				|

		52012PC0650

			Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI de modificare a Regulamentului (CE) nr. 539/2001 de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație /* COM/2012/0650 final - 2012/0309 (COD) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1. Contextul general și motivele
propunerii
Consiliul a adoptat Regulamentul (CE)
nr. 539/2001 al Consiliului[1]
de stabilire a listei țărilor terțe ai căror
resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea
frontierelor externe (denumită „lista negativă”, anexa I) și a
listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt
exonerați de această obligație (denumită „lista
pozitivă”, anexa II), în conformitate cu articolul 62
alineatul (2) litera (b) punctul (i) din Tratatul de instituire
a Comunității Europene. Articolul 61 din Tratatul CE
menționa listele respective printre măsurile de însoțire direct
legate de libera circulație a persoanelor într-un spațiu de
libertate, securitate și justiție. Temeiul juridic relevant este în
prezent articolul 77 alineatul (2) litera (a) din Tratatul
privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE).
Țările terțe ai căror
resortisanți sunt supuși obligației de a deține viză
și cele ai căror resortisanți sunt exonerați de
această obligație se stabilesc prin intermediul unei evaluări
atente, de la caz la caz, a unei serii de criterii, care se referă,
printre altele, la imigrația ilegală, la ordinea și
siguranța publică și la relațiile externe ale Uniunii
Europene cu țările terțe, luându-se în considerare
implicațiile coerenței regionale și principiul
reciprocității. În ceea ce privește criteriile ordinii publice
și imigrației ilegale, o atenție specială trebuie
acordată și securității documentelor de călătorie
emise de țările terțe în cauză.
Întrucât criteriile stabilite în
Regulamentul (CE) nr. 539/2001 pot evolua de-a lungul timpului în
funcție de țările terțe, conținutul listelor negative
și pozitive ar trebui revizuit cu regularitate. În Programul de la
Stockholm, adoptat în decembrie 2009, Consiliul European a solicitat în
mod explicit Comisiei să asigure revizuirea cu regularitate a listei
țărilor terțe ai căror resortisanți sunt supuși
obligației de a deține viză și a listei țărilor
terțe ai căror resortisanți nu sunt supuși obligației
de a deține viză, în conformitate cu o serie de criterii adecvate
referitoare la imigrația ilegală, la ordinea și siguranța
publică, ținând în același timp seama de obiectivele politicii
interne și externe ale Uniunii.
Prin urmare, de la adoptarea sa,
Regulamentul (CE) nr. 539/2001 a fost modificat de opt ori[2], ultima modificare fiind
adusă în 2010 și având ca obiect transferul Taiwanului pe lista
pozitivă și, de asemenea, rezultatul dialogurilor privind
liberalizarea regimului de vize, concretizate prin transferul Albaniei și
Bosniei și Herțegovinei pe lista pozitivă privind vizele.
Parlamentul European și Consiliul
negociază în prezent câteva modificări ale dispozițiilor
Regulamentului (CE) nr. 539/2001, propuse de Comisie[3]: introducerea unei clauze de
salvgardare privind vizele, prin care, într-o situație de
urgență, să se suspende temporar exonerarea de obligația de
a deține viză pentru o țară terță inclusă pe
lista pozitivă; consolidarea securității juridice, prin
stabilirea unor norme pentru anumite situații care nu sunt încă reglementate
de regulament; și adaptarea dispozițiilor pentru a se ține seama
de recentele schimbări aduse de Tratatul de la Lisabona și de
legislația secundară, de exemplu Codul de vize
[Regulamentul (CE) nr. 810/2009][4].
Listele anexate Regulamentului (CE) nr. 539/2001
trebuie să fie supuse unei reexaminări periodice, efectuate în
general pe baza criteriilor adecvate menționate mai sus, astfel cum sunt
definite în regulament.
Prin urmare, scopul prezentei revizuiri a
listelor anexate regulamentului este de a garanta că:
·
listele țărilor terțe sunt
alcătuite în conformitate cu criteriile prevăzute în
considerentul 5 din regulament, în special criteriile referitoare la
imigrația ilegală și la ordinea publică, și că
transferul anumitor țări de pe o listă pe alta este efectuat în
consecință;
·
în conformitate cu articolul 77
alineatul (2) litera (a) din TFUE, regulamentul stabilește în
mod exhaustiv dacă un resortisant al unei țări terțe are
obligația de a deține viză sau este exonerat de această
obligație.
2. Elementele propunerii
2.1 Transferul unor țări
terțe de pe lista negativă (anexa I) pe lista pozitivă (anexa
II)
În conformitate cu abordarea adoptată cu
privire la modificările anterioare ale Regulamentului (CE) nr. 539/2001,
în scopul revizuirii periodice a listelor, Comisia a întrebat statele membre
dacă, în opinia lor, anexele la regulament, în forma lor actuală,
continuă să corespundă criteriilor stabilite în regulament.
Statele membre nu au propus transferul niciunei țări terțe de pe
lista pozitivă pe lista negativă. Comisia a primit propuneri privind
transferul unor țări terțe de pe lista negativă pe lista
pozitivă. Unele țări terțe au solicitat în mod direct
Comisiei să fie transferate pe lista pozitivă. Informațiile
transmise de către statele membre (Comisia a primit 20 de răspunsuri)
au fost analizate împreună cu informații provenite din alte surse,
inclusiv de la delegațiile UE responsabile de țările terțe
în cauză, și cu statisticile furnizate de Eurostat privind fluxurile
de imigrație, azilul și măsurile de asigurare a respectării
legislației vizând combaterea migrației ilegale[5]. În urma acestei analize,
Comisia a concluzionat că, în acest stadiu, țările și
cetățenii britanici enumerați în subsecțiunile
următoare ar trebui să facă obiectul unui transfer pe lista
pozitivă.
2.1.1 Națiunile insulare din zona
Caraibilor
Comisia a examinat
informațiile disponibile, inclusiv statisticile, referitoare la fiecare
dintre țările terțe propuse de către statele membre. S-a
acordat o atenție deosebită nivelului de dezvoltare economică
și socială a țării, riscurilor prezentate de țara
respectivă în ceea ce privește imigrația ilegală către
Uniunea Europeană, relațiilor externe și coerenței regionale.
Comisia a ajuns la
concluzia că nu se mai justifică impunerea obligației de a
deține viză resortisanților din Dominica, Grenada, Saint Lucia,
Saint Vincent și Grenadine sau Trinidad și Tobago. Un număr
semnificativ de state membre a propus ca aceste țări să fie
transferate de pe lista negativă pe lista pozitivă. Aceste cinci
țări nu reprezintă niciun risc de imigrație ilegală
către statele membre ale Uniunii sau pentru ordinea și siguranța
publică în acestea, în conformitate cu criteriile prevăzute în
considerentul 5 din regulament. Mai mult, aceste țări terțe
sunt democrații solide. Ele dispun de un standard de viață
ridicat și de o economie stabilă și în creștere în regiune.
Aceste țări terțe au demonstrat că sunt în măsură
să facă față actualei crize economice mondiale și
să își îmbunătățească relațiile deja bune
atât cu Uniunea, cât și cu instituțiile financiare
internaționale. Patru țări situate în aceeași regiune au
fost deja transferate pe lista pozitivă prin revizuirea din 2006 a
Regulamentului (CE) nr. 539/2001[6],
iar exonerarea cetățenilor acestor patru țări de obligația
de a deține viză nu a avut niciun efect negativ în ceea ce
privește migrația ilegală sau securitatea. În
consecință, se propune ca Dominica, Grenada, Saint Lucia, Saint
Vincent și Grenadine și Trinidad și Tobago să fie
transferate de pe lista negativă pe lista pozitivă.
Este demn de
menționat și faptul că patru state membre sunt reprezentate în
Trinidad și Tobago (Franța, Germania, Țările de Jos și
Spania). Un singur stat membru (Franța) are un consulat în Saint Lucia, o
destinație turistică populară. Întrucât niciunul din statele
membre nu este reprezentat în Grenada, Dominica sau Saint Vincent și
Grenadine, cetățenii acestor țări trebuie să solicite
vize Schengen în străinătate, ceea ce presupune costuri semnificative.
Atât Grenada, cât și Saint Lucia dispun de o singură
reprezentanță în statele membre ale zonei Schengen și de un
Înalt Comisariat în Regatul Unit.
În ceea ce
privește Trinidad și Tobago, toți cetățenii UE sunt
scutiți, în prezent, de obligația de a deține viză, dar în
condiții diferite și pentru perioade diferite de ședere (numai o
lună pentru cetățenii din Slovacia, Slovenia, Republica
Cehă, Polonia, Bulgaria, România, Ungaria, Lituania, Letonia și
Estonia). În ceea ce privește celelalte patru țări din zona
Caraibilor, resortisanții tuturor statelor membre ale Uniunii sunt
scutiți de obligația de a deține viză pentru șederile
de până la 180 de zile.
În ceea ce
privește criteriile ordinii publice și imigrației ilegale, o
atenție specială trebuie acordată și securității
documentelor de călătorie emise de țările terțe în
cauză. Cu ocazia ultimei modificări aduse regulamentului, Comisia a
anunțat că viitoarele transferuri pe lista pozitivă ar putea
depinde de îndeplinirea unor condiții specifice referitoare la securitatea
documentelor de călătorie. Drept urmare, transferul țărilor
din Balcanii de Vest de pe lista negativă a vizelor pe cea pozitivă a
fost condiționat de eliberarea pașapoartelor biometrice, date fiind
punctele slabe ale sistemului anterior de emitere a pașapoartelor din
regiunea vizată și problemele conexe. Cu toate acestea, având în
vedere nivelul înalt de securitate al documentelor de călătorie
CARICOM emise în țările vizate de această modificare, precum
și coerența regională cu un alt grup de țări din
aceeași regiune transferate pe lista pozitivă printr-o modificare
recentă adusă Regulamentului (CE) nr. 539/2001
[Regulamentul (CE) nr. 1932/2006] în aceeași regiune, eliberarea
pașapoartelor biometrice nu ar trebui să constituie o
cerință pentru transferul statelor Dominica, Grenada, Saint Lucia,
Saint Vincent și Grenadine sau Trinidad și Tobago. Aceste
țări terțe emit pașapoarte CARICOM citibile optic cu un
nivel ridicat de securitate și intenționează să le
înlocuiască cu pașapoarte biometrice în viitorul apropiat.
Pentru a se asigura
coerența cu exceptările anterioare de la obligativitatea vizelor, de
care au beneficiat anumite țări din aceeași zonă a
Caraibilor, având în vedere că aceste exceptări de la obligativitatea
vizelor nu au avut consecințe negative, și pentru a se garanta, în
viitor, deplina reciprocitate a regimului vizelor cu aceste țări în
ceea ce privește șederile de scurtă durată de maximum trei
luni într-o perioadă de șase luni (ceea ce nu este în întregime cazul
în prezent, și anume în Trinidad și Tobago), exceptarea
resortisanților acestor țări de la obligativitatea vizelor nu ar
trebui să se aplice înainte de încheierea și intrarea în vigoare a
unui acord de exonerare de obligația de a deține viză între
Uniunea Europeană și țările respective.
2.1.2. Națiunile insulare din Pacific
După examinarea criteriilor referitoare
la imigrația ilegală, ordinea și siguranța publică
și relațiile externe ale Uniunii, Comisia consideră că
Kiribati, Insulele Marshall, Micronezia, Nauru, Palau, Samoa, Insulele Solomon,
Timorul de Est, Tonga, Tuvalu și Vanuatu ar trebui să fie transferate
pe lista pozitivă din Regulamentul (CE) nr. 539/2001.
Din statisticile recente reiese că
niciuna dintre aceste țări nu constituie o sursă de
migrație ilegală către UE.
