title: Propunere de Decizia Nr. …/2010/UE a Consiliului de autorizare a unei cooperări consolidate în domeniul legislaţiei aplicabile divorţului şi separării de drept {COM(2010) 105 final}

text:
|

52010PC0104

	[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |Bruxelles, 24.3.2010COM(2010) 104 final2010/0066 (APP).Propunere deDECIZIA NR. …/2010/UE A CONSILIULUIde autorizare a unei cooperări consolidate în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept{COM(2010) 105 final}EXPUNERE DE MOTIVEINTRODUCERE1.  La 17 iulie 2006, Comisia a adoptat o propunere[1] de Regulament al Consiliului de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2201/2003[2] în ceea ce privește competența și introducerea unor norme privind legislația aplicabilă în materie matrimonială („Roma III”)[3].2.  Temeiul juridic pentru propunerea de regulament al Consiliului era articolul 61 litera (c) și articolul 67 alineatul (1) din Tratatul de instituire a Comunității Europene[4]. Propunerea se referea la cooperarea judiciară în materie civilă având „aspecte care țin de dreptul familiei”. Acest temei juridic impunea unanimitatea. Parlamentul European și-a dat avizul la 21 octombrie 2008[5].3.  Din luna octombrie 2006, propunerea Comisiei a fost analizată de Comitetul pentru chestiuni de drept civil (Roma III). Aceasta a constituit o prioritate pentru președințiile germană, portugheză și slovenă. În luna aprilie 2007, propunerea a fost discutată la o reuniune a Consiliului și miniștrii au convenit anumite orientări.4.  La mijlocul anului 2008, discuțiile ajunseseră într-un punct în care s-a dovedit că anumite state membre aveau probleme specifice, care le puneau în imposibilitatea de a accepta regulamentul propus. În special, un stat membru a considerat inadecvat ca instanțele sale judecătorești să aplice o legislație străină în materie de divorț, pe care o consideră mai restrictivă decât propria legislație în materie, și a dorit să aplice în continuare propriile norme de drept oricărei acțiuni de divorț prezentate instanțelor sale judecătorești (abordarea legii forului). În același timp, o mare majoritate a statelor membre erau de opinie că normele privind legislația aplicabilă constituiau un element esențial al regulamentului propus. Acestea au sprijinit principiul stabilit în propunere de a aplica legea țării cu care soții au o legătură strânsă, ceea ce ar implica, în anumite cazuri, aplicarea unei legislații străine în materie de divorț.5.  Președințiile succesive ale Consiliului și Comisia au încercat să găsească soluții în cadrul regulamentului propus, oferind diferite opțiuni care ar lărgi domeniul de aplicare al legii forului, fără să aducă atingere obiectivelor principale ale propunerii. În ciuda acestui fapt, aceste eforturi comune au rămas fără rezultat.6.  Prin urmare, la reuniunea Consiliului din 5 și 6 iunie 2008, miniștrii au concluzionat că „unanimitatea necesară pentru a continua cu regulamentul propus nu a fost atinsă și că au existat dificultăți insurmontabile care, la momentul respectiv și în viitorul apropiat, au făcut imposibilă adoptarea unei decizii care să întrunească unanimitatea”. Consiliul a stabilit că „obiectivele regulamentului propus nu au putut fi atinse într-un termen rezonabil prin aplicarea dispozițiilor relevante din tratate”[6].7.  În lunile iulie-august 2008, nouă state membre (Bulgaria, Grecia, Spania, Italia, Luxemburg, Ungaria, Austria, România și Slovenia) au adresat Comisiei o cerere prin care își exprimat intenția de a stabili între ele o cooperare consolidată în domeniul legislației aplicabile în materie matrimonială și au invitat Comisia să prezinte Consiliului o propunere în acest sens. În ianuarie 2009, Franța transmis, la rândul ei, o cerere similară. La 3 martie 2010, Grecia și-a retras cererea.8.  Prezenta propunere constituie răspunsul Comisiei la aceste cereri.Temeiul juridic pentru cooperarea consolidată9.  Cooperarea consolidată este reglementată de articolul 20 din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE) și de articolele 326-334 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE). Aceste dispoziții implică faptul că este nevoie de două propuneri pentru a pune în aplicare cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept:10.  o propunere a Comisiei de Decizie a Consiliului de autorizare a unei cooperări consolidate în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept, pe baza articolului 329 alineatul (1) TFUE și11.  o propunere a Comisiei de Regulament al Consiliului de punere în aplicare a unei cooperări consolidate în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept, pe baza articolului 81 alineatul (3) TFUE[7].Evaluarea condițiilor juridice pentru cooperarea consolidatăDecizia de autorizare ca soluție de ultimă instanță și participarea a cel puțin nouă state membre12.  Articolul 20 alineatul (2) stipulează că decizia care autorizează o formă de cooperare consolidată se adoptă de Consiliu în ultimă instanță, atunci când acesta stabilește că obiectivele urmărite prin această cooperare nu pot fi atinse într-un termen rezonabil de Uniune, în ansamblul său, și în condițiile în care cel puțin nouă state membre participă la aceasta.13.  Așa cum este menționat mai sus, la reuniunea din 5 și 6 iunie 2008, Consiliul a concluzionat că unanimitatea necesară pentru a continua cu propunerea din 2006 nu a fost atinsă și că au existat dificultăți insurmontabile care, la momentul respectiv și în viitorul apropiat, au făcut imposibilă adoptarea unei decizii care să întrunească unanimitatea. Consiliul a stabilit că obiectivele regulamentului propus nu pot fi atinse într-un termen rezonabil prin aplicarea dispozițiilor relevante din tratate. Așadar, Consiliul a concluzionat că nu poate fi găsită o altă soluție pentru Uniune, în ansamblul său, și că se poate utiliza, în ultimă instanță, cooperarea consolidată.14.  Până acum, Comisia a primit cereri de la nouă state membre (Bulgaria, Spania, Franța, Italia, Luxemburg, Ungaria, Austria, România și Slovenia) care și-au exprimat intenția de a stabili între ele o cooperare consolidată în domeniul legislației aplicabile în materie matrimonială.Domeniul prevăzut de tratate15.  