includere a speciilor Galeorhinus galeus, Tetrax tetrax și Sphyrna zygaena în anexa II la convenție și a speciei Tetrax tetrax în anexa I la convenție, nefiind necesară nicio modificare a legislației UE.

               (6)Alte părți au prezentat propuneri de includere a speciilor Elephas maximus indicus, Panthera onca, Ardeotis nigriceps, Houbaropsis bengalensis bengalensis, Diomedea antipodensis și Carcharhinus longimanus în anexa I și de includere a speciilor Panthera onca, Ovis vignei și Sphyrna zygaena (populație regională care trăiește pe teritoriile Braziliei, Uruguayului, în ZEE ale Argentinei și în apele internaționale adiacente) în anexa II.

               (7)Uniunea ar trebui să își sprijine propria propunere de includere a populației mondiale de Sphyrna zygaena în anexa II la convenție, și nu propunerea prezentată de o altă parte de includere doar a populației regionale care trăiește pe teritoriile Braziliei, Uruguayului, în ZEE ale Argentinei și în apele internaționale adiacente.

               (8)Uniunea trebuie să sprijine toate celelalte propuneri, deoarece se bazează pe date științifice, sunt conforme cu angajamentul Uniunii în ceea ce privește cooperarea internațională pentru protejarea biodiversității, în conformitate cu articolul 5 din Convenția ONU privind diversitatea biologică și cu deciziile luate în cadrul Conferinței părților în temeiul acestei convenții.

               (9)UE nu este un stat din aria de răspândire în ceea ce privește speciile Elephas maximus indicus, Ardeotis nigriceps și Houbaropsis bengalensis bengalensis, astfel încât adăugarea acestor specii în anexa I la convenție nu ar necesita nicio modificare a dreptului Uniunii.

               (10)UE nu este un stat din aria de răspândire în ceea ce privește specia Ovis vignei, astfel încât adăugarea acestei specii în anexa II la convenție nu ar necesita nicio modificare a dreptului Uniunii.

               (11)Specia Panthera onca este prezentă în Uniunea Europeană doar în Guyana Franceză, care nu intră sub incidența Directivei 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică
                  5
               , ce se aplică numai pe teritoriul european al statelor membre în care se aplică tratatul. Prin urmare, protecția speciilor în Guyana Franceză, inclusiv a speciei Panthera onca, este asigurată prin intermediul legislației naționale. Astfel, adăugarea acestei specii în anexa I la convenție nu ar necesita nicio modificare a dreptului Uniunii.

               (12)Specia de păsări Diomedea antipodensis nu trăiește în Uniune. Politica comună a Uniunii în domeniul pescuitului și reglementarea pescuitului de către organizațiile regionale de gestionare a pescuitului relevante oferă instrumentele adecvate pentru ca Uniunea să contribuie la gestionarea protecției sale, astfel încât adăugarea acestei specii în anexa I la convenție nu ar necesita nicio modificare a dreptului Uniunii.

               (13)Politica comună a Uniunii în domeniul pescuitului și reglementarea pescuitului de către organizațiile regionale de gestionare a pescuitului relevante oferă instrumentele adecvate pentru ca UE să contribuie la gestionarea protecției speciei de pești Carcharhinus longimanus. În plus, pescuitul și păstrarea acestei specii sunt interzise în temeiul Regulamentului 2019/124 al Consiliului. Astfel, adăugarea acestei specii în anexa I la convenție nu ar necesita nicio modificare a dreptului Uniunii.

               (14)Pescuitul și păstrarea speciei Cetorhinus maximus, care figurează în anexa I la convenție, însă a cărei includere face în prezent obiectul unei rezerve a Uniunii aflate în vigoare, sunt interzise în temeiul Regulamentului 2019/124 al Consiliului. Prin urmare, retragerea acestei rezerve nu ar necesita nicio modificare a dreptului Uniunii,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie luată, în numele Uniunii, în cadrul celei de a treisprezecea reuniuni a Conferinței părților este următoarea:

               (1)susținerea adăugării în anexa I a următoarelor specii:

               (1)Tetrax tetrax

               (2)Elephas maximus indicus

               (3)Panthera onca

               (4)Ardeotis nigriceps

               (5)Houbaropsis bengalensis bengalensis

               (6)Diomedea antipodensis

               (7)Carcharhinus longimanus

               (2)susținerea adăugării în anexa II a următoarelor specii:

               (1)Tetrax tetrax

               (2)Galeorhinus galeus

               (3)Sphyrna zygaena (populația mondială)

               (4)Panthera onca

               (5)Ovis vignei

               Articolul 2

               Comisia, în numele Uniunii, comunică depozitarului retragerea rezervei sale privind includerea speciei Cetorhinus maximus în anexa I la convenție.

               Articolul 3

               Prezenta decizie se adresează Comisiei.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)

                        Decizia 82/461/CEE a Consiliului din 24 iunie 1982 privind încheierea Convenției privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice, JO L 210, 24.6.1982, p. 10.

                     (2)

                        Formulată în 2006 pe baza Deciziei Consiliului din 21 februarie 2006 privind modificarea anexei I la Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice, adoptată în cadrul celei de a opta reuniuni a Conferinței părților, în vederea adăugării Cetorhinus maximus.

                     (3)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014, Germania/Consiliu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punctele 61-64.

                     (4)

                        JO L 210, 19.7.1982, p. 10.

                     (5)

                        JO L 206, 22.7.1992, p. 7.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 17.1.2020
            COM(2020) 17 final
            2020/0007(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul celei de a șaizeci și treia sesiuni a Comisiei privind stupefiantele, în ceea ce privește lista de substanțe din tabelul I anexat la Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva traficului ilicit de stupefiante și substanțe psihotrope

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.Obiectul propunerii

               Prezenta propunere se referă la decizia de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Comisiei privind stupefiantele (CND) în legătură cu adoptarea preconizată a modificărilor tabelelor anexate la Convenția Organizației Națiunilor Unite (ONU) din 1988 împotriva traficului ilicit de stupefiante și de substanțe psihotrope, pe baza recomandărilor Organului Internațional de Control al Stupefiantelor (INCB - International Narcotics Control Board).

               2.Contextul propunerii

               2.1.Convenția Organizației Națiunilor Unite (ONU) din 1988 împotriva traficului ilicit de stupefiante și de substanțe psihotrope

               Convenția Organizației Națiunilor Unite (ONU) din 1988 împotriva traficului ilicit de stupefiante și de substanțe psihotrope (denumită în continuare „convenția”) urmărește să promoveze cooperarea dintre părți, astfel încât acestea să poată aborda într-un mod mai eficace diferitele aspecte ale traficului ilicit de stupefiante și de substanțe psihotrope care au o dimensiune internațională. În îndeplinirea obligațiilor care le revin în temeiul convenției, părțile iau măsurile necesare, inclusiv măsuri legislative și administrative, în conformitate cu dispozițiile fundamentale ale sistemelor lor legislative interne. Convenția a intrat în vigoare la 11 noiembrie 1990. UE
                  1
                și statele sale membre sunt părți la convenție.

               2.2.Comisia privind stupefiantele (CND)

               CND este o comisie a Consiliului Economic și Social al ONU (ECOSOC), iar atribuțiile și competențele acesteia sunt stabilite, între altele, în convenție. Comisia este constituită din 53 de state membre ale ONU alese de ECOSOC. În prezent, 13 state membre ale UE
                  2
                sunt membre cu drept de vot ale CND. Uniunea are statut de observator în cadrul CND.

               Luând în considerare observațiile prezentate de părți, precum și observațiile și recomandările INCB, a cărui evaluare va fi determinantă în ceea ce privește aspectele științifice, și ținând seama în mod corespunzător de orice alți factori relevanți, CND poate decide, cu o majoritate de două treimi din membrii săi, să introducă o substanță în tabelele anexate la convenție.

               2.3.Actul avut în vedere al Comisiei privind stupefiantele (CND)

               În perioada 2-6 martie 2020, în cadrul celei de a șaizeci și treia sesiuni, CND urmează să adopte o decizie privind adăugarea unei substanțe în tabelele anexate la convenție (denumită în continuare „actul avut în vedere”), și anume alfa-fenilacetoacetatul de metil (MAPA).