Pașapoartele eliberate de aceste
țări sunt citibile optic[7]
și conțin un număr suficient de elemente de securitate. Astfel
cum s-a explicat mai sus pentru națiunile insulare din zona Caraibilor,
eliberarea pașapoartelor de către statele insulare din Pacific nu ar
trebui să constituie o condiție preliminară pentru exceptarea
resortisanților acestora de la obligativitatea vizelor.
Numai două state membre sunt reprezentate
în aceste țări: Portugalia în Timorul de Est și Franța în
Vanuatu. Dată fiind prezența limitată a statelor membre în regiune,
costurile suportate de către persoanele care solicită o viză
Schengen pot fi considerabile.
Fiji face parte din această regiune,
însă, având în vedere situația politică actuală din
această țară și lipsa progreselor în ceea ce privește
respectarea elementelor esențiale ale Acordului de la Cotonou, nu se
consideră adecvată propunerea ca această țară să
fie transferată pe lista pozitivă.
Deși se află în aceeași
regiune, Papua Noua Guinee prezintă diferențe majore în ceea ce
privește numărul populației și suprafața. În plus,
această țară se confruntă în prezent cu o situație
politică dificilă, ceea ce nu permite includerea sa, în stadiul
actual, pe lista țărilor scutite de viză.
În majoritatea
națiunilor insulare din Pacific, resortisanții celei mai mari părți
din statele membre sunt exonerați de obligația de a deține
viză. Cu toate acestea, pentru a se garanta, în viitor, deplina
reciprocitate a regimului vizelor cu aceste națiuni insulare din Pacific,
în ceea ce privește șederile de scurtă durată de maximum
trei luni într-o perioadă de șase luni, și pentru a se asigura
coerența cu exceptările anterioare de la obligativitatea vizelor,
resortisanții acestor țări nu ar trebui să fie
exceptați de la obligativitatea vizelor înainte de încheierea și
intrarea în vigoare a unui acord de exonerare de obligația de a
deține viză între Uniune și țările respective.
2.1.3. Categorii specifice de resortisanți
britanici
Prin revizuirea din 2006 a
Regulamentului (CE) nr. 539/2001[8],
s-a încercat să se clarifice, în sensul dreptului Uniunii, situația
cetățenilor britanici care nu sunt resortisanți ai Regatului
Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord. Unii dintre aceștia
[grupul resortisanților britanici (de peste mări) - British
nationals (overseas)] au fost incluși într-o nouă secțiune
din anexa II, iar ceilalți [cetățenii din teritoriile britanice
de peste mări (British overseas territories citizens) care nu
beneficiază de dreptul de ședere (right of abode) în Regatul
Unit, cetățenii britanici de peste mări (British overseas
citizens), supușii britanici (British subjects) care nu
beneficiază de dreptul de ședere în Regatul Unit și persoanele
britanice protejate (British protected persons)] au fost incluși
într-o nouă secțiune din anexa I. Această diferențiere a
fost considerată necesară, la momentul respectiv, deoarece, printre
alte motive, exista teama unui risc de imigrație ilegală.
Cu toate acestea, din statisticile privind
refuzurile la frontieră și arestările de migranți ilegali,
disponibile pentru ultimii trei ani, reiese că cetățeni
britanici care sunt supuși obligativității vizelor nu
reprezintă niciun risc în ceea ce privește migrația ilegală
către spațiul Schengen, cifrele în acest caz fiind neglijabile. Unii
dintre aceștia beneficiază de dreptul de ședere în Regatul Unit.
Mai mult, majoritatea acestora își au domiciliul în insule din zona
Caraibilor (Bermuda, Insulele Turks și Caicos, Montserrat etc.), care
prezintă asemănări importante cu țări situate în
aceeași regiune și care fac obiectul unui transfer treptat pe lista
din anexa II (a se vedea punctul 2.1.1. de mai sus). Conform
principiului coerenței regionale, aceste persoane ar trebui, prin urmare,
să fie tratate în mod similar. Numărul de persoane incluse în cele
patru grupuri de resortisanți britanici menționați în prezent în
anexa I se estimează a fi sub 300 000.
Securitatea documentelor de
călătorie ale resortisanților britanici este garantată,
deoarece aceste documente sunt realizate în Regatul Unit în conformitate cu o
serie de specificații tehnice stricte. Acestea sunt citibile optic și
conțin mai multe elemente de securitate.
2.2. Actualizarea listei negative (anexa I):
includerea Sudanului de Sud
La 9 iulie 2011, Sudanul de Sud
și-a declarat oficial independența față de Sudan, care
figurează pe lista negativă. La 14 iulie 2011, noul stat a
devenit membru al Organizației Națiunilor Unite. Prin urmare,
anexa I trebuie modificată prin adăugarea Sudanului de Sud.
3. Principalele organizații
consultate/principalii experți consultați
Au fost consultate statele membre.
4. Evaluarea impactului
Nu este necesară.
5. Temeiul juridic
Regulamentul (CE) nr. 539/2001 se
întemeia inițial pe articolul 62 alineatul (2) litera (b)
punctul (i) din Tratatul de instituire a Comunității Europene.
În prezent însă, ținându-se seama de Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene (TFUE), prezenta propunere constituie o
dezvoltare a politicii comune în materie de vize, în conformitate cu
articolul 77 alineatul (2) litera (a) din TFUE.
6. Principiile
proporționalității și subsidiarității
În Regulamentul (CE) nr. 539/2001
sunt enumerate țările terțe ai căror resortisanți
trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe
(lista negativă) și cele ai căror resortisanți sunt
exonerați de această obligație (lista pozitivă).
Orice decizie de modificare a listelor, de
transferare a țărilor de pe lista negativă pe cea pozitivă
sau invers este de competența exclusivă a Uniunii Europene în
conformitate cu articolul 77 alineatul (2) litera (a) din TFUE.
7. Alegerea instrumentelor
Regulamentul (CE) nr. 539/2001
urmează a fi modificat printr-un regulament.
8. Implicațiile bugetare
Prezenta propunere nu are implicații
pentru bugetul Uniunii.
2012/0309 (COD)
Propunere de
REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN
ŞI AL CONSILIULUI
de modificare a Regulamentului (CE) nr. 539/2001
de stabilire a listei țărilor terțe ai căror
resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea
frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai
căror resortisanți sunt exonerați de această obligație
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 77
alineatul (2) litera (a),
având în vedere propunerea Comisiei,
după transmiterea proiectului de act
legislativ către parlamentele naționale,
hotărând în conformitate cu procedura
legislativă ordinară,
întrucât:
(1)       Conținutul listelor
țărilor terțe care figurează în anexele I și II la
Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului din 15 martie 2001[9] ar trebui să fie și
să rămână în conformitate cu criteriile menționate în
considerentul 5 din regulament. Anumite țări terțe, a
căror situație s-a modificat în ceea ce privește aceste
criterii, ar trebui să fie transferate dintr-o anexă în
cealaltă.
(2)       Nu se mai justifică
impunerea obligativității vizelor pentru resortisanții din
Dominica, Grenada, Kiribati, Insulele Marshall, Micronezia, Nauru, Palau, Saint
Lucia, Saint Vincent și Grenadine, Samoa, Insulele Solomon, Timorul de
Est, Tonga, Trinidad și Tobago, Tuvalu și Vanuatu. Aceste țări
nu prezintă niciun risc de imigrație ilegală și nicio
amenințare pentru ordinea publică a Uniunii în conformitate cu
criteriile prevăzute în considerentul 5 din Regulamentul (CE)
nr. 539/2001. În consecință, resortisanții
țărilor respective ar trebui să fie exonerați de
obligația de a deține viză în cazul șederilor a căror
durată totală nu depășește trei luni, iar
țările respective ar trebui să fie transferate în anexa II.
(3)       Exceptarea de la
obligativitatea vizelor pentru resortisanții din Dominica, Grenada,
Kiribati, Insulele Marshall, Micronezia, Nauru, Palau, Saint Lucia, Saint
Vincent și Grenadine, Samoa, Insulele Solomon, Timorul de Est, Tonga,
Trinidad și Tobago, Tuvalu și Vanuatu nu ar trebui să intre în
vigoare înainte de încheierea unor acorduri bilaterale privind exonerarea de
obligația de a deține viză între Uniunea Europeană și
țările respective, în scopul de se a asigura deplina reciprocitate.
(4)       Din informațiile
statistice reiese că grupurile de resortisanți britanici
menționați în prezent la punctul 3 din anexa I nu
reprezintă niciun risc în ceea ce privește migrația ilegală
către spațiul Schengen și că majoritatea acestora locuiesc
în zona Caraibilor, o zonă cu puternice legături și asemănări
cu țări învecinate care sunt exceptate de la obligativitatea vizelor.
Aceste grupuri de resortisanți britanici ar trebui, prin urmare, să
fie exonerate de obligația de a deține viză în cazul
șederilor a căror durată totală nu depășește
trei luni și ar trebui să fie transferate în anexa II.
(5)       Anexele la
Regulamentul (CE) nr. 539/2001 ar trebui să reflecte
evoluția dreptului internațional, care se traduce printr-o schimbare
a statutului sau a denumirii anumitor state sau entități. Sudanul de
Sud ar trebui să fie menționat în anexa I la respectivul regulament,
ca urmare a declarării independenței la 9 iulie 2011
și a obținerii statutului de membru al Organizației
Națiunilor Unite la 14 iulie 2011.
(6)       În ceea ce privește
Islanda și Norvegia, prezentul regulament constituie o dezvoltare a
dispozițiilor acquis-ului Schengen, în sensul Acordului încheiat între
Consiliul Uniunii Europene și Republica Islanda și Regatul Norvegiei
privind asocierea acestora din urmă la implementarea, aplicarea și
dezvoltarea acquis-ului Schengen[10],
care se încadrează în domeniul de aplicare menționat la
articolul 1 litera (B) din Decizia 1999/437/CE a Consiliului din
17 mai 1999 privind anumite modalități de aplicare a
acordului respectiv[11].
(7)       În ceea ce privește
Elveția, prezentul regulament constituie o dezvoltare a dispozițiilor
acquis-ului Schengen, în sensul Acordului încheiat între Uniunea
Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația
Elvețiană privind asocierea Confederației Elvețiene la
punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen[12], care se încadrează în
domeniul de aplicare menționat la articolul 1 literele (B) și
(C) din Decizia 1999/437/CE a Consiliului, coroborat cu articolul 3
din Decizia 2008/146/CE a Consiliului[13].
(8)       În ceea ce privește
Liechtenstein, prezentul regulament constituie o dezvoltare a
dispozițiilor acquis-ului Schengen în sensul Protocolului între Uniunea
Europeană, Comunitatea Europeană, Confederația
Elvețiană și Principatul Liechtenstein cu privire la aderarea
Principatului Liechtenstein la Acordul dintre Uniunea Europeană,
Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană
privind asocierea Confederației Elvețiene la punerea în
practică, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, care se
încadrează în domeniul de aplicare menționat la articolul 1
literele (B) și (C) din Decizia 1999/437/CE a Consiliului, coroborat
cu articolul 3 din Decizia 2008/261/CE a Consiliului[14].
(9)       Prezentul regulament
constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care
Regatul Unit nu participă, în conformitate cu Decizia 2000/365/CE a
Consiliului din 29 mai 2000 privind solicitarea Regatului Unit al
Marii Britanii și Irlandei de Nord de a participa la unele dintre
dispozițiile acquis-ului Schengen[15].
În consecință, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentei
decizii, care nu este obligatorie pentru acesta și nu i se aplică.