Articolul 329 alineatul (1) TFUE stipulează că o formă de cooperare consolidată poate fi stabilită „într-unul din domeniile prevăzute în tratate”.16.  Cele nouă state membre au cerut să li se permită să stabilească între ele o formă de cooperare consolidată „în domeniul legislației aplicabile în materie matrimonială (Roma III)”. Este vorba de normele privind conflictul de legi care determină ce norme de drept sunt aplicabile unui divorț internațional având legătură cu mai multe sisteme juridice. Normele privind conflictul de legi sunt menționate în lista măsurilor enumerate la articolul 81 alineatul (2) TFUE, iar articolul 81 alineatul (3) TFUE distinge între normele privind conflictul de legi în materie civilă și comercială, în general, și măsurile privind dreptul familiei. Comisia consideră că normele privind conflictul de legi în materia dreptului familiei constituie un domeniu, într-adevăr limitat, dar bine definit, în sensul tratatelor, în care se poate stabili o formă de cooperare consolidată.17.  În acest context, trebuie clarificat faptul că domeniul cooperării consolidate propuse, și anume „legislația aplicabilă divorțului și separării de drept”, nu cuprinde normele privind conflictul de legi aplicabile consecințelor patrimoniale ale divorțului[8]. De asemenea, subiectul nu îl constituie normele de drept în materie de divorț, și anume motivele de divorț sau procedura de solicitare a divorțului.Promovarea obiectivelor Uniunii, protejarea intereselor acesteia și consolidarea procesului de integrareContextul general18.  Luând în considerare părțile relevante ale evaluării impactului[9] propunerii Comisiei din 2006, menționată anterior, și expunerea de motive la această propunere, scopul cooperării consolidate este instituirea unui cadru juridic clar și complet, care să reglementeze legislația aplicabilă divorțului și separării de drept și să ofere părților o anumită autonomie de a alege legislația aplicabilă.19.  Ca parte a procesului de evaluare a impactului menționat mai sus, Comisia a efectuat o largă consultare a părților interesate, prin intermediul unei Cărți verzi privind legislația aplicabilă și competența în materie de divorț, lansată în 2005[10]. Cartea verde a identificat o serie de lacune în situația actuală, precum și diferite opțiuni de politică pentru rezolvarea problemelor. Printre opțiuni se numărau, inter alia , menținerea situației actuale, armonizarea normelor privind conflictul de legi, introducerea unei posibilități limitate ca soții să aleagă legislația aplicabilă și, în cele din urmă, o combinare a unor soluții diferite. În 2006, Comisia a organizat o audiere publică și o reuniune a experților. Majoritatea răspunsurilor au confirmat necesitatea de a spori securitatea juridică și previzibilitatea, de a introduce o autonomie limitată a părților și de a preveni „precipitarea la tribunal”. Unele părți interesate și-au exprimat îngrijorarea că armonizarea normelor privind conflictul de legi ar obliga instanțele judecătorești să aplice legislația străină, iar aceasta ar putea duce la întârzieri și costuri suplimentare în procedurile matrimoniale. Un sondaj de opinie publică a revelat faptul că 60% dintre europeni așteaptă ca UE să joace un rol în facilitarea legislației în materie de divorț în alt stat membru[11].20.  Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept ar afecta zeci de mii de cupluri „internaționale” care divorțează în fiecare an în UE. În fiecare an, mulți europeni din state membre diferite se căsătoresc și, prin urmare, în Europa există, în fiecare an, și multe divorțuri „internaționale”.21.  Numărul căsătoriilor în UE este de aproximativ 122 de milioane, dintre care în jur de 16 milioane (13 %) sunt „internaționale”[12]. Ca exemplu, în anul 2007, în Uniunea Europeană s-au încheiat 2 400 000 de căsătorii, iar aproximativ 300 000 dintre acestea au fost „internaționale”. Deși căsătoriile „internaționale” se concentrează în principal în câteva din țările europene mai mari, acestea apar peste tot în Uniunea Europeană, afectând, prin urmare, un mare număr de cetățeni europeni.22.  În 2007 s-au pronunțat 1 040 000 de divorțuri în cele 27 de state membre ale Uniunii Europene, dintre care 140 000 (13 %) aveau un element „internațional”. Statele membre cu numărul cel mai mare de divorțuri „internaționale” din Uniunea Europeană în 2007 erau Germania (34 000), Franța (20 500) și Regatul Unit (19 500).Situația actuală în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept23.  În prezent, în lipsa unor norme la nivelul UE, în 24 de state membre care participă la cooperarea judiciară în materie civilă în UE și în două state membre care pot opta să participe[13] există 26 de norme diferite privind conflictul de legi în materie de divorț. Majoritatea statelor membre stabilesc legislația aplicabilă pe baza unei ierarhizări a factorilor de legătură, care încearcă să garanteze că procedurile sunt reglementate de ordinea juridică aflată în relația cea mai strânsă cu căsătoria. Alte state membre aplică în mod sistematic legislația națională (legea forului) în procedurile matrimoniale.24.  Situația actuală poate da naștere unei serii de probleme în procedurile matrimoniale care au un element „internațional”. Faptul că legile naționale sunt foarte diferite, atât în ceea ce privește dreptul material, cât și normele privind conflictul de legi, conduce la incertitudine juridică. Din cauza diferențelor pronunțate și a complexității normelor naționale privind conflictul de legi, pentru cuplurile „internaționale” este foarte dificil să prevadă ce legislație se va aplica procedurii lor matrimoniale. O mare majoritate a statelor membre nu prevăd nicio posibilitate ca soții să aleagă legislația aplicabilă în procedurile matrimoniale. Acest lucru poate duce la aplicarea unei legislații cu care soții nu au legături foarte strânse și la un rezultat care nu corespunde așteptărilor legitime ale cetățenilor. În cele din urmă, normele actuale pot determina pe unul dintre soți să „se precipite la tribunal”, adică să sesizeze o instanță judecătorească înaintea celuilalt soț, pentru a se asigura că procedura va fi reglementată de o anumită legislație, protejându-și astfel propriile interese.25.  