               Scopul actului avut în vedere este de a introduce alfa-fenilacetoacetatul de metil (MAPA) în lista substanțelor clasificate din tabelele anexate la convenție pentru ca țările să fie obligate să pună în aplicare măsuri de control și monitorizare a comerțului legitim cu alfa-fenilacetoacetat de metil (MAPA) ca o metodă esențială pentru a preveni deturnarea acestuia.

               În conformitate cu convenția, deciziile CND devin obligatorii, cu excepția cazului în care o parte a solicitat ECOSOC revizuirea deciziei în termenul-limită aplicabil
                  3
               . Deciziile ECOSOC în materie sunt definitive. Actele avute în vedere vor deveni obligatorii pentru părți în conformitate cu articolul 12 din convenție, care prevede următoarele, în părțile sale relevante:

               „Orice decizie luată de către comisie în virtutea prezentului articol este comunicată de către secretarul general tuturor statelor și altor unități care sunt părți la prezenta convenție sau li se conferă dreptul să devină, cât și organului. Ea intră în vigoare definitiv pentru fiecare parte la 180 de zile după data comunicării sale.

               Deciziile luate de comisie, în virtutea prezentului articol, sunt supuse consiliului pentru revizuire, dacă una dintre părți prezintă o solicitare în cele 180 de zile ce urmează după data notificării lor. Cererea trebuie să fie adresată secretarului general și însoțită de toate informațiile adecvate care o motivează.

               Secretarul general comunică copia cererii și informațiilor adecvate comisiei, organului și tuturor părților, invitându-le să-și prezinte observațiile în termen de 90 de zile. Toate observațiile primite sunt comunicate consiliului.

               Consiliul poate confirma sau anula decizia comisiei. Decizia sa este comunicată tuturor statelor și altor entități, care sunt părți la prezenta convenție sau sunt pe cale să devină, comisiei și organului.”

               3.Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii

               La 15 noiembrie 2019, Comisia a fost informată că INCB recomandă adăugarea unei substanțe, și anume alfa-fenilacetoacetatul de metil (MAPA), în tabelul I anexat la convenție.

               Conform evaluării INCB, alfa-fenilacetoacetatul de metil (MAPA) este utilizat frecvent la fabricarea ilicită a amfetaminei și metamfetaminei. Există dovezi potrivit cărora volumul și amploarea fabricării ilicite a acestor stupefiante și substanțe psihotrope cauzează grave probleme sociale sau de sănătate publică, ceea ce justifică plasarea acestei substanțe sub control internațional. În plus, nu se cunoaște nicio utilizare legitimă a alfa-fenilacetoacetatului de metil (MAPA), cu excepția utilizării în cantități reduse pentru cercetare, dezvoltare și analize de laborator.

               Fabricarea ilegală a amfetaminei și metamfetaminei constituie o problemă gravă în Uniune. Aceste stupefiante și substanțe psihotrope fabricate ilegal cauzează importante probleme sociale și de sănătate publică în Uniune. În plus, grupurile infracționale organizate din Uniune exportă ilegal aceste stupefiante și substanțe psihotrope către țări terțe.

               Ar trebui remarcat faptul că, în prezent, Comisia pregătește, în paralel, un regulament delegat de adăugare a mai multor substanțe, inclusiv a alfa-fenilacetoacetatului de metil (MAPA), în anexa 1 la Regulamentul (CE) nr. 273/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 privind precursorii drogurilor și în anexa la Regulamentul (CE) nr. 111/2005 al Consiliului din 22 decembrie 2004 de stabilire a normelor de monitorizare a comerțului cu precursori de droguri între Uniune și țările terțe, ca urmare a discuțiilor purtate în cadrul Grupului de experți al UE privind precursorii drogurilor în mai 2019.
                  4

               Prin urmare, statele membre ale Uniunii trebuie să exprime în cadrul CND o poziție în favoarea adăugării alfa-fenilacetoacetatului de metil (MAPA) în tabelul I anexat la convenție.

               Modificările aduse tabelelor anexate la convenție au repercusiuni directe asupra sferei de aplicare a legislației Uniunii în domeniul controlului precursorilor drogurilor, deoarece substanțele adăugate în tabelele anexate la convenție trebuie să fie incluse în legislația Uniunii. Comisia a fost împuternicită să adopte acte delegate pentru a asigura acest lucru.

               4.Temeiul juridic

               4.1.Temeiul juridic procedural

               4.1.1.Principii

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede posibilitatea adoptării unor decizii de stabilire a „pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului.”

               Articolul 218 alineatul (9) din TFUE se aplică indiferent dacă Uniunea este sau nu membră a organismului în cauză sau parte la acord
                  5
               .

               Conceptul de „acte cu efecte juridice” include actele care au efecte juridice în temeiul normelor de drept internațional aplicabile organismului în cauză. Sunt incluse, de asemenea, instrumentele care nu au un caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, dar care „au vocația de a influența în mod decisiv conținutul reglementării adoptate de legiuitorul Uniunii”
                  6
               .

               4.1.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Comisia privind stupefiantele (CND) este un organism instituit printr-un acord, și anume prin Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva traficului ilicit de stupefiante și substanțe psihotrope.

               Actul pe care Comisia privind stupefiantele (CND) este invitată să îl adopte constituie un act cu efecte juridice. Actul avut în vedere va fi obligatoriu în temeiul dreptului internațional, în conformitate cu articolul 12 din Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva traficului ilicit de stupefiante și substanțe psihotrope. Actul avut în vedere are efecte juridice și vocația de a influența în mod decisiv conținutul legislației UE, și anume: Regulamentul (CE) nr. 111/2005 al Consiliului din 22 decembrie 2004 de stabilire a normelor de monitorizare a comerțului cu precursori de droguri între Uniune și țările terțe și Regulamentul (CE) nr. 273/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 privind precursorii drogurilor. Motivul este că modificările aduse tabelelor anexate la convenție au repercusiuni directe asupra sferei de aplicare a legislației Uniunii în domeniul controlului precursorilor de droguri, deoarece substanțele adăugate în tabelele anexate la convenție trebuie să fie incluse în legislația Uniunii.

               Actul avut în vedere nu completează și nici nu modifică cadrul instituțional al acordului.

               Prin urmare, temeiul juridic procedural al propunerii de decizie este articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               4.2.Temeiul juridic material

               4.2.1.Principii

               Temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE depinde în primul rând de obiectivul și de conținutul actului avut în vedere cu privire la care se adoptă o poziție în numele Uniunii. În cazul în care actul avut în vedere urmărește două obiective sau include două elemente, iar unul dintre aceste obiective sau elemente poate fi identificat ca fiind obiectivul sau elementul principal, iar celălalt obiectiv sau element are mai degrabă un caracter accesoriu, decizia adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE trebuie să se întemeieze pe un singur temei juridic material, respectiv cel impus de obiectivul sau de elementul principal sau predominant.

               4.2.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Obiectivul principal și conținutul actului avut în vedere se referă la politica comercială comună.

               Prin urmare, temeiul juridic material al deciziei propuse este articolul 207 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

               4.3.Concluzie

               Temeiul juridic al deciziei propuse trebuie să fie articolul 207, coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               5.Publicarea actului avut în vedere

               Întrucât actul Comisiei privind stupefiantele va modifica tabelele anexate la Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva traficului ilicit de stupefiante și substanțe psihotrope, este oportun ca acesta să fie publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene după adoptarea sa.

               2020/0007 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul celei de a șaizeci și treia sesiuni a Comisiei privind stupefiantele, în ceea ce privește lista de substanțe din tabelul I anexat la Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva traficului ilicit de stupefiante și substanțe psihotrope

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 207 coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Convenția Organizației Națiunilor Unite din 1988 împotriva traficului ilicit de stupefiante și substanțe psihotrope (denumită în continuare „convenția”) a intrat în vigoare la 11 noiembrie 1990 și a fost încheiată în numele Comunității Economice Europene prin Decizia 90/611/CEE a Consiliului
                  7
               .

               (2)În conformitate cu articolul 12 alineatele (2)-(7) din convenție, în tabelele anexate la convenție în care sunt enumerați precursorii de droguri pot fi adăugate substanțe.

               (3)Cu ocazia celei de-a șaizeci și treia sesiuni, care urmează să se desfășoare la Viena în perioada 2-6 martie 2020, Comisia privind stupefiantele ar trebui să ia o decizie privind adăugarea a patru noi substanțe în tabelele anexate la convenție.

               (4)Este oportun să se stabilească poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Comisiei privind stupefiantele, întrucât decizia va fi obligatorie pentru Uniune și va avea vocația de a influența în mod decisiv conținutul legislației Uniunii, și anume Regulamentul (CE) nr. 111/2005 al Consiliului din 22 decembrie 2004 de stabilire a normelor de monitorizare a comerțului cu precursori de droguri dintre Uniune și țările terțe
                  8
                și Regulamentul (CE) nr. 273/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 privind precursorii drogurilor
                  9
               .

               (5)Conform evaluării Organului Internațional de Control al Stupefiantelor, substanța alfa-fenilacetoacetat de metil (MAPA) este utilizată frecvent la fabricarea ilicită a amfetaminei și metamfetaminei. Există dovezi potrivit cărora volumul și amploarea fabricării ilicite a acestor stupefiante și substanțe psihotrope cauzează grave probleme sociale sau de sănătate publică, astfel încât se justifică plasarea acestor substanțe sub control internațional. Fabricarea ilegală a amfetaminei și metamfetaminei cauzează importante probleme sociale și de sănătate publică în Uniune. Incidentele legate de traficul de alfa-fenilacetoacetat de metil (MAPA) implică cantități din ce în ce mai mari și sunt tot mai frecvente, iar grupurile infracționale organizate din Uniune exportă, de asemenea, în mod ilegal, amfetamină și metamfetamină către țări terțe.

               (6)Poziția Uniunii urmează să fie exprimată de statele membre ale Uniunii care sunt membre ale Comisiei privind stupefiantele,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul celei de a șaizeci și treia sesiuni a Comisiei privind stupefiantele este următoarea:

               - alfa-fenilacetoacetatul de metil (MAPA) trebuie să fie inclus în tabelul I anexat la convenție.

               Articolul 2

               Poziția menționată la articolul 1 este exprimată de statele membre ale Uniunii care sunt membre ale Comisiei privind stupefiantele.

               Articolul 3

               Prezenta decizie se adresează statelor membre.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)

                        Decizia Consiliului din 22 octombrie 1990 privind încheierea în numele Comunității Economice Europene a Convenției Organizației Națiunilor Unite împotriva traficului ilicit de stupefiante și substanțe psihotrope (JO L 326 din 24/11/1990, p. 56).

                     (2)

                        Austria, Belgia, Croația, Republica Cehă, Franța, Germania, Ungaria, Italia, Țările de Jos, Polonia, Spania, Suedia și Regatul Unit. Statutul de membru al UE al Regatului Unit face obiectul unor modificări ca urmare a cererii Regatului Unit de a se retrage din UE.

                     (3)

                        Articolul 12 alineatul (7) din Convenția ONU din 1988.

                     (4)

                        REGULAMENTUL (CE) nr. 111/2005 AL CONSILIULUI din 22 decembrie 2004 de stabilire a normelor de monitorizare a comerțului cu precursori de droguri între Uniune și țările terțe (JO L 22, 26.1.2005, p. 1) și REGULAMENTUL (CE) nr. 273/2004 AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI din 11 februarie 2004 privind precursorii drogurilor (JO L 47, 18.2.2004, p. 1).

                     (5)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014 în cauza Germania/Consiliu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punctul 64.

                     (6)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014, Germania/Consiliu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punctele 61-64.

                     (7)

                        JO L 326, 24.11.1990 p. 56.

                     (8)

                        JO L 22, 26.1.2005, p. 1.

                     (9)

                        JO L 47, 18.2.2004, p. 1.