(10)     Prezentul regulament
constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care
Irlanda nu participă, în conformitate cu Decizia 2002/192/CE a
Consiliului din 28 februarie 2002 privind solicitarea Irlandei de a
participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen[16]. În consecință,
Irlanda nu participă la adoptarea prezentului regulament, care nu este
obligatoriu pentru aceasta și nu i se aplică.
(11)     În ceea ce privește
Cipru, prezentul regulament constituie un act care se întemeiază pe
acquis-ul Schengen sau care se raportează la acesta în înțelesul
articolului 3 alineatul (1) din Actul de aderare din 2003.
(12)     Prezentul regulament
constituie un act care se întemeiază pe acquis-ul Schengen sau care se
raportează la acesta în sensul articolului 4 alineatul (1) din
Actul de aderare din 2005,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Regulamentul (CE) nr. 539/2001 se
modifică după cum urmează:
1.
Anexa I se modifică după cum
urmează:
(a)          la punctul 1, se elimină
de pe listă Dominica, Grenada, Kiribati, Insulele Marshall, Micronezia,
Nauru, Palau, Saint Lucia, Saint Vincent și Grenadine, Samoa, Insulele
Solomon, Timorul de Est, Tonga, Trinidad și Tobago, Tuvalu și Vanuatu
și se adaugă pe listă Sudanul de Sud;
(b)          punctul 3 se elimină.
2.
Anexa II se modifică după cum
urmează:
(a)          la punctul 1, se introduc
următoarele mențiuni:
„Dominica*”,
„Grenada*”,
„Kiribati*”,
„Insulele Marshall*”,
„Micronezia*”,
„Nauru*”,
„Palau*”,
„Saint Lucia*”,
„Saint Vincent și Grenadine*”,
„Samoa*”,
„Insulele Solomon*”,
„Timorul de Est*”,
„Tonga*”,
„Trinidad și Tobago*”,
„Tuvalu*” și
„Vanuatu*”.
_________________
* „Exceptarea de la obligativitatea
vizelor se aplică de la data intrării în vigoare a unui acord privind
exceptarea de la obligativitatea vizelor, care urmează să fie
încheiat cu Uniunea Europeană.”
(b)          punctul 3 se înlocuiește cu
următorul text:
„3. Cetățenii britanici care nu sunt
resortisanți ai Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
în sensul legislației Uniunii:
         resortisanți britanici (de peste
mări)
         cetățeni ai teritoriilor
britanice de peste mări
         cetățeni britanici de peste
mări
         persoane britanice protejate
         supuși britanici.”
Articolul
2
Prezentul regulament intră în vigoare în
a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al
Uniunii Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate
elementele sale și se aplică direct în statele membre în conformitate
cu tratatele.
Adoptat la Bruxelles,
Pentru Consiliu                                              Pentru
Parlamentul European
Președintele                                                  Președintele
[1]               JO L 81, 21.3.2001, p. 1.
[2]               Regulamentele (CE) nr. 2414/2001 din 7 decembrie 2001
(JO L 327, 12.12.2001, p. 1), (CE) nr. 453/2003 din 6 martie 2003
(JO L 69, 13.3.2003, p. 10), (CE) nr. 851/2005 din 2 iunie 2005
(JO L 141, 4.6.2005, p. 3), (CE) nr. 1791/2006 din 20 noiembrie 2006
(JO L 363, 20.12.2006, p. 1), (CE) nr. 1932/2006 din 21 decembrie 2006
(JO L 405, 30.12.2006, p. 23), (CE) nr. 1244/2009 din 30 noiembrie 2009
(JO L 336, 18.12.2009, p. 1), (UE) nr. 1091/2010 din 24 noiembrie 2010
(JO L 329, 14.12.2010, p. 1) și (UE) nr. 1211/2010 din
15 decembrie 2010 (JO L 339, 22.12.2010, p. 9) ale
Consiliului.
[3]               COM(2011) 290 final.
[4]               JO L 243, 15.9.2009,
p. 1.
[5]               În conformitate cu
Regulamentul (CE) nr. 862/2007 al Parlamentului European și al
Consiliului din 11 iulie 2007 (JO L 199, 31.7.2007,
p. 23).
[6]               Regulamentul (CE) nr. 1932/2006
al Consiliului din 21 decembrie 2006 (JO L 405, 30.12.2006,
p. 23).
[7]               Kiribati se află într-un proces de înlocuire a
vechilor pașapoarte cu pașapoarte citibile optic,
desfășurat cu sprijinul Departamentului australian al
imigrației.
[8]               Regulamentul (CE) nr. 1932/2006
al Consiliului din 21 decembrie 2006 (JO L 405, 30.12.2006,
p. 23).
[9]               JO L 81, 21.3.2001,
p. 1.
[10]             JO L 176, 10.7.1999,
p. 36.
[11]             JO L 176, 10.7.1999,
p. 31.
[12]             JO L 53, 27.2.2008,
p. 52.
[13]             JO L 53, 27.2.2008,
p. 1.
[14]             JO L 83, 26.3.2008,
p. 3.
[15]             JO L 131, 1.6.2000,
p. 43.
[16]             JO L 64, 7.3.2002, p. 20.


Anunţ juridic important

|

52008PC0467

Propunere de regulament al Consiliului privind cadrul legal comunitar aplicabil infrastructurilor europene de cercetare (ERI) {SEC(2008) 2278} {SEC(2008) 2279}  /* COM/2008/0467 final - CNS 2008/0148 */

	[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |Bruxelles, 25.7.2008COM(2008) 467 final2008/0148 (CNS)Propunere deREGULAMENT AL CONSILIULUIprivind cadrul legal comunitar aplicabil infrastructurilor europene de cercetare (ERI){SEC(2008) 2278}{SEC(2008) 2279}(prezentată de Comisie)EXPUNERE DE MOTIVE1. CONTEXTUL PROPUNERII |Motivele și obiectivele propunerii Cadrul legal aplicabil infrastructurilor europene de cercetare este conceput astfel încât să faciliteze înființarea și operarea în comun de instalații de cercetare de interes european de către mai multe state membre și țări asociate la Programul-cadru comunitar de cercetare și dezvoltare. Acest cadru se află în curs de dezvoltare ca urmare a cererilor din partea statelor membre și a comunității științifice, deoarece formele juridice existente la nivel național și internațional nu sunt adecvate în totalitate. |Contextul general Încă de la publicarea de către Comisia Europeană a comunicării „Spre un spațiu european de cercetare” în ianuarie 2000, ideea unui spațiu comun de cercetare (ERA – European Research Area) a reprezentat principiul călăuzitor al tuturor măsurilor comunitare de C&D și un pilon central pentru atingerea obiectivelor Strategiei de la Lisabona în materie de cercetare. Cartea verde din 2007 intitulată „Spațiul european de cercetare: noi perspective” a identificat o serie de domenii cheie în care desfășurarea de acțiuni concrete în parteneriat între statele membre ar putea aduce beneficii semnificative sistemului cercetării europene și ar putea contribui la crearea celei de-a „cincea libertăți” – libera circulație a cunoașterii – în Europa. În acest context, unul dintre pilonii pe care se bazează conceptul ambițios de „spațiu european de cercetare” (ERA) îl reprezintă „dezvoltarea de infrastructuri de cercetare de nivel mondial”, care, la rândul lor, favorizează creșterea, crearea de locuri de muncă și a fundamentului pentru o economie dinamică bazată pe cunoaștere. Infrastructurile de cercetare joacă un rol din ce în ce mai important în progresul cunoașterii și al tehnologiei. De exemplu, observatoarele pentru științele mediului, băncile de date în genomică și bazele de date pentru științele sociale, sistemele de imagerie sau camerele curate pentru nanotehnologii, instalațiile de iradiere pentru cercetarea în domeniul materialelor sau supercomputerele sunt instrumente esențiale pentru dezvoltarea cunoașterii. Oferind servicii de cercetare unicat, atrăgând tineretul către știință și prin punerea în rețea a instalațiilor, infrastructurile de cercetare contribuie la structurarea comunității științifice și joacă, prin urmare, un rol cheie în construirea unui mediu de cercetare și inovare eficient. Datorită capacității lor de a regrupa resurse umane și investiții astfel încât să se atingă „masa critică”, infrastructurile contribuie la dezvoltarea economică națională, regională și europeană. Prin urmare, infrastructurile se află în centrul „triunghiului cunoașterii” constituit din cercetare, educație și inovare. Pe măsură ce frontierele cunoașterii evoluează și avansează, iar tehnologiile progresează, infrastructurile de cercetare devin din ce în ce mai complexe și mai costisitoare, ceea ce face ca acestea să nu mai fie la îndemâna unui singur grup de cercetare, a unei regiuni, națiuni sau chiar continent. Acest lucru a fost confirmat la reuniunile Consiliului Competitivitate din 1–3 iulie 2004 și din 25–26 noiembrie 2004, când s-a convenit, ca parte a viitoarei dezvoltări a ERA, că este nevoie de consolidarea cercetării competitive, de evitarea fragmentării și de cooperare în domeniul infrastructurilor de cercetare. Consiliul a subliniat necesitatea dezvoltării unei strategii europene în domeniul infrastructurilor de cercetare și a mandatat Forumul european pentru infrastructuri de cercetare (ESFRI – European Strategy Forum for Research Infrastructure) să dezvolte o foaie de parcurs strategică pentru viitoarea generație de infrastructuri de cercetare. Consiliul Competitivitate din 30 mai 2008 a reafirmat nevoia de a dezvolta infrastructuri de cercetare la nivel european, între altele pe baza unei coordonări eficiente și a unui cadru legal corespunzător. În octombrie 2006, ESFRI a publicat pentru prima dată o foaie de parcurs europeană pentru infrastructurile de cercetare, care conținea 35 de proiecte cheie de interes european pentru a fi desfășurate în următorii 10-20 de ani. Provocarea este, în prezent, implementarea acestor proiecte. Cu toate acestea, o dificultate majoră în fața creării de infrastructuri europene de cercetare, în afară de resursele limitate și complexitatea aspectelor tehnice și organizatorice, o reprezintă lipsa unui cadru legal adecvat care să permită stabilirea unor parteneriate corespunzătoare cu parteneri din diferite țări. |Dispoziții în vigoare în domeniul propunerii Studiile efectuate recent sub auspiciile ESFRI au recunoscut că formele juridice existente în dreptul național (de exemplu, société civile în Franța, Gesellschaft mit beschränkter Haftung – GmbH, în Germania, societatea cu răspundere limitată – Ltd, în UK sau fundația – stichting, în Olanda) nu răspund necesităților acestor noi infrastructuri de cercetare. O analiză similară se poate face cu privire la formele juridice în dreptul internațional sau comunitar (de exemplu, organizațiile internaționale/interguvernamentale, grupurile europene de interes economic). ESFRI a identificat, astfel, nevoia de dezvoltare a unui cadru legal comunitar pentru instituirea de infrastructuri europene de cercetare care să implice mai multe state membre. Legislația propusă este, așadar, menită să faciliteze înființarea și operarea în comun a unor instalații de cercetare de interes european de către mai multe state membre și țări asociate la programul-cadru comunitar de cercetare și dezvoltare și să contribuie pe mai departe la dezvoltarea politicii europene în domeniul infrastructurilor de cercetare. Acest lucru ar urma să completeze progresele deja realizate din 2004 până în prezent, în particular prin activitatea ESFRI. Pentru pregătirea acestei inițiative s-a desfășurat o consultare pe scară largă, care a inclus analize efectuate de experți și consultarea părților interesate. |Consecvența cu celelalte politici și obiective ale Uniunii Înființarea rapidă de noi infrastructuri europene de cercetare – de tipul celor identificate de ESFRI – ar permite realizarea mai simplă și mai rapidă a obiectivelor orizontale ale Uniunii Europene: Creștere și locuri de muncă construcția, operarea și întreținerea unor astfel de instalații produce efecte importante în termeni de cerere și ofertă. De exemplu, generația actuală de camere CDD (produse de larg consum) sau utilizarea unui software specific pentru examenele oftalmologice își au rădăcinile în dezvoltările tehnologice din ultimii douăzeci de ani în mari observatoare astronomice optice; „Europa durabilă”: infrastructurile europene de cercetare ajută la înțelegerea mai bună a mediului în care trăim sau la dezvoltarea unor abordări noi în materie de energie. Așa cum aprecia Consiliul Energie la 28 februarie 2008, infrastructurile de cercetare ajută la ameliorarea și la extinderea bazei de cunoaștere a comunității de cercetători și a institutelor de cercetare. Ele reduc barierele în calea mobilității, atrag capital uman de nivel mondial și îmbunătățesc educația științifică în domeniul energiilor regenerabile (Planul SET); „Societatea bazată pe cunoaștere”: infrastructurile europene de cercetare sunt cheia accesului eficient al unor mari comunități de cercetători și utilizatori la cunoștințe științifice de clasă mondială. Este momentul să ne amintim că internetul s-a „născut” la CERN în urmă cu mulți ani. Astăzi, milioane de kilometri de fibre optice leagă diferite centre științifice de competențe, centre de cercetare și universități, fiind coloana vertebrală a unui sistem eficient, rapid și fiabil de comunicare și informare științifică. Europa ca partener mondial: dezvoltarea rapidă a infrastructurilor europene de cercetare va influența semnificativ atractivitatea Spațiului european de cercetare. Australia, India, Rusia și SUA s-au arătat deja interesate de participarea la dezvoltarea proiectelor identificate de ESFRI. Simplificare și mai bună legiferare: în fine, prin optimizarea cadrului legal la nivel european, Consiliul ar putea permite o procedură mai rapidă și mai eficientă de tratare a diferitelor dosare legate de înființarea noilor instalații europene de cercetare prin utilizarea unui temei juridic unic în loc de mai multe temeiuri juridice naționale. Regulamentul este într-o relație de complementaritate cu alte inițiative comunitare dezvoltate în contextul ERA, cum ar fi comunicarea privind programarea în comun în cercetare[1]. De asemenea, completează Institutul European de Inovație și Tehnologie (EIT), care va crea „comunități de inovație și cunoaștere” (Knowledge and Innovation Communities – KIC), reunind în parteneriate cele mai valoroase resurse din învățământul superior, cercetare și din sfera industriei. |2. CONSULTAREA PăRȚILOR INTERESATE ȘI EVALUAREA IMPACTULUI |Consultarea părților interesate și utilizarea expertizei |La pregătirea prezentei propuneri, Comisia a luat în considerare punctele de vedere exprimate de numeroase părți interesate. ESFRI a organizat în 2006, în colaborare cu DG Cercetare, două seminarii la care au participat părți interesate cu rol cheie. Cele două seminarii au arătat limitările pe care le prezintă formele juridice existente la nivel național, comunitar sau internațional pentru infrastructurile europene de cercetare. Un grup de experți a realizat în 2007 un studiu de fezabilitate cu privire la crearea unui instrument juridic european pentru infrastructurile europene de cercetare. Grupul a concluzionat că soluția ar putea fi un regulament comunitar în temeiul articolului 171 din Tratatul CE. La 3 martie 2008 a fost organizată o reuniune a părților interesate. Între participanți s-au numărat reprezentanți ai proiectelor incluse în foaia de parcurs a ESFRI, reprezentanți ai instalațiilor de cercetare europene și experți juridici cu o cunoaștere aprofundată a subiectului. Marea majoritate a experților a fost de acord asupra utilității a unei noi forme juridice la nivel comunitar și cu privire la orientarea amplă a proiectului propus de Comisie. De asemenea, în 2008, Comisia a înființat un grup consultativ de experți (Sounding Board) căruia i-a solicitat punctele de vedere. Acest grup s-a arătat foarte favorabil opțiunii de dezvoltare a unui nou instrument juridic comunitar pentru infrastructurile europene de cercetare. În viziunea grupului, un astfel de instrument juridic, care completează celelalte forme juridice existente, ar facilita și accelera procesul de decizie privind noile infrastructuri. |Evaluarea impactului Prezenta propunere de regulament al Consiliului a făcut obiectul unei evaluări a impactului de către Comisie, care a comparat impactul potențial al respectivului regulament cu cel al altor trei opțiuni, inclusiv cu alternativa continuării practicilor curente (business as usual): Opțiunea 1: Opțiunea „niciun fel de acțiune specifică la nivel european” (statu quo) corespunde situației actuale, în care fiecare consorțiu, printr-un proces ad hoc, încearcă să identifice, dintre formele juridice existente, pe aceea care ar fi cea mai potrivită pentru proiectul său de cercetare. Opțiunea 2 corespunde unei forme „ușoare” de intervenție din partea Comisiei Europene, care i-ar ajuta pe cei implicați în construirea de infrastructuri europene să identifice problemele și necesitățile, să schimbe informații cu privire la modul de rezolvare a problemelor și la stabilirea celor mai bune practici. Opțiunea 3 corespunde înființării de către Comunitate a unor întreprinderi comune în temeiul articolului 171 din Tratatul CE, pe baza unei analize caz cu caz, de fiecare dată când este necesar; Opțiunea 4 reprezintă un răspuns mai direct la problema în discuție. Se propune o acțiune legislativă care să pună la dispoziție un instrument juridic nou, adaptat la necesitățile infrastructurilor europene de cercetare, care să completeze formele existente la nivel național și european; de asemenea, examinează posibilitatea ca legiuitorul să împuternicească Comisia Europeană să atribuie statutul de „Infrastructură Europeană de Cercetare”. Evaluarea comparativă a diferitelor opțiuni de politică arată în mod clar că opțiunea 4 reprezintă opțiunea cea mai eficientă și modul cel mai concret de realizare a obiectivelor politice ale propunerii. În particular, regulamentul cadru propus prezintă avantaje clare față de celelalte opțiuni. Această cale poate oferi o procedură mai simplă, mai rapidă și mai eficientă sub raportul costurilor de înființare de noi infrastructuri europene de cercetare. De asemenea, ar prezenta toate caracteristicile pe care trebuie să le aibă o formă juridică pentru infrastructurile europene de cercetare. Astfel, ar crește numărul de infrastructuri europene de cercetare și ar contribui la impactul socio-economic, de mediu și societal. Totodată, ar contribui la dezvoltarea în continuare a politicii europene în domeniul infrastructurilor de cercetare. În cele din urmă, regulamentul cadru propus ar conduce la creșterea atractivității Uniunii Europene la nivel internațional, prin consolidarea ERA, ca spațiu propice desfășurării de activități de cercetare. Totodată, în scopul înființării de infrastructuri europene de cercetare, statele membre ar putea folosi în continuare formele juridice existente la nivel internațional, național sau european (de exemplu grupările europene de cooperare teritorială – GECT, sau grupurile europene de interes economic – GEIE). |3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII |Sinteza acțiunii propuse Oferind un complement pentru sistemele naționale sau interguvernamentale, regulamentul cadru propus va pune la dispoziție un cadru legal comun în temeiul articolului 171 din Tratatul CE. Acesta va stabili principalele caracteristici ale infrastructurilor europene de cercetare (ERI), precum și proceduri clare prin care legiuitorul va acorda acest statut. ERI (European Research Infrastructure – Infrastructură europeană de cercetare) este o entitate juridică cu personalitate juridică și capacitate juridică deplină recunoscută în toate statele membre. Are la bază calitatea de membru: membrii săi (state membre, țări terțe și organizații interguvernamentale) participă în comun la realizarea obiectivelor respectivei ERI, între care, în primul rând, înființarea și operarea unei infrastructuri de cercetare de importanță europeană. Structura sa internă este foarte flexibilă, permițând statelor membre să definească, în statut, drepturile și obligațiile membrilor, organele și competențele acestora, precum și alte aranjamente interne. Responsabilitatea membrilor cu privire la creanțele ERI va fi limitată, în principiu, la contribuțiile lor respective; totodată, prin statut se va permite o anumită flexibilitate pentru modificarea acestor aranjamente. Dreptul aplicabil este dreptul comunitar, legislația statului în care se află sediul statutar sau, cu privire la anumite aspecte tehnice și de siguranță, al statului în care operează. Statutul și normele de aplicare ale acestuia trebuie să fie în conformitate cu dreptul aplicabil. ERI va fi, totodată, considerată drept un organism sau organizație internațională în sensul directivelor privind taxa pe valoarea adăugată, accizele și achizițiile publice. de aceea, ERI va fi scutită de plata TVA-ului și a accizelor, iar procedurile sale de achiziții publice nu vor intra în domeniul de aplicare al directivei privind achizițiile publice. ERI se înființează, în conformitate cu temeiul juridic oferit de articolul 171 din Tratatul CE, printr-o decizie a Comisiei, în temeiul competențelor de executare conferite de Consiliu (articolul 202 din Tratatul CE). Comisia va acționa pe baza unei cereri prezentate de cei care doresc să devină membri fondatori ai ERI. Decizia de înființare a ERI se ia pe baza procedurii de consultare. Această procedură ar urma să stimuleze înființarea structurilor necesare pentru funcționarea eficientă a cercetării europene, inclusiv a acelora sprijinite de programele comunitare de cercetare, dezvoltare tehnologică și demonstrație. Totodată, ar implica accelerarea procedurii față de cazul luării unor decizii individuale de către Consiliu, simplificând procesul complex de dezvoltare de infrastructuri internaționale de cercetare și evitându-se activitățile necoordonate. Comisia Europeană va asigura managementul global al noului cadru legal și monitorizarea conformității ERI-urilor cu regulamentul. În termen de cinci ani de la adoptare, Comisia va realiza, prin intermediul unui grup de experți, evaluarea acestui cadru legal și va raporta în această privință Parlamentului și Consiliului. |Temei juridic Temeiul juridic al propunerii îl constituie articolul 171 din Tratatul de instituire a Comunității Europene. |Principiul subsidiarității Principiul subsidiarității se aplică în măsura în care propunerea nu ține de competența exclusivă a Comunității. |Pentru ca acțiunea Comunității să fie justificată, este necesar, totodată, să fie respectat principiul subsidiarității. Aceasta presupune două aspecte: În primul rând, este important să se asigure că obiectivele acțiunii propuse nu ar putea fi realizate suficient de bine de statele membre în cadrul sistemului constituțional național (testul necesității). Se propun trei opțiuni pentru a rezolva problema identificată, respectiv inexistența unui cadru legal corespunzător pentru infrastructurile de cercetare europene: (1) acțiune de coordonare la nivel european pentru dezvoltarea celor mai bune practici; (2) dezvoltarea de întreprinderi comune și (3) dezvoltarea unui cadru legal specific la nivel comunitar. Comunitatea se află în poziția cea mai favorabilă pentru a implementa aceste trei opțiuni în temeiul articolului 165 pentru prima dintre acestea, și în temeiul articolului 171 pentru celelalte două. Cel de-al doilea aspect de luat în considerare este dacă și cum ar putea fi mai bine realizate obiectivele prin acțiunea Comunității (testul valorii adăugate europene). Justificarea pentru acțiunea comunitară rezultă din natura transnațională a problemei (stabilirea unui cadru legal între statele membre). Soluții alternative sunt oferite de stabilirea de acorduri interguvernamentale, însă procedurile administrative și legale care trebuie urmate în mod obișnuit în cadrul unor astfel de construcții interguvernamentale sunt considerate a fi prea lungi, prea dificile și prea complicate. |În consecință, propunerea respectă principiul subsidiarității. |Principiul proporționalității |Propunerea de regulament este foarte scurtă și lasă la latitudinea membrilor infrastructurii europene de cercetare cea mai mare parte a aranjamentelor interne privind infrastructura avută în vedere, adică statele membre, state terțe și organizații interguvernamentale. Legislația aplicabilă va fi în cea mai mare parte legislația națională a țării în care se află sediul statutar. Cantitatea de informații pe care ERI și membrii săi trebuie să o prezinte Comisiei este menținută la minimul necesar, astfel încât să se permită Comisiei să examineze conformitatea acesteia cu regulamentul cadru. Din aceste motive, propunerea respectă principiul proporționalității. |Alegerea instrumentelor |Cadrul care va fi aplicabil în general unui număr potențial mare de entități juridice, ERI-urile, care se instituie în temeiul articolului 171 din Tratatul CE, necesită un regulament. |4. IMPLICAȚII BUGETARE |Regulamentul propus va facilita înființarea și operarea în comun de instalații europene de cercetare între mai multe state membre și state asociate. Aceasta reprezintă o activitate suplimentară față de implementarea acțiunii privind infrastructurile de cercetare prevăzute în temeiul juridic al celui de-al Șaptelea program-cadru pentru cercetare și acest efort de catalizare ar putea necesita resurse suplimentare pe termen mediu. |5. INFORMAţII SUPLIMENTARE |Simplificarea |Propunerea prevede simplificarea procedurilor administrative pentru autoritățile publice (comunitare și naționale). |Prin optimizarea cadrului legal la nivel european, Consiliul ar putea permite o procedură mai rapidă și mai eficientă de gestionare a diferitelor dosare legate de înființarea noilor instalații europene de cercetare prin utilizarea unui temei juridic unic în loc de mai multe temeiuri juridice naționale. |2008/0148 (CNS)Propunere deREGULAMENT AL CONSILIULUIprivind cadrul legal comunitar aplicabil infrastructurilor europene de cercetare (ERI)CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 171 și articolul 172 alineatul (2),având în vedere propunerea Comisiei[2],având în vedere avizul Parlamentului European[3],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[4],întrucât:(1) În temeiul articolului 171 din Tratatul CE, Comunitatea poate crea întreprinderi comune sau orice altă structură necesară bunei desfășurări a programelor comunitare de cercetare, dezvoltare tehnologică și demonstrație.(2) Sprijinirea și dezvoltarea de infrastructuri de cercetare în Europa au reprezentat un obiectiv permanent al Comunității, menționat ultima dată în Decizia nr. 1982/2006/EC a Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind al șaptelea program-cadru al Comunității Europene pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013)[5] și în special în Decizia nr. 2006/974/EC a Consiliului din 19 decembrie 2006 privind programul specific „Capacități”[6].(3) În vreme ce sprijinul tradițional pentru utilizarea și dezvoltarea infrastructurilor europene de cercetare se prezenta sub formă de granturi în favoarea infrastructurilor de cercetare din statele membre, în ultimii ani s-a făcut simțită nevoia de eforturi suplimentare în direcția stimulării dezvoltării unor noi structuri prin crearea unui cadru legal adecvat care să faciliteze înființarea și operarea lor la nivel comunitar.(4) Această necesitate a fost exprimată în numeroase ocazii atât la nivel politic de către statele membre și instituțiile comunitare, cât și de către diferiții reprezentanți ai comunității științifice europene cum ar fi întreprinderi, centre de cercetare și universități.(5) În vreme ce rolul esențial al infrastructurilor de cercetare de nivel științific mondial în atingerea obiectivelor Comunității în materie de cercetare și dezvoltare, prevăzut în Titlul XVIII din Partea a III-a din tratat este recunoscut deja de mult timp prin programele-cadru de cercetare și dezvoltare ale Comunității, normele de înființare, finanțare și operare ale acestor structuri au încă un caracter fragmentar și regional. Luând în considerare faptul că infrastructurile europene de cercetare se află în competiție cu cele ale partenerilor globali ai Comunității care investesc și vor continua să investească puternic în infrastructuri moderne de mari dimensiuni și că aceste infrastructuri sunt din ce în ce mai complexe și costisitoare, depășind adesea capacitatea unui stat membru și chiar a unui continent, este în prezent necesar să se exploateze și să se dezvolte întregul potențial al articolului 171 din tratat prin crearea unui cadru care să prevadă la nivel comunitar procedurile și condițiile de înființare și operare a infrastructurilor europene de cercetare, necesare pentru execuția eficientă a programelor de cercetare și dezvoltare ale Comunității. Acest nou cadru legal ar urma să completeze alte forme juridice, mai puțin specializate, existente în dreptul național, internațional sau comunitar (cum ar fi grupurile europene de interes economic – GEIE sau grupările europene de cooperare teritorială – GECT).(6) Termenul de infrastructură de cercetare se referă la instalații, resurse și servicii conexe utilizate de comunitatea științifică pentru a desfășura activități de cercetare de vârf în domeniile lor respective. Această definiție cuprinde: principalele echipamente sau seturi de instrumente științifice; resurse de cunoștințe precum colecții, arhive sau informații științifice structurate; infrastructuri TIC precum de tip grid, material informatic, software și comunicații; orice altă entitate cu caracter de unicat esențială pentru atingerea excelenței în cercetare. Asemenea infrastructuri de cercetare pot fi „localizate” într-un singur sit sau „distribuite” (rețea organizată de resurse).(7) Spre deosebire de inițiativele tehnologice comune (Joint Technology Initiatives – JTI) care se înființează ca întreprinderi comune la care Comunitatea este membru și la care contribuie financiar, infrastructura europeană de cercetare ( European Research Infrastructure , denumită în continuare „ERI”) nu trebuie concepută ca un organism comunitar în sensul articolului 185 din Regulamentul financiar[7], ci drept o entitate juridică la care Comunitatea nu este în mod necesar membru și la care nu contribuie financiar în sensul articolului 108 alineatul (2) litera (f) din Regulamentul financiar.(8) Dată fiind cooperarea strânsă dintre statele membre și Comunitate la programarea și implementarea activităților lor de cercetare de o manieră complementară, după cum se prevede la articolele 164 și 165 din tratat, rămâne la latitudinea statelor membre interesate, individual sau împreună cu alte entități care întrunesc condițiile de participare, să își definească necesitățile de înființare a unor infrastructuri de cercetare în funcție de activitățile lor de cercetare și dezvoltare tehnologică și de cerințele Comunității. Din aceleași motive, calitatea de membru al unei ERI trebuie să fie deschisă statelor membre interesate, cu posibilitatea participării unor țări terțe care întrunesc condițiile de participare și a organizațiilor internaționale specializate.(9) Infrastructura europeană de cercetare (ERI) înființată în temeiul prezentului regulament trebuie să aibă ca obiect de activitate înființarea și operarea unei infrastructuri de cercetare. Activitățile acesteia trebuie să aibă un caracter necomercial pentru a se evita denaturarea concurenței. În scopul promovării transferului de inovație, cunoștințe și tehnologic, ERI trebuie autorizată să desfășoare un număr limitat de activități cu caracter economic în anumite condiții. Înființarea infrastructurilor de cercetare cu statut de ERI nu exclude recunoașterea contribuției infrastructurilor de cercetare de interes paneuropean care îmbracă o altă formă juridică la implementarea foii de parcurs elaborate de European Strategy Forum for Research Infrastructure (ESFRI) și la progresul cercetării europene. Comisia va lua măsuri pentru ca membrii ESFRI și alte părți interesate să fie informați cu privire la formele juridice alternative.(10) Infrastructurile de cercetare trebuie să contribuie la garantarea excelenței științifice în cercetarea comunitară și competitivitatea economiei comunitare, pe baza prognozelor pe termen mediu și lung, prin sprijinirea eficientă a activităților europene de cercetare. În acest scop, ERI trebuie să fie deschise în mod real comunității științifice europene în sens larg și să își propună obiectivul de a dezvolta capacitățile științifice europene peste nivelul actual, contribuind astfel la consolidarea Spațiului european de cercetare.(11) Pentru a permite o procedură eficientă de înființare a unei ERI, este necesar ca entitățile care doresc acest lucru să depună o solicitare Comisiei, care trebuie să evalueze, cu ajutorul unor experți independenți, dacă infrastructura de cercetare propusă este în conformitate cu prezentul regulament.(12) Din motive de transparență, decizia de înființare a unei ERI trebuie publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene . Din același motiv, un extras din statut trebuie anexat la decizie, conținând elementele principale.(13) Pentru a-și putea îndeplini obiectivele în modul cel mai eficient, este necesar ca ERI să aibă personalitate juridică și cea mai amplă capacitate juridică începând cu data la care intră în vigoare decizia de înființare. ERI trebuie să aibă un sediu statutar, în scopul de a se determina dreptul aplicabil, pe teritoriul unui membru al ERI care este stat membru sau țară asociată la programul-cadru comunitar pentru cercetare, dezvoltare tehnologică și activități demonstrative.(14) Între membrii unei ERI trebuie să fie cel puțin trei state membre și se pot număra țări terțe care întrunesc condițiile de participare, precum și organizații interguvernamentale specializate. Prin urmare, ERI trebuie să se califice ca organism sau organizație internațională în scopul aplicării Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată[8], a Directivei 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse[9] și a Directivei 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii[10], în conformitate cu normele privind ajutoarele de stat. În scopul de a sprijini mai eficient activitățile de cercetare ale ERI, statele membre și țările terțe participante trebuie să ia toate măsurile pentru a acorda ERI scutirile cele mai largi posibile de alte taxe.(15) În conformitate cu dimensiunea comunitară a acestui instrument juridic, statele membre trebuie să dețină în comun majoritatea voturilor în adunarea membrilor unei ERI.(16) În scopul implementării prezentului cadru, în statut trebuie stabilite prevederi mai detaliate pe baza cărora Comisia urmează să examineze conformitatea solicitării cu cadrul instituit prin prezentul regulament.(17) Este necesar să se asigure că, pe de o parte, ERI dispune de flexibilitatea de a-și modifica statutul, iar pe de alta, că Comunitatea, care înființează ERI, păstrează controlul asupra anumitor elemente esențiale. În cazul în care o modificare vizează un aspect inclus în extrasul din statut anexat la decizia de înființare a ERI, respectiva modificare trebuie aprobată, înainte de a intra în vigoare, printr-o decizie a Comisiei, adoptată potrivit aceleiași proceduri ca aceea utilizată la înființarea ERI, având în vedere că informația conținută în aceasta este considerată drept esențială. Orice altă modificare trebuie notificată Comisiei, care are posibilitatea de a formula obiecții în cazul în care consideră că este contrară prezentului regulament. În cazul în care nu se formulează nicio obiecție, se publică un anunț corespunzător, însoțit de rezumatul modificării.(18) Este necesar ca ERI să se doteze cu propriile organe de conducere pentru asigurarea managementului eficient al activităților sale. Prin statut se determină modul în care aceste organisme reprezintă ERI din punct de vedere legal.(19) ERI trebuie să își desfășoare activitățile pe principii bugetare solide, dată fiind răspunderea sa financiară.(20) ERI-urile pot primi cofinanțare prin instrumentele financiare ale politicii de coeziune în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006 de stabilire a anumitor dispoziții generale privind Fondul European de Dezvoltare Regională, Fondul Social European și Fondul de coeziune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1260/1999[11].(21) În scopul de a-și îndeplini sarcinile cu eficiență maximă și ca o consecință logică a faptului că deține personalitate juridică, ERI trebuie să răspundă pentru creanțele sale. Pentru a permite membrilor să găsească soluțiile corespunzătoare cu privire la răspunderea pe care o au, prin statut trebuie oferite opțiuni privind diferite regimuri de răspundere dincolo de răspunderea limitată la contribuția membrilor.(22) Având în vedere că este înființată în temeiul dreptului comunitar, ERI este guvernată de dreptul comunitar, împreună cu dreptul țării în care se află sediul său statutar. ERI poate avea, însă, sediul operațional într-o altă țară. În acest caz, dreptul țării respective este dreptul aplicabil în ceea ce privește sănătatea și siguranța publice și la locul de muncă, protecția mediului, managementul substanțelor periculoase și eliberarea autorizațiilor necesare funcționării. În rest, ERI este guvernată de statutul său, adoptat în conformitate cu izvoarele de drept enumerate anterior și prin norme de implementare în conformitate cu statutul.(23) Pentru a asigura un controlul suficient din punct de vedere al conformității cu prezentul regulament, ERI trebuie să înainteze Comisiei un raport anual al ERI și orice informații care amenință grav îndeplinirea sarcinilor sale. În cazul în care Comisia obține indicii, prin intermediul raportului anual sau în alt mod, potrivit cărora ERI încalcă grav prezentul regulament sau orice alte norme legale aplicabile, Comisia cere explicații ERI și/sau membrilor acesteia. În cazul în care nu se aplică nicio măsură corectivă, Comisia poate abroga decizia de înființare a ERI; acest lucru atrage după sine desființarea ERI în cauză.(24) Având în vedere că obiectivele activității propuse, adică crearea unui cadru pentru infrastructurile europene de cercetare înființate de state membre, nu pot fi atinse de o manieră suficientă de către statele membre în cadrul sistemelor constituționale naționale, atunci, în temeiul naturii transnaționale a activității, aceste obiective pot fi mai bine realizate la nivel comunitar. Comunitatea poate adopta, așadar, măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității enunțat la același articol, prezentul regulament nu depășește nivelul necesar pentru atingerea acestor obiective.(25) Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentului regulament trebuie adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind competențele de executare conferite Comisiei. [12]ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:Articolul 1 Obiectul și domeniul de aplicare1. Prezentul regulament instituie cadrul de stabilire a cerințelor și procedurilor privind înființarea unei infrastructuri europene de cercetare (denumită în continuare „ERI”) și efectele acesteia.2. Regulamentul se aplică infrastructurilor de cercetare de interes paneuropean.Articolul 2Misiune și activități1. Obiectul de activitate al ERI este înființarea și operarea unei infrastructuri de cercetare.2. ERI își îndeplinește obiectul de activitate pe bază necomercială. ERI poate, însă, desfășura un număr limitat de activități economice strâns legate de obiectul său de activitate, cu condiția de a nu afecta realizarea acestuia.3. ERI înregistrează separat cheltuielile și veniturile legate de activitățile sale economice și facturează aceste activități la prețul pieței sau, în cazul în care acesta nu poate fi precizat, facturează costurile totale plus o marjă rezonabilă.Articolul 3Cerin țe privind infrastructuraInfrastructura de cercetare care urmează a fi înființată de ERI îndeplinește următoarele cerințe:1.  este necesară pentru desfășurarea activităților europene de cercetare și, în particular, pentru execuția eficientă a programelor comunitare de cercetare, dezvoltare tehnologică și demonstrație;2.  reprezintă valoare adăugată pentru dezvoltarea Spațiului european de cercetare și o îmbunătățire semnificativă în domeniile științifice și tehnologice respective la nivel internațional;3.  comunitatea științifică europeană, formată din cercetători din statele membre și din țările asociate la programele comunitare de cercetare, dezvoltare tehnologică și demonstrație poate avea acces în mod real la infrastructură; precum și4.  contribuie la diseminarea și optimizarea rezultatelor activităților în materie de cercetare, dezvoltare tehnologică și demonstrativă la nivel comunitar.Articolul 4Cererea de înfiin țare a unei ERI1. Entitățile doresc să înființeze o ERI (denumite în continuare „aplicanți”) depun o cerere la Comisie. Cererea se depune în scris într-una din limbile oficiale ale Comunității și conține următoarele:5.  solicitarea adresată Comisiei cu privire la înființarea ERI;6.  proiectul de statut prevăzut la articolul 9;7.  descrierea științifică și tehnică a infrastructurii de cercetare care urmează a fi înființată și operată de ERI, fiind abordate, în special, cerințele stabilite la articolul 3;8.  extras din statut conținând informațiile enumerate în anexă.2. Comisia evaluează cererea. Pe perioada evaluării, Comisia poate obține opiniile unor experți independenți din domeniul activităților pe care intenționează să le desfășoare ERI. Rezultatul acestei evaluări se comunică aplicanților, care sunt invitați să completeze sau să modifice cererea într-un termen rezonabil.Articolul 5Decizia privind cererea1. Luând în considerare rezultatele evaluării menționate la articolul 4 alineatul (2) și în conformitate cu procedura stabilită la articolul 21, Comisia:9.  adoptă decizia de înființare a ERI, constatând că sunt îndeplinite cerințele stabilite în prezentul regulament; sau10.  respinge cererea, în cazul în care ajunge la concluzia că cerințele stabilite în prezentul regulamentul nu sunt îndeplinite.2. Decizia asupra cererii se notifică aplicanților. De asemenea, respectiva decizie de înființare a ERI se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene seria L.3. Extrasul din statut care figurează în cerere se anexează la decizia de înființare a ERI.Articolul 6Organizarea ERI1. ERI are personalitatea juridică începând de la data la care intră în vigoare decizia de înfiin țare a ERI.2. ERI deține, în fiecare stat membru, capacitatea juridică cea mai extinsă recunoscută persoanelor juridice de dreptul intern al statului membru. În particular, ERI poate achiziționa, poseda și dispune de bunuri mobile, imobile și proprietate intelectuală, poate încheia contracte și fi parte la proceduri legale.3. ERI este un organism internațional în sensul articolului 151 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2006/112/CE și organizație internațională în sensul articolului 23 alineatul (1) a doua liniuță din Directiva 92/12/CEE și al articolului 15 litera (c) din Directiva 2004/18/CE.4. Statele membre iau toate măsurile în vederea acordării ERI scutirea cea mai cuprinzătoare de alte taxe decât cele prevăzute la alineatul (3), în conformitate cu normele privind ajutoarele de stat.Articolul 7Sediu și denumire1. ERI are un sediu statutar, care se găsește pe teritoriul unui membru care este un stat membru sau o țară asociată la programul-cadru comunitar pentru cercetare, dezvoltare tehnologică și activități demonstrative.2. ERI are o denumire conținând cuvintele „European Research Infrastructure” sau abrevierea „ERI”.Articolul 8Membrii1. Următoarele entități pot deveni membri ai unei ERI:11.  statele membre;12.  țări terțe;13.  organizații interguvernamentale.2. Între membrii unei ERI trebuie să se numere în orice moment cel puțin trei state membre. Alte state membre pot deveni membri în orice moment în condiții corecte și rezonabile prevăzute de statut.3. Statele membre dețin în comun majoritatea drepturilor de vot în adunarea membrilor prevăzută la articolul 12 litera (a).4. Orice stat membru sau țară terță poate fi reprezentat de una sau mai multe entități publice, inclusiv regiuni sau de entități private care îndeplinesc un serviciu public, în ceea ce privește exercitarea drepturilor și descărcarea de obligațiile specificate în calitate de membru al ERI.5. Țările terțe și organizațiile interguvernamentale care aplică pentru a deveni membri ai unei ERI recunosc personalitatea și capacitatea juridică a ERI în conformitate cu articolele 6 alineatele (1) și (2) și se supun normelor stabilite în aplicarea articolului 16.6. Țările terțe care aplică pentru calitatea de membru al unei ERI acordă ERI un tratament echivalent cu acela prevăzut la articolul 6 alineatele (3) și (4).Articolul 9StatutStatutul cuprinde cel puțin următoarele informații:14.  lista membrilor și, după caz, a entităților care îi reprezintă, precum și condițiile și procedurile privind modificarea calității de membru și a reprezentării în conformitate cu articolul 8;15.  misiunea și activitățile ERI;16.  sediul statutar în conformitate cu articolul 7 alineatul (1);17.  denumirea ERI în conformitate cu articolul 7 alineatul (2);18.  drepturile și obligațiile membrilor, inclusiv obligația de a contribui la un buget echilibrat;19.  organele de conducere ale ERI, atribuțiile, modul în care se constituie și procedura de luare a deciziilor, inclusiv cu privire la modificarea statutului, în conformitate cu articolele 10, 11 și 12;20.  durata și procedura de lichidare în conformitate cu articolul 17;21.  principiile de bază cu privire la:(i) politica de acces a utilizatorilor;(ii) politica în materie de date;(iii) politica în materie de evaluare științifică;(iv) politica privind drepturile de proprietate intelectuală;(v) politica în materie de diseminare;(vi) politica de ocupare a forței de muncă;(vii) politica în materie de achiziții publice cu respectarea principiilor transparenței, nediscriminării și concurenței;(viii) dezafectare, în cazul în care este relevant;22.  stabilirea limbii (limbilor) de lucru;23.  referințe la normele de implementare a statutului.Statutul este disponibil în mod public pe site-ul web al ERI și la sediul său statutar.Articolul 10Modificări la statut care impun modificarea extrasului din statut1. Orice modificare a statutului care impune modificarea extrasului din statut se transmite de către ERI Comisiei spre aprobare. Astfel de modificări nu intră în vigoare înainte de intrarea în vigoare a deciziei care autorizează modificarea respectivă. Comisia aplică, mutatis mutandis, articolul 4 alineatul (2) și articolul 5.2. Cererea de modificare conține următoarele:24.  textul propus al modificării, inclusiv data intrării în vigoare;25.  versiunea consolidată a statutului, modificată;26.  extrasul din statut modificat.Articolul 11Alte modificări ale Statutului1. Orice modificare a statutului alta decât aceea prevăzută la articolul 10 se transmite Comisiei în termen de zece zile de la adoptare.2. Comisia poate formula obiecții față de respectiva modificare în termen de șaizeci de zile de la transmitere, cu justificarea motivelor pentru care modificarea respectivă nu îndeplinește cerințele prezentului regulament.3. În cazul în care nu formulează nicio obiecție, Comisia publică un anunț privind modificarea respectivă, însoțită de un rezumat al acesteia, în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene seria C.4. Modificarea nu intră în vigoare înainte de expirarea termenului pentru formularea obiecțiilor sau înaintea anulării termenului de către Comisie sau înaintea ridicării obiecției formulate.5. Solicitarea de introducere a unei modificări conține următoarele:27.  textul modificării astfel cum a fost adoptat, inclusiv data la care intră în vigoare;28.  versiunea consolidată a statutului modificată;29.  rezumatul modificării.Articolul 12Organizarea ERIStatutul prevede cel puțin următoarele organe de conducere cu următoarele competențe:30.  adunarea membrilor, organul de conducere cu competență deplină de decizie, inclusiv adoptarea bugetului;31.  directorul sau un consiliu director, numit de adunarea membrilor, în calitate de organ de conducere executiv sau reprezentant legal al ERI.Statutul precizează modul în care membrii consiliului director reprezintă ERI din punct de vedere legal.Articolul 13Principii bugetare, conturi, audit și asigurări1. Toate veniturile și cheltuielile ale unei ERI se includ în estimările pregătite pentru fiecare exercițiu financiar și se indică în buget. Veniturile și cheltuielile incluse în buget trebuie să fie în echilibru.2. Membrii unei ERI se asigură că creditele sunt folosite în conformitate cu principiile bunei gestiuni financiare.3. Bugetul se întocmește și se execută și conturile se prezintă în conformitate cu principiul transparenței.4. Conturile ERI sunt însoțite de un raport privind gestiunea bugetară și financiară pe parcursul exercițiului financiar.5. ERI se supune cerințelor legislației aplicabile în materie de elaborare, depunere, auditare și publicare a conturilor.6. ERI subscrie asigurările corespunzătoare pentru a acoperi toate riscurile specifice funcționării sale.Articolul 14 Finan țarea comunitarăFinanțarea comunitară pentru o ERI se acordă exclusiv în conformitate cu Titlul VI din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene.Finanțarea de la bugetul politicii de coeziune este, de asemenea, posibilă în conformitate cu legislația comunitară pertinentă.Articolul 15Răspunderea1. ERI răspunde pentru creanțele sale.2. Răspunderea financiară a membrilor pentru creanțele unei ERI sunt limitate la contribuțiile lor respective la ERI. Membrii pot specifica în statut că își vor asuma o răspundere peste contribuțiile lor respective, fixă sau nelimitată.3. Comunitatea nu răspunde pentru nicio datorie a ERI.Articolul 16Dreptul și jurisdicția aplicabilă1. ERI este guvernată:32.  de dreptul comunitar, în particular de prezentul regulament și de deciziile prevăzute la articolul 5 alineatul (1) litera (a) și articolul 10 alineatul (1);33.  de legislația statului în care se află sediul statutar al ERI în materii care nu sunt reglementate sau sunt reglementate numai parțial de actele cu putere de lege menționate la litera (a);34.  prin statutul său, adoptat în conformitate cu izvoarele de drept prevăzute la literele (a) și (b);35.  prin normele de implementare stabilite în conformitate cu statutul.36.  prin derogare de la litera (b), ERI este guvernată de dreptul statelor în care ERI operează, sub următoarele aspecte:(i) sănătatea și siguranța publice și la locul de muncă.(ii) protecția mediului;(iii) managementul substanțelor periculoase;(iv) obținerea autorizațiilor de funcționare2. Curtea de Justiție a Comunităților Europene are jurisdicția asupra litigiilor între membri, între membri și ERI și asupra oricăror altor litigii în care Comunitatea este parte.3. Legislația comunitară cu privire la jurisdicție se aplică la soluționarea disputelor între ERI și părți terțe. În cazurile care nu sunt acoperite de legislația comunitară, dreptul statului în care se află sediul statutar al ERI determină jurisdicția competentă pentru soluționarea unor litigiilor respective.Articolul 17Lichidare, insolvabilitate1. Prin statut se stabilește procedura aplicabilă în cazul lichidării ERI ca urmare a deciziei adunării membrilor.2. ERI notifică Comisia, fără întârziere nejustificată după adoptarea deciziei de lichidare de către adunarea membrilor și, în orice caz, în termen de zece zile de la adoptarea unei asemenea decizii. Comisia publică această informație în seria C a Jurnalului Oficial al Uniunii Europene .3. ERI notifică Comisia cu privire la închiderea procedurii de lichidare, fără întârziere nejustificată și, în orice caz, în termen de zece zile de la închidere. Comisia publică această informație în seria C a Jurnalului Oficial al Uniunii Europene . ERI încetează începând cu data publicării anunțului respectiv.4. În eventualitatea că ERI nu este în măsură să își plătească datoriile, aceasta notifică Comisia în această privință. Comisia publică această informație în seria C a Jurnalului Oficial al Uniunii Europene .Articolul 18Raportare și control1. ERI întocmește un raport anual de activitate și îl transmite Comisiei în termen de șase luni de la sfârșitul exercițiului financiar respectiv. Raportul se pune la dispoziția publicului.2. ERI și statele membre interesate informează Consiliul cu privire la orice circumstanțe care amenință serios îndeplinirea obiectului de activitate.3. În cazul în care Comisia obține informații că activitatea unei ERI încalcă grav dispozițiile prezentului regulament, deciziile adoptate în temeiul acestuia sau alte norme legale aplicabile, Comisia cere explicații ERI și/sau membrilor acesteia.4. În cazul în care Comisia concluzionează, după ce a pus la dispoziția ERI și/sau membrilor acesteia un termen rezonabil pentru a-și prezenta observațiile, că respectiva ERI încalcă grav prezentul regulament, deciziile adoptate în temeiul acestuia sau alte norme legale aplicabile, aceasta poate propune respectivei ERI și/sau membrilor acesteia măsuri corective.5. În cazul în care nu se aplică nicio măsură corectivă, Comisia poate abroga decizia de înființare a ERI. Respectiva decizie se notifică ERI în cauză și se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene în seria L. Acest lucru atrage după sine lichidarea ERI în cauză.Articolul 19Dispozi ții corespunzătoareStatele membre adoptă dispozițiile corespunzătoare pentru a garanta aplicarea efectivă a prezentului regulament.Articolul 20Raport și revizuireÎn termen de cinci ani de la data intrării în vigoare a prezentului regulament, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport privind aplicarea acestuia și propuneri de modificare, după caz.Articolul 21Procedura comitetului1. Comisia este asistată de un comitet consultativ.2. Atunci când se face trimitere la prezentul articol, se aplică articolele 3 și 7 din Decizia 1999/468/CE.Articolul 22Intrarea în vigoarePrezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene .Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.Adoptat la Bruxelles,Pentru Consiliu,PreședinteANEXĂEXTRAS DIN STATUT37.  Denumirea ERI [articolul 7 alineatul (2) și articolul 9 litera (d)]: [denumirea conform statutului, inclusiv cuvintele European Research Infrastructure sau abrevierea ERI ]38.  Obiectul de activitate [articolul 2 alineatul (1) și articolul 9 litera (b)]: [conform statutului, obiectul de activitate constă în înființarea și operarea unei infrastructuri de cercetare]39.  Sediul statutar [articolul 7 alineatul (1) și articolul 9 litera (c)]: [a se menționa de preferință cea mai mică unitate administrativ-teritorială sau autonomă, cum ar fi comuna]40.  Durata [articolul 9 litera (g)]: [de exemplu „nedeterminată” sau o dată limită sau un număr de ani de la înființare]41.  Principii de bază privind politica de acces al utilizatorilor [articolul 9 litera (h) punctul (i)] [conform statutului]42.  Principii de bază privind politica de evaluare științifică [articolul 9 litera (h) punctul (iii)] [conform statutului]43.  Principii de bază privind politica de diseminare [articolul 9 litera (h) punctul (v)] [conform statutului]44.  Principii de bază privind politica privind forța de muncă [articolul 9 litera (h) punctul (vi)] [conform statutului]45.  Principii de bază privind politica de achiziții cu respectarea principiilor transparenței, nediscriminării și concurenței [articolul 9 litera (h) punctul (vii)]: [conform statutului]46.  Răspunderea părților [articolul 15 alineatul (2)]: [în conformitate cu statutul și/sau articolul 15 alineatul (2) prima teză]FI ȘĂ FINANCIARĂ LEGISLATIVĂ1. DENUMIREA PROPUNERII:Regulament al Consiliului privind cadrul legal comunitar aplicabil infrastructurilor europene de cercetare (ERI)2. CADRUL ABM/ABB (GESTIONAREA/STABILIREA BUGETULUI PE ACTIVITĂȚI)Domeniul (domeniile) de politică în cauză și activitatea (activitățile) asociată (asociate):Cercetare – Infrastructuri de cercetare3. LINII BUGETARE3.1. Linii bugetare [linii opera ționale și linii conexe de asistență tehnică și administrativă (foste linii B.A)] inclusiv titlurile acestora:-  08.01.05.01 : Funcționari și personal temporar de cercetare-  08.01.05.02 : Personal extern (END, personal contractual etc.)3.2. Durata ac țiunii și a implicațiilor financiare:Acțiune pe termen lung, având în vedere că legislația este concepută să faciliteze înființarea și operarea în comun a unor instalații de cercetare între mai multe state membre și state asociate, precum și că, prin împuternicirea acordată Comisiei Europene, prezentul regulament va permite simplificarea procesului față de cazul în care Consiliul ar fi luat decizii separate pentru fiecare situație.Pe termen scurt, acest lucru nu va necesita mai multe resurse decât cele utilizate în prezent pentru urmărirea fazei pregătitoare pentru noile proiecte de infrastructuri de cercetare (resurse din al Șaptelea program-cadru - PC7). Pe termen mediu și lung, totuși, vor fi necesare resurse umane suplimentare pentru a monitoriza evoluția politică a regulamentului, ceea ce ar putea conduce, de exemplu, la o revizuire a acestuia după o perioadă de 5 ani.3.3. Caracteristici bugetare:Linia bugetară | Natura cheltuielilor | Nouă | Contribuție AELS | Contribuție țări candidate | Rubrica PF |08.01 05 01 | Cheltuieli neobligatorii | CND | NU | DA | DA | Nr. 1A |08.01 05 02 | Cheltuieli neobligatorii | CND | NU | DA | DA | Nr. 1A |08.01.05.03 | Cheltuieli neobligatorii | CND | NU | DA | DA | Nr. 1A |4. SINTEZA RESURSELOR4.1. Resurse financiare4.1.1. Sinteza creditelor de angajament (CA) și a creditelor de plată (CP)milioane EUR (cu 3 zecimale)Natura cheltuielilor | Secțiunea nr. | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 și anii urm. |Cheltuieli administrative care nu sunt incluse în suma de referință |Resurse umane și cheltuieli conexe (CND) | 8.2.5. | a | 0.423 | 0.657 | 0.711 | 0.828 | 0.828 | 1.062 |Costuri administrative (CND) | 8.2.6. | b | 0.080 | 0.250 | 0.280 | 0.250 | 0.250 | 0.250 |Costul financiar total indicativ al intervenției |TOTAL CA, inclusiv costul resurselor umane | a+b | 0.503 | 0.907 | 0.991 | 1.078 | 1.078 | 1.312 |TOTAL PA, inclusiv costul resurselor umane | a+b | 0.503 | 0.907 | 0.991 | 1.078 | 1.078 | 1.312 |4.1.2. Compatibilitatea cu programarea financiară (titlul 1)X Propunerea este compatibilă cu programarea financiară existentă.( Propunerea necesită o reprogramare a rubricii corespunzătoare din perspectiva financiară.( Propunerea poate necesita aplicarea dispozițiilor Acordului interinstituțional (referitoare la instrumentul de flexibilitate sau la revizuirea perspectivei financiare).4.1.3. Implica țiile financiare asupra veniturilorX Propunerea nu are implicații financiare asupra veniturilor( Propunerea are implicații financiare – efectul asupra veniturilor este următorul:4.2. Resurse umane ENI – a se vedea în detaliu la punctul 8.2.1.Nu se aplică5. CARACTERISTICI ȘI OBIECTIVE5.1. Nevoia care trebuie îndeplinită pe termen scurt sau lungPe măsură ce frontierele cunoașterii evoluează și avansează, iar tehnologiile progresează, infrastructurile de cercetare devin din ce în ce mai complexe și mai costisitoare, ceea ce face ca acestea să nu mai fie la îndemâna unui singur grup de cercetare, a unei regiuni, națiuni sau chiar continent. Cu toate acestea, una dintre dificultățile majore legate de înființarea infrastructurilor europene de cercetare este lipsa unui cadru legal adecvat care să permită crearea unor parteneriate corespunzătoare cu parteneri din diferite țări. Necesitatea care trebuie, deci, îndeplinită este crearea unui cadru legal comunitar pentru înființarea și operarea unor infrastructuri de cercetare de interes paneuropean.5.2. Valoarea adăugată prin implicarea comunitară, compatibilitatea propunerii cu alte instrumente financiare și eventuala sinergieLegislația propusă are scopul de a facilita înființarea și operarea în comun a unor infrastructuri de cercetare între mai multe state membre și state asociate și să contribuie la dezvoltarea în continuare a politicii europene în domeniul infrastructurilor de cercetare. Prin complementarea sistemelor naționale sau interguvernamentale, regulamentul cadru propus va pune la dispoziție un cadru legal comun în temeiul articolului 171 din Tratatul CE. Acesta va stabili principalele caracteristici ale infrastructurilor europene de cercetare (ERI), precum și proceduri clare prin care legiuitorul va acorda acest statut. Prin împuternicirea acordată Comisiei Europene, prezentul regulament va permite, totodată, simplificarea procesului față de cazul în care Consiliul ar lua decizii pentru fiecare situație în parte și evitarea activităților necoordonate.5.3. Obiective, rezultate preconizate și indicatorii aferenți propunerii în contextul ABMObiectivul de ansamblu al prezentei propuneri este de a contribui la soluționarea provocărilor la nivel european prin dezvoltarea în cât mai scurt timp și mai rapid a unor infrastructuri europene de cercetare (ERI), eficiente la rândul lor, care, în schimb:-  Vor contribui la consolidarea Spațiului european de cercetare printr-o mai bună integrare a eforturilor naționale, cu evitarea instalațiilor sub-critice și la plasarea Europei pe poziția de lider mondial în domeniul furnizării de servicii de cercetare de înalt nivel;-  Vor sprijini punerea în comun a resurselor la nivel european pentru o nouă generație de instalații de cercetare de mari dimensiuni care sunt indispensabile pentru menținerea Europei în avangarda cercetării în deceniile următoare, vor pune la dispoziția cercetătorilor instalațiile de care au nevoie, ceea ce va crește atractivitatea și potențialul Europei;-  Vor ajuta găsirea unor soluții mai bune pentru provocări cum ar fi schimbările climatice, producția de energie, aprovizionarea cu apă, calitatea mediului sau calitatea vieții, prin intermediul excelentelor servicii de cercetare furnizate de aceste noi infrastructuri europene de cercetare, inclusiv e-infrastructuri;-  Vor contribui la competitivitatea economică pe termen lung prin accelerarea progreselor științifice în Europa, favorizate de astfel de noi instalații europene și de creșterea bazată pe cunoaștere.De la prezentul regulament se așteaptă să contribuie la crearea unor condiții mai favorabile pentru dezvoltarea cercetării fundamentale în Europa . Creând un cadru legal mai favorabil la nivel comunitar, aceste lucrări vor sprijini implementarea în timp util a noilor infrastructuri europene de cercetare (de tipul celor identificate de ESFRI). Acest lucru va contribui și la dezvoltarea în continuare a politicii europene în domeniul infrastructurilor de cercetare. Indicatorii aferenți vor fi:-  Numărul de infrastructuri europene de cercetare noi (de tipul celor identificate de ESFRI) care se înființează prin parteneriate la scară europeană;-  rapiditatea cu care sunt înființate;-  resursele necesare procesului;-  consolidarea și o mai mare recunoaștere a politicii europene în domeniul infrastructurilor de cercetare.5.4. Modalitatea de implementare( Management centralizat (direct de către Comisia Europeană sau indirect prin delegare către agenții executive, organisme instituite de Comisie sau organisme naționale din sectorul public/organisme cu vocație de serviciu public)X Management în comun sau descentralizatX cu state membre( cu țări terțe( Management în comun cu organizații internaționale (a se preciza)Observații : Participarea în calitate de membru la ERI-uri va fi limitată la statele membre, țări terțe și organizații interguvernamentale cu posibilitatea pentru țările participante de a mandata entități publice sau private cu vocație de serviciu public să exercite drepturile și obligațiile în numele acestora. Comisia Europeană va asigura coordonarea de ansamblu a prezentei inițiative. Un comitet va sprijini Comisia Europeană în gestionarea noului cadru legal.6. MONITORIZARE ȘI EVALUARE6.1. Sistemul de monitorizarePentru monitorizarea infrastructurilor europene de cercetare care se înființează și pentru evaluarea gradului în care noul cadru legal și-a atins obiectivele va fi pus în practică un sistem de monitorizare.În vreme ce Comisia Europeană va asigura coordonarea de ansamblu a prezentei inițiative, un comitet consultativ va sprijini Comisia în gestionarea noului cadru legal.În plus, atunci când primesc aprobarea oficială, tuturor ERI li se cere să întocmească rapoarte anuale pe care să le transmită Comisiei Europene și statelor membre finanțatoare. Aceste rapoarte vor face o prezentare a activităților pentru anul în cauză, precum și a aspectelor bugetare în detaliu, astfel încât să permită Comisiei Europene și statelor membre să verifice că infrastructurile îndeplinesc condițiile necesare pentru a beneficia de statutul european.6.2. Evaluare6.2.1. Evaluarea ex anteA fost redactat un raport de evaluare ex ante.6.2.2. Condi țiile și frecvența evaluărilor viitoareÎn termen de cinci ani de la adoptarea cadrului legal, se va desfășura o evaluare de către un panel de experți care vor raporta statelor membre și Comisiei Europene cu privire la:-  Adoptarea noului cadru legal (adică numărul de infrastructuri europene noi și actualizate care utilizează acest cadru)-  În ce măsură acesta produce beneficiile preconizate și, în particular, facilitatea de utilizare și cât de mult a contribuit la crearea mai rapidă de infrastructuri europene de cercetare;-  Necesitatea de a revizui sau adapta cadrul legal.7. MĂSURI ANTIFRAUDĂLa aprobarea oficială, tuturor ERI li se cere să întocmească rapoarte anuale pe care să le transmită Comisiei Europene și statelor membre finanțatoare. Aceste rapoarte vor face o prezentare a activităților pentru anul în cauză, precum și a aspectelor bugetare în detaliu, astfel încât să permită Comisiei Europene și statelor membre să verifice că infrastructura îndeplinește condițiile necesare pentru a beneficia de statutul european. În plus, atunci când furnizează servicii de cercetare, fiecare ERI va fi monitorizată automat prin intermediul activităților de cercetare recurente finanțate de programele naționale, europene sau internaționale.8. DETALII PRIVIND RESURSELE8.1. Obiectivele propunerii din perspectiva costurilor financiarePrezentului regulament nu îi este asociat niciun buget operațional.8.2. Cheltuieli administrative8.2.1. Numărul și tipul resurselor umaneNu se aplică8.2.2. Descrierea sarcinilor care decurg din ac țiuneMonitorizarea măsurilor de politică cuprinse în prezentul regulament va necesita personal de tip AD pentru sarcinile care vor apărea odată cu monitorizarea începând cu 2010 a utilizării acestui instrument și în contextul posibilei revizuiri a regulamentului după un termen de 5 ani.8.2.3. Originea resurselor umane (statutare)( Posturi alocate în prezent care urmează a fi înlocuite sau prelungite( Posturi prealocate în cadrul exercițiului financiar APS/PDB pentru anul n( Posturi de solicitat în cadrul următoarei proceduri APS/PDBx Posturi de redistribuit pe baza resurselor existente în cadrul serviciului în cauză (redistribuire internă)( Posturi necesare pentru anul n, dar care nu sunt prevăzute în cadrul APS/PDB pentru anul în cauză8.2.4. Alte cheltuieli administrative incluse în suma de referin ță (XX 01 04/05 – Cheltuieli cu gestiunea administrativă)Nu se aplică8.2.5. Costul financiar al resurselor umane și costuri conexe care nu sunt incluse în suma de referință.milioane EUR (cu 3 zecimale)Tip de resurse umane | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 și anii urm. |Funcționari și agenți temporari (08 01 05 01) – posturi existente | 0.234 | 0.468 | 0.585 | 0.702 | 0.702 | 0.936 |Personal finanțat prin art. 08 01 05 02 (END, agenți contractuali) – posturi existente | 0.189 | 0.189 | 0.126 | 0.126 | 0.126 | 0.126 |Costul total al resurselor umane și costuri conexe (care NU sunt incluse în suma de referință) | 0.423 | 0.657 | 0.711 | 0.828 | 0.828 | 1.062 |2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 și anii urm. |08 01 02 11 01 + 08 01 05 03 – Misiuni | 0.03 | 0.03 | 0.03 | 0.03 | 0.03 | 0.03 |08 01 02 11 02 + 08 01 05 03 – Reuniuni și conferințe | 0.02 | 0.1 | 0.1 | 0.06 | 0.06 | 0.06 |08 01 02 11 03 + 08 01 05 03 – Comitete | 0 | 0.06 | 0.09 | 0.09 | 0.09 | 0.09 |08 01 02 11 04 + 08 01 05 03 – Studii și consultări | 0.03 | 0.03 | 0.03 | 0.05 | 0.06 | 0.06 |08 01 02 11 05 + 08 01 05 03 – Sisteme informatice | 0 | 0.03 | 0.03 | 0.02 | 0.01 | 0.01 |Totalul cheltuielilor administrative, altele decât resursele umane și costurile conexe (care NU sunt incluse în suma de referință) | 0.08 | 0.25 | 0.28 | 0.25 | 0.25 | 0.25 |Calcul – Funcționari și agenți temporari precum și personal finanțat prin articolul 08 01 02 |Costul unui funcționar pe an se calculează pe baza de 117 000 EUR. Costul pentru orice altă categorie de personal (agent contractual, END) se calculează pornind de la baza de 63 000 EUR pe an. |Descrierea sarcinilor care decurg din acțiune: Primele luni după adoptarea regulamentului vor fi utilizate pentru elaborarea procedurilor și instrucțiunilor privind prezentarea unei cereri de înființare a unei ERI. Ulterior, începând de la mijlocul anului 2009, activitatea curentă va include: Urmărirea eventualelor cereri din partea statelor fondatoare (state membre), gestionarea dosarelor (eligibilitate, evaluare științifică, analiza informațiilor administrative, legale și financiare), consultări interservicii și reuniuni ale comitetului, pregătirea eventualelor decizii ale Comisiei Europene, înregistrarea și monitorizarea anuală în continuare a ERI. Numărul de funcționari necesar va fi asigurat pe termen scurt din resursele curente. Din 2010 însă, câteva posturi (prin redistribuire) vor trebui să consolideze activitatea legată de implementarea politicii care va fi delegată Comisiei de către Consiliu (de exemplu, reuniuni ale comitetului, monitorizarea dosarelor în vederea deciziilor Comisiei, monitorizarea și posibila revizuire a regulamentului după 5 ani): |2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 și anii urm. |AD* / AST (ref. 8.2.5) | 2 | 4 | 5 | 6 | 6 | 8 |END / personal contractual* (ref. 8.2.5) | 3 | 3 | 2 | 2 | 2 | 2 |Total | 5 | 7 | 7 | 8 | 8 | 10 |* din care un A/AD și un jurist END.[1] COM (2008) *** din **.**.2008.[2] JO C , , p. .[3] JO C , , p. .[4] JO C , , p. .[5] JO L 412, 30.12.2006, p. 1.[6] JO L 54, 22.2. 2007, p. 101.[7] JO L 248, 16.9. 2002, p. 1. Regulament modificat prin Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1995/2006 (JO L 390, 30.12.2006, p. 1).[8] JO L 347, 11.12.2006, p. 1. Directivă modificată ultima dată prin Directiva 8/2008/CE a Consiliului din 12 februarie 2008 (Directiva VAT), (JO L 44, 20.2.2008, p. 11).[9] JO L 76, 23.3.1992, p. 1. Directivă modificată ultima dată prin Directiva 2004/106/CE a Consiliului din 16 noiembrie 2004 (JO L 359, 4.12.2004, p. 30).[10] JO L 134, 30.4.2004, p. 114. Directivă modificată ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 213/2008 al Comisiei din 28 noiembrie 2007 (JO L 74, 15.3.2008, p. 1).[11] JO L 210, 31.7.2006, p. 25.[12] JO L 184, 17.7.1999, p. 23.