Este foarte dificil să se estimeze dezavantajele economice cauzate de lipsa armonizării normelor privind conflictul de legi în materie de divorț. În cadrul studiului de evaluare a impactului efectuat în scopul informării Comisiei cu privire la regimurile de proprietate matrimonială, s-a constatat că eventualele costuri ale problemelor legate de căsătoriile internaționale în situații de divorț s-ar putea ridica la suma de 205 milioane EUR în UE. Costurile ar putea fi suportate de instanțele judecătorești, de soți și de părți terțe[14].Beneficiile cooperării consolidate în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept26.  Nouă state membre solicită o cooperare consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept: Bulgaria, Spania, Franța, Italia, Luxemburg, Ungaria, Austria, România și Slovenia. Populația totală a acestor nouă state membre solicitante este de 216,3 milioane de locuitori. Aceasta reprezintă aproape jumătate (44%) din populația Uniunii[15]. Proporția căsătoriilor și a divorțurilor „internaționale” este de aproximativ 13% în aceste state membre participante[16], adică în medie, același nivel cu cel înregistrat în mod obișnuit în UE. Numărul estimat de divorțuri este de aproximativ 440 000 de divorțuri înregistrate în aceste țări în fiecare an, iar 53 000 dintre acestea au elemente internaționale[17]. Cooperarea consolidată este deschisă tuturor statelor membre; cu cât este mai mare numărul de state membre care participă la cooperarea consolidată, cu atât ar fi mai mare numărul de cetățeni afectați de această cooperare.27.  Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept ar aduce cetățenilor următoarele beneficii:28.  Consolidarea securității juridice și a previzibilității. Cooperarea consolidată va introduce norme armonizate privind conflictul de legi în materie de divorț și separare de drept, pentru a permite soților să prevadă cu ușurință ce legislație se va aplica procedurilor lor matrimoniale. Acest lucru se bazează în primul rând pe alegerea soților. Soții pot alege numai între legislații cu care căsătoria lor are legături strânse, pentru a evita situația în care se aplică legislații „exotice”, cu care soții nu au decât puține legături sau nicio legătură. În cazul în care nu se optează pentru o legislație, legislația aplicabilă este determinată pe baza unei ierarhizări a factorilor de legătură, care ar asigura că procedurile matrimoniale sunt reglementate de o ordine juridică cu care căsătoria are o legătură strânsă. Acest lucru ar consolida considerabil securitatea juridică și previzibilitatea atât pentru soții în cauză, cât și pentru practicieni.29.  Sporirea flexibilității prin introducerea unei autonomii limitate a părților. În prezent, autonomia părților în chestiunile matrimoniale este extrem de limitată. În principiu, normele naționale privind conflictele de legi nu prevăd decât o singură soluție într-o situație dată, de exemplu aplicarea legislației statului de cetățenie a ambilor soți sau aplicarea legii forului. În cazul cooperării consolidate, cadrul juridic va fi mai flexibil, prin introducerea unei posibilități limitate ca soții să aleagă legislația aplicabilă divorțului și separării de drept. Faptul că soții ar putea conveni asupra acestor aspecte ar putea fi util mai ales în cazul divorțului prin de comun acord.30.  Împiedicarea „precipitării la tribunal” a unuia dintre soți. În sfârșit, cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept abordează problema „precipitării la tribunal” a unuia dintre soți. Acest lucru poate duce la aplicarea unei legislații cu care pârâtul nu are o strânsă legătură sau care nu ia în considerare interesele sale. În plus, complică și mai mult eforturile de conciliere și lasă puțin timp pentru mediere. Introducerea unor norme armonizate privind conflictele de legi ar trebui să reducă în mod considerabil riscul „precipitării la tribunal”, deoarece orice instanță judecătorească sesizată într-unul din statele membre participante ar aplica legislația desemnată pe baza normelor comune.31.  A fost exprimată îngrijorarea că armonizarea normelor privind conflictul de legi ar obliga instanțele judecătorești să aplice legislația străină și că aceasta ar putea duce la întârzieri și costuri suplimentare în procedurile matrimoniale. Astfel de probleme ar trebuie să fie rare în practică, deoarece, în marea majoritate a cazurilor, factorii de legătură ar duce la aplicarea legii forului. Experiența statelor membre care utilizează în prezent factori de legătură care duc la aplicarea legislației străine nu indică dificultăți majore. Normele actuale privind conflictul de legi din cele nouă state membre solicitante cuprind factori de legătură care, în anumite cazuri, antrenează deja aplicarea unei legislații străine de către instanțele lor judecătorești. Astfel, cooperarea consolidată nu ar pune probleme în ceea ce privește costurile suplimentare sau întârzierile. În sfârșit, adoptarea unor măsuri pentru a facilita aplicarea legislației străine ar trebui să reducă potențialele consecințe negative[18].32.  Din perspectiva instituțională, cooperarea consolidată este preferabilă posibilității ca statele membre interesate să se angajeze în negocieri pentru un acord internațional în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept. Această alternativă ar fi, cu siguranță, mai puțin avantajoasă. Chiar dacă actele adoptate în temeiul cooperării consolidate sunt obligatorii numai pentru statele membre participante, acestea sunt totuși supuse controlului Uniunii în acest domeniu. Astfel, Comisia poate monitoriza aplicarea corectă a acestora în conformitate cu tratatele, iar Curtea de Justiție a UE are competența de a hotărî cu titlu preliminar cu privire la interpretarea lor, asigurându-se astfel interpretarea coerentă și unitară a măsurilor adoptate în cadrul cooperării consolidate.Îndeplinirea cerințelor de la articolul 20 alineatul (1) TUE33.  Articolul 20 alineatul (1) TUE prevede că formele de cooperare consolidată urmăresc să favorizeze realizarea obiectivelor Uniunii, să apere interesele acesteia și să consolideze procesul său de integrare.34.  Una dintre sarcinile Uniunii este de a oferi cetățenilor săi un spațiu de libertate, securitate și justiție, fără frontiere interne, în interiorul căruia este asigurată libera circulație a persoanelor [articolul 3 alineatul (2) TUE]. Spațiul de justiție cuprinde dezvoltarea unei cooperări judiciare în materie civilă cu incidență transfrontalieră, întemeiată pe principiul recunoașterii reciproce a deciziilor judiciare și extrajudiciare [articolul 81 alineatul (1) TFUE]. În acest scop, Uniunea poate adopta măsuri care urmăresc să asigure, în primul rând, recunoașterea reciprocă între statele membre a deciziilor judiciare și extrajudiciare și executarea acestora, și, în al doilea rând, compatibilitatea normelor aplicabile în statele membre în materie de conflict de legi [articolul 81 alineatul (2) literele (a) și (c) TFUE].35.  Armonizarea normelor privind conflictul de legi facilitează recunoașterea reciprocă a deciziilor judiciare și extrajudiciare. Faptul că instanțele judecătorești ale statelor membre aplică aceleași norme privind conflictul de legi pentru a determina legislația aplicabilă într-o situație dată consolidează încrederea reciprocă în deciziile judiciare pronunțate în alte state membre[19].36.  Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept între statele membre solicitante ar promova obiectivul Uniunii de a asigura compatibilitatea normelor aplicabile în statele membre în materie de conflict de legi, în măsura în care ar crește nivelul de compatibilitate în comparație cu situația actuală. După cum s-a explicat mai sus, în 26 de state membre care participă la cooperarea judiciară în materie civilă există 26 de norme diferite privind conflictul de legi în materie de divorț. În ipoteza unei cooperări consolidate între cele nouă state membre solicitante, ar exista 18 regimuri juridice diferite, ceea ce ar însemna o mai mare armonizare a normelor privind conflictul de legi, precum și consolidarea procesului de integrare în această parte a UE.Conformitatea cu tratatele și cu dreptul Uniunii37.  În conformitate cu articolul 326 TFEU, formele de cooperare consolidată respectă tratatele și dreptul Uniunii.38.  Cooperarea consolidată nu ar aduce atingere acquis-ului existent. Aceasta ar fi instituită într-un domeniu care face obiectul unor competențe partajate ale Uniunii, dar în care, până în prezent, nu există norme comune Uniunii. Primul instrument al Uniunii adoptat în domeniul dreptului familiei, Regulamentul (CE) nr. 1347/2000 al Consiliului[20], stabilește normele privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești față de copiii comuni în cadrul unei proceduri de matrimoniale. Cu toate acestea, regulamentul nu include norme privind legislația aplicabilă. Intrarea în vigoare a Regulamentului (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului, care a abrogat și a înlocuit Regulamentul (CE) nr. 1347/2000 al Consiliului începând cu 1 martie 2005, nu a adus nicio modificare în acest sens. Chestiunea legislației aplicabile nu a fost invocată în timpul negocierilor privind acest regulament, care a preluat practic neschimbate dispozițiile privind chestiunile matrimoniale din Regulamentul (CE) nr. 1347/2000.39.  Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept nu ar provoca o discriminare bazată pe naționalitate, astfel cum se interzice la articolul 18 TFUE, deoarece normele propuse privind conflictul de legi vor avea caracter universal și se vor aplica tuturor procedurilor aduse în fața instanțelor judecătorești din statele membre participante, indiferent de cetățenia sau de locul de reședință al părților. Pe de altă parte, instanțele judecătorești din țările neparticipante vor aplica propriile norme naționale privind conflictul de legi în conformitate cu dreptul lor internațional privat, așa cum se întâmplă în prezent.Respectarea pieței interne și a coeziunii economice, sociale și teritoriale; lipsa barierelor sau a discriminării în cazul schimburilor comerciale; absența denaturării concurenței40.  Articolul 326 TFUE prevede că formele de cooperare consolidată nu pot aduce atingere pieței interne și nici coeziunii economice, sociale și teritoriale. Formele de cooperare consolidată nu pot să constituie o barieră sau o discriminare în schimburile dintre statele membre ori să provoace o denaturare a concurenței între acestea.41.  Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept nu pune probleme în ceea ce privește aceste condiții juridice. Într-adevăr, propunerea de punere în aplicare a unei cooperări consolidate în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept va contribui la facilitarea bunei funcționări a pieței interne, deoarece va elimina orice obstacole în calea liberei circulații a persoanelor care, în prezent, se confruntă cu probleme cauzate de diferențele existente între legislațiile naționale cu privire la legislația aplicabilă în materie matrimonială. Securitatea juridică sporită legată de normele privind conflictul de legi în materie de divorț va avea astfel un efect pozitiv asupra cuplurilor care își exercită dreptul la libera circulație între statele membre participante.42.  Având în vedere natura propunerii, care se referă numai la relațiile dintre două persoane, aceasta nu afectează întreprinderile sau raporturile juridice de pe piață și nici nu afectează comerțul sau concurența în cadrul Uniunii. În sfârșit, propunerea nu va avea niciun impact asupra politicii regionale a Uniunii.43.  Într-adevăr, prin faptul că prevede armonizarea normelor privind conflictul de legi, propunerea ar simplifica considerabil situația persoanelor private și a practicienilor, care vor putea, în statele membre participante, să determine legislația aplicabilă, pe baza unui set unic de reguli, care va înlocui numeroasele norme naționale privind conflictul de legi în acest domeniu ale statelor membre participante.44.  Chiar dacă nu toate cuplurile din Uniune vor beneficia de securitatea juridică sau de simplificarea adusă de propunere, situația cuplurilor în fața instanțelor judecătorești ale statelor membre neparticipante nu se va deteriora în comparație cu situația actuală; prin urmare, propunerea nu va cauza niciun tratament diferențiat nejustificat al cetățenilor.Respectarea drepturilor, competențelor și obligațiilor statelor membre neparticipante45.  Articolul 327 TFUE prevede că formele de cooperare consolidată trebuie să respecte competențele, drepturile și obligațiile statelor membre neparticipante.46.  Adoptarea unor norme comune privind conflictul de legi de către nouă state membre nu aduce atingere normelor statelor membre neparticipante. Statele membre neparticipante vor continua să aibă propriile lor norme de drept internațional privat în ceea ce privește legislația aplicabilă divorțului și separării de drept.47.  Potrivit propunerii, un cuplu cu reședința într-un stat membru participant ar putea să aleagă legislația aplicabilă divorțului lor. În prezent, posibilitatea limitată de a alege legislația aplicabilă divorțului nu este complet necunoscută în statele membre; există cazuri în care aceasta este permisă, de exemplu, în conformitate cu legislația matrimonială olandeză sau germană. În cazul în care, în temeiul cooperării consolidate, cuplul care a încheiat o înțelegere privind legislația aplicabilă se mută mai târziu într-un stat membru neparticipant și sesizează acolo o instanță judecătorească pentru divorț, recunoașterea înțelegerii privind legislația aplicabilă va depinde de legislația națională a instanței sesizate. În cazul în care cuplul a ales legislația instanței sesizate, pentru instanța respectivă ar trebui să fie mai puțin problematic să respecte înțelegerea privind legislația aplicabilă.48.  La nivelul dreptului internațional public, între statele membre participante și neparticipante nu există astfel de acorduri internaționale privind legislația aplicabilă divorțului și separării de drept, cărora cooperarea consolidată le-ar putea aduce atingere.49.  În sfârșit, se poate observa faptul că o cooperare consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept nu afectează statele membre neparticipante în ceea ce privește normele privind legislația aplicabilă în domenii strâns legate de divorț, cum ar fi normele privind conflictul de legi în materia răspunderii părintești sau cu privire la obligațiile de întreținere. Normele privind conflictul de legi în materia răspunderii părintești sunt reglementate de Convenția de la Haga din 1996 asupra competenței, legii aplicabile, recunoașterii, executării și cooperării privind răspunderea părintească și măsurile de protecție a copiilor. În prezent, opt state membre sunt părți la convenție, iar restul de 18 state membre trebuie să o ratifice sau să adere la aceasta înainte de 5 iunie 2010[21]. Normele privind conflictul de legi în materie de obligații de întreținere sunt stabilite prin Protocolul de la Haga din 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere[22], care urmează să fie aplicat în temeiul articolului 15 din Regulamentul (CE) nr 4/ 2009 referitor la obligațiile de întreținere[23], care se va aplica începând cu 18 iunie 2011. Normele privind legislația aplicabilă divorțului și atribuirii, exercitării sau încetării răspunderii părintești sau obligațiilor de întreținere sunt independente. Instanța care își exercită competența pentru a hotărî cu privire la o cerere de divorț într-un stat membru neparticipant aplică propriile norme naționale privind conflictul de legi pentru a decide legislația aplicabilă divorțului și separării de drept, normele Convenției de la Haga din 1996 pentru a determina legislația aplicabilă răspunderii părintești și normele Protocolului de la Haga din 2007, precum și Regulamentul (CE) nr. 4/2009 pentru a determina legislația aplicabilă obligațiilor de întreținere.Concluzii privind îndeplinirea condițiilor juridice50.  Pe baza celor de mai sus, Comisia concluzionează că sunt îndeplinite toate condițiile juridice prevăzute de tratate în cazul cooperării consolidate.Respectarea drepturilor fundamentale51.  Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept respectă drepturile fundamentale definite în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special articolul 21 privind nediscriminarea. Normele privind conflictul de legi propuse în regulamentul de punere în aplicare cooperării consolidate se vor aplica tuturor divorțurilor din statele membre participante, fără niciun fel de discriminare.Concluzii privind cooperarea consolidată52.  Comisia consideră că beneficiile utilizării cooperării consolidate în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept sunt numeroase în comparație cu opțiunea de a menține situația actuală și că avantajele în acest caz special de cooperare consolidată depășesc posibilele dezavantaje. Normele comune privind conflictul de legi în materie de divorț și separare de drept vor facilita în mod considerabil viețile a zeci de mii de cupluri în statele membre participante. Acest lucru este în conformitate cu Programul de la Stockholm, în care Consiliul European a estimat că procesul de armonizare a normelor privind conflictul de legi la nivelul Uniunii ar trebui să continue în domeniile în care armonizarea este necesară, cum ar fi separarea și divorțul[24]. Prin urmare, Comisia propune autorizarea unei cooperări consolidate între statele membre solicitante. Comisia subliniază că forma de cooperare consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept este deschisă, în orice moment, tuturor statelor membre, în conformitate cu articolul 328 TFUE, și încurajează statele membre care încă nu au solicitat acest lucru să participe la cooperarea consolidată, ceea ce ar duce la creșterea beneficiilor și a avantajelor acesteia. 2010/0066 (APP)Propunere deDECIZIA NR. …/2010/UE A CONSILIULUIde autorizare a unei cooperări consolidate în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de dreptCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 329 alineatul (1),având în vedere cererile transmise de Bulgaria, Spania, Franța, Italia, Luxemburg, Ungaria, Austria, România și Slovenia,având în vedere propunerea Comisiei,având în vedere aprobarea Parlamentului European[25],întrucât:53.  Uniunea și-a stabilit obiectivul de a menține și a dezvolta un spațiu de libertate, securitate și justiție, în cadrul căruia se asigură libera circulație a persoanelor. Pentru stabilirea progresivă a unui astfel de spațiu, Uniunea trebuie să adopte măsuri privind cooperarea judiciară în materie civilă cu implicații transfrontaliere.54.  În temeiul articolului 81 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Consiliului adoptă măsuri privind dreptul familiei care au implicații transfrontaliere.55.  La 17 iulie 2006, Comisia a adoptat o propunere pentru un Regulament al Consiliului de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2201/2003 în ceea ce privește competența și introducerea unor norme privind legislația aplicabilă în materie matrimonială.56.  La reuniunea din 5 și 6 iunie 2008, Consiliul a adoptat orientări politice care constatau că unanimitatea necesară pentru a continua cu regulamentul propus nu poate fi atinsă și că există dificultăți insurmontabile care, în momentul respectiv și în viitorul apropiat, fac imposibilă atingerea unanimității. Consiliul a stabilit că obiectivele regulamentului propus nu pot fi atinse într-un termen rezonabil prin aplicarea dispozițiilor relevante din tratate.57.  În aceste condiții, prin scrisorile din data de 28 iulie 2008, Grecia, Spania, Italia, Ungaria, Luxemburg, Austria, România și Slovenia au adresat Comisiei o cerere în care își exprimau intenția de a stabili între ele o cooperare consolidată în domeniul legislației aplicabile în materie matrimonială și au invitat Comisia să îi prezinte Consiliului o propunere în acest sens. Prin scrisoarea din data de 12 august 2008, Bulgaria a adresat Comisiei o cerere identică, iar Franța s-a alăturat acestei solicitări prin scrisoarea din data de 12 ianuarie 2009. La 3 martie 2010, Grecia și-a retras cererea. În total, nouă state membre au solicitat cooperarea consolidată.58.  Cooperarea consolidată ar trebui să instituie un cadru juridic clar și complet în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept în statele membre participante, să garanteze cetățenilor soluții corespunzătoare în materie de securitate juridică, previzibilitate și flexibilitate și să împiedice „precipitarea la tribunal”.59.  Condițiile prevăzute la articolul 20 din Tratatul privind Uniunea Europeană și la articolele 326 și 329 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene sunt îndeplinite.60.  Domeniul cooperării consolidate, legislația aplicabilă divorțului și separării de drept, este identificat de articolul 81 alineatul (2) litera (c) și articolul 81 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene ca fiind unul din domeniile prevăzute în tratate.61.  Cerința de utilizare a cooperării consolidate în ultimă instanță, stabilită la articolul 20 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană, este îndeplinită, având în vedere că, în iunie 2008, Consiliul a stabilit că obiectivele regulamentului nu pot fi atinse într-un termen rezonabil de Uniune, în ansamblul său.62.  Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept are ca scop dezvoltarea cooperării judiciare în materie civilă cu incidență transfrontalieră, pe baza principiului recunoașterii reciproce a hotărârilor judecătorești, precum și asigurarea compatibilității normelor aplicabile în statele membre în materie de conflict de legi. Astfel, cooperarea consolidată promovează obiectivele Uniunii, îi apără interesele și îi consolidează procesul de integrare, astfel cum prevede articolul 20 alineatul (1) din Tratatul privind Uniunea Europeană.63.  Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept este în conformitate cu tratatele și dreptul Uniunii și nu aduce atingere pieței interne și nici coeziunii economice, sociale și teritoriale. Cooperarea consolidată nu constituie o barieră sau o discriminare în schimburile dintre statele membre și nu provoacă o denaturare a concurenței între acestea.64.  Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept respectă competențele, drepturile și obligațiile statelor membre neparticipante. Normele comune privind conflictul de legi din statele membre participante nu aduc atingere normelor statelor membre neparticipante. Instanțele judecătorești ale statelor membre neparticipante continuă să aplice normele naționale existente privind conflictul de legi pentru a determina legislația aplicabilă divorțului și separării de drept.65.  În special, cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept este în conformitate cu dreptul Uniunii privind cooperarea judiciară în materie civilă prin faptul că forma de cooperare consolidată nu aduce atingere acquis-ului existent.66.  Prezenta decizie respectă principiile consacrate de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special dispozițiile articolului 21.67.  Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept este deschisă, în orice moment, tuturor statelor membre, în conformitate cu articolul 328 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:Articolul 1Bulgaria, Spania, Franța, Italia, Luxemburg, Ungaria, Austria, România și Slovenia sunt autorizate să instituie între ele o cooperare consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept, prin aplicarea dispozițiilor relevante din tratate.Articolul 2Prezenta decizie intră în vigoare imediat după adoptarea sa.Articolul 3Prezenta decizie se adresează Republicii Bulgaria, Regatului Spaniei, Republicii Franceze, Republicii Italiene, Marelui Ducat al Luxemburgului, Republicii Ungare, Republicii Austria, României și Republicii Slovenia.Adoptată la Bruxelles,Pentru ConsiliuPreședintele [1] COM(2006) 399.[2] Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (JO L 338, 23.12.2003, p. 1).[3] În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 5 (actualul Protocol nr. 22) privind poziția Danemarcei, anexat la tratate, Danemarca nu participa la adoptarea regulamentului propus, care, prin urmare, nu era obligatoriu pentru aceasta și nu i se aplica. În conformitate cu articolul 3 din Protocolul nr. 4 (actualul Protocol nr. 21) privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat la tratate, Irlanda și Regatul Unit nu și-au notificat dorința de a lua parte la adoptarea și aplicarea regulamentului propus.[4] În prezent articolul 81 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.[5] P6_TA(2008)0502, (JO C 15 E, 21.1.2010, p. 128).[6] Documentul 10383/08 PV/CONS 36 JAI 311 din 10 iulie 2008.[7] Articolul 20 alineatul (1) TUE se referă la aplicarea „dispozițiilor corespunzătoare ale tratatelor”; pentru domeniul legislației aplicabile divorțului, aceste dispoziții sunt cele de la Capitolul 3 (Cooperarea judiciară în materie civilă) din Titlul V (Spațiul de libertate, securitate și justiție) al Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene.[8] Comisia pregătește o inițiativă legislativă privind regimurile de proprietate matrimonială și consecințele separării cuplurilor cu elemente transfrontaliere, astfel cum s-a solicitat recent în Programul de la Stockholm. Procesul a cuprins o Carte verde privind conflictele de legi în materie de regimuri de proprietate matrimonială, care tratează problema competenței judiciare și a recunoașterii reciproce - COM(2006) 400. Inițiativa va avea în vedere normele de drept internațional privat în materie de regimuri de proprietate matrimonială atât în timpul căsătoriei, cât și în cazul desfacerii căsătoriei prin divorț sau separare. Conflictul de legi în materie de divorț și conflictul de legi în materie de regimuri de proprietate matrimonială sunt separate, iar cooperarea consolidată într-unul dintre domenii nu aduce atingere legislației din celălalt domeniu.[9] SEC(2006) 949, a se vedea http://ec.europa.eu/governance/impact/ia_carried_out/cia_2006_en.htm#jls. Raportul de evaluare a impactului se bazează pe un studiu menit să sprijine o evaluare ulterioară a impactului privind propunerea Comisiei referitoare la competența și legislația aplicabilă în materie de divorț („Study to inform a subsequent Impact Assessment on the Commission proposal on jurisdiction and applicable law in divorce matters”), elaborat de Consorțiul pentru evaluarea politicilor europene (European Policy Evaluation Consortium - EPEC) în 2006, a se vedeahttp://ec.europa.eu/justice_home/doc_centre/civil/studies/doc_civil_studies_en.htm.[10] COM(2005) 82.[11] Flash Eurobarometru nr. 188 — Protecție consulară și dreptul familiei.[12] Informațiile din aceste paragrafe se bazează pe raportul final al Studiului EPEC de evaluare a impactului privind instrumentele comunitare în materie de regimuri de proprietate matrimonială și patrimoniul cuplurilor necăsătorite având un element transnațional, 2010.[13] Danemarca nu participa la adoptarea măsurilor propuse în temeiul Titlului V Capitolul 3 TFUE, care, prin urmare, nu sunt obligatorii pentru aceasta și nu i se aplică, în conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul (nr. 22) privind poziția Danemarcei, anexat la tratate. Spre deosebire de Danemarca, Regatul Unit și Irlanda sunt îndreptățite să participe la cooperare în temeiul Titlului V Capitolul 3 TFUE, în conformitate cu articolul 3 din Protocolul (nr. 21) privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat la tratate. În Regatul Unit, deși în Anglia/Țara Galilor, Scoția și Irlanda de Nord există jurisdicții diferite, normele privind alegerea legislației aplicabile divorțului sunt similare.[14] Studiul EPEC de evaluare a impactului privind instrumentele comunitare în materie de regimuri de proprietate matrimonială și patrimoniul cuplurilor necăsătorite având un element transnațional, raport final, 2010.[15] Populația totală a Uniunii în 2009: 494 milioane de locuitori.[16] Numărul divorțurilor cu un element „internațional” în 2007 și proporția acestora față de toate divorțurile din statele membre solicitante: Bulgaria: 700/4 %; Spania: 14 500/11 %; Franța: 20 500/13 %; Italia: 3 000/6 %; Luxembourg: 500/48 %; Ungaria: 500/2 %; Austria: 5 000/25 %; România: 500/1 % și Slovenia: 300/10 %.[17] Studiul EPEC de evaluare a impactului privind instrumentele comunitare în materie de regimuri de proprietate matrimonială și patrimoniul cuplurilor necăsătorite având un element transnațional, raport final, 2010.[18] Decizia nr. 568/2009/CE a Parlamentului European și a Consiliului de modificare a Deciziei 2001/470/CE a Consiliului de creare a unei Rețele Judiciare Europene în materie civilă și comercială introduce o astfel de măsură solicitând punctelor de contact să furnizeze toate informațiile în vederea facilitării aplicării legii unui alt stat membru, lege aplicabilă în temeiul unui instrument comunitar sau internațional; a se vedea articolul 5 alineatul (2) litera (c), astfel cum a fost modificat.[19] Programul de măsuri destinate punerii în aplicare a principiului recunoașterii reciproce a deciziilor în materie civilă și comercială , adoptat la 30 noiembrie 2000, (JO C 12, 15.1.2001, p. 1).[20] Regulamentul Consiliului (CE) nr. 1347/2000 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești față de copiii comuni (JO L 160, 30.6.2000, p. 19).[21] Decizia 2008/431/CE a Consiliului de autorizare a anumitor state membre în vederea ratificării sau a aderării, în interesul Comunității Europene, la Convenția de la Haga din 1996 privind protecția copiilor (JO L 151, 11.6.2008, p. 36).[22] Decizia 2009/941/CE a Consiliului privind încheierea de către Comunitatea Europeană a Protocolului de la Haga din 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere (JO L 331, 16.12.2009, p. 17).[23] Regulamentul (CE) nr. 4/2009 al Consiliului privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor și cooperarea în materie de obligații de întreținere (JO L 7, 10.1.2009, p. 1).[24] Programul de la Stockholm - o Europă deschisă și sigură în serviciul cetățenilor și pentru protecția acestora, adoptat de Consiliul European la 10-11 decembrie 2009.[25] JO C […], […], p. […].


				|

		52012PC0241

			Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI de autorizare a statelor membre să negocieze în cadrul Conferinței Organizației Națiunilor Unite referitoare la Tratatul privind comerțul cu arme (New York, 2-27 iulie 2012) cu privire la aspectele care intră în sfera competenței exclusive a Uniunii /* COM/2012/0241 final - 2012/0124 (NLE) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
Conferința Organizației
Națiunilor Unite referitoare la Tratatul privind comerțul cu arme va
avea loc la New York, între 2 și 27 iulie 2012. Obiectivul
conferinței este adoptarea unui tratat privind comerțul cu arme obligatoriu
din punct de vedere juridic, vizând instituirea unui grad mai mare de
responsabilitate în ceea ce privește comerțul legal cu arme
convenționale, prin stabilirea unor parametri internaționali comuni
de înalt nivel pentru a reglementa transferurile internaționale de arme.
Este probabil ca tratatul să prevadă
măsuri (cum ar fi licențele de export sau de import) care intră,
în principiu, în domeniul de aplicare al politicii comerciale comune a Uniunii.
Conform jurisprudenței consacrate, astfel de măsuri nu sunt excluse
din domeniul de aplicare al politicii comerciale comune și, prin urmare,
din competența exclusivă a Uniunii din simplul motiv că ele sunt
adoptate de un stat membru pentru a-și proteja securitatea
națională.
În timp ce Regulamentul (CE) nr. 260/2009 al
Consiliului din 26 februarie 2009 privind regimul comun aplicabil importurilor
și Regulamentul (CE) nr. 1061/2009 al Consiliului din 19 octombrie 2009
privind instituirea unui regim comun aplicabil exporturilor au autorizat
statele membre să impună restricții asupra importurilor și,
respectiv, exporturilor, printre altele pe motive de securitate publică
și moralitate publică, este necesar să se garanteze că
măsurile prevăzute în tratat respectă condițiile acestor
autorizații.
Mai mult, în ultimii 20 de ani, au fost
adoptate mai multe acte legislative ale UE în vederea facilitării
transferurilor de arme convenționale în cadrul pieței interne, a
eliminării obstacolelor din calea acestor transferuri sau în vederea
reglementării exporturilor de arme convenționale și produse cu
dublă utilizare către țări terțe:
(a)
Directiva 91/477/CEE a Consiliului din
18 iunie 1991 privind controlul achiziționării și
deținerii de arme, astfel cum a fost modificată;
(b)
Directiva 93/15/CEE a Consiliului din 5 aprilie
1993 privind armonizarea dispozițiilor referitoare la introducerea pe
piață și controlul explozivilor de uz civil, astfel cum a fost
modificată;
(c)
Directiva 2009/43/CE a Parlamentului European
și a Consiliului din 6 mai 2009 de simplificare a clauzelor și
condițiilor de transfer al produselor din domeniul apărării în
interiorul Comunității, astfel cum a fost modificată;
(d)
Regulamentul (UE) nr. 258/2012 al Parlamentului
European și al Consiliului din 14 martie 2012 privind punerea în
aplicare a articolului 10 din Protocolul Organizației Națiunilor
Unite împotriva fabricării și traficului ilegale de arme de foc,
piese și componente ale acestora, precum și de muniții,
adițional la Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva
criminalității transnaționale organizate (Protocolul ONU privind
armele de foc) și de stabilire a măsurilor privind autorizațiile
de export, importul și tranzitul pentru arme de foc, piese și
componente ale acestora, precum și muniții;
(e)
Regulamentul (CE) nr. 428/2009 al Consiliului din
5 mai 2009 de instituire a unui regim comunitar pentru controlul
exporturilor, transferului, serviciilor de intermediere și tranzitului de
produse cu dublă utilizare;
(f)
Directiva 2009/81/CE a Parlamentului European
și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind coordonarea procedurilor
privind atribuirea anumitor contracte de lucrări, de furnizare de bunuri
și de prestare de servicii de către autoritățile sau
entitățile contractante în domeniile apărării și
securității.
Pentru a asigura compatibilitatea între un
viitor Tratat privind comerțul cu arme și dispozițiile
Directivelor 91/477/CEE, 93/15/CE și 2009/43/CE, viitorul tratat nu ar
trebui să impună ca transferurile de arme și muniții între
statele membre să fie evaluate în funcție de parametrii
conveniți și autorizate printr-o licență de la caz la caz.
În cazul în care o astfel de cerință ar fi reținută într-un
viitor Tratat privind comerțul cu arme, statele membre care ar deveni
părți la un astfel de tratat nu ar putea să o aplice în ceea ce
privește comerțul cu arme în interiorul UE fără a
încălca legislația UE.
Pentru a asigura compatibilitatea între un
viitor Tratat privind comerțul cu arme și dispozițiile
Regulamentului (UE) nr. 258/2012, viitorul tratat ar trebui să fie coerent
cu principiul enunțat în Protocolul ONU privind armele de foc, mai precis
la articolul 10. Conform acestuia din urmă, armele de foc și
produsele conexe nu ar trebui să fie transferate între state
fără înștiințarea și consimțământul tuturor
statelor implicate. Armele de foc nu ar trebui să fie exportate în țări
sau prin țări care nu au autorizat transferul.
Negocierile referitoare la Tratatul privind
comerțul cu arme vizează aspecte care țin de competența
exclusivă a Uniunii, deoarece acestea se încadrează în domeniul de
aplicare al politicii comerciale comune și întrucât încheierea tratatului
ar putea afecta normele comune sau ar putea modifica domeniul lor de aplicare.
În circumstanțele actuale, este oportun
să se autorizeze statele membre să negocieze Tratatul privind
comerțul cu arme în ceea ce privește aspectele care țin de
competența exclusivă a Uniunii, în conformitate cu directivele
corespunzătoare în materie de negociere. Această autorizare nu
vizează, prin urmare, elementele din Tratatul privind comerțul cu
arme care ar putea să țină de competența Uniunii în cadrul
PESC și care ar putea avea legătură cu acquis-ul în domeniul
PESC.
2012/0124 (NLE)
Propunere de
DECIZIE A CONSILIULUI
de autorizare a statelor membre să
negocieze în cadrul Conferinței Organizației Națiunilor Unite
referitoare la Tratatul privind comerțul cu arme (New York, 2-27 iulie
2012) cu privire la aspectele care intră în sfera competenței
exclusive a Uniunii
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere
Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 2
alineatul (1), articolul 114 alineatul (1), articolul 207 alineatul (4) primul
paragraf și articolul 218 alineatele (3) și (4),
având în vedere propunerea Comisiei[1],
întrucât:
(1)       În cea de-a șaizeci
și patra sesiune a sa, Adunarea Generală a Organizației
Națiunilor Unite a adoptat rezoluția 64/48, în care a decis să
organizeze o conferință a Organizației Națiunilor Unite
referitoare la Tratatul privind comerțul cu arme, care se va reuni timp de
patru săptămâni consecutive în 2012 în vederea elaborării unui
instrument obligatoriu din punct de vedere juridic privind standardele
internaționale comune cele mai stricte posibil pentru transferul de arme
convenționale. Conferința Organizației Națiunilor Unite
referitoare la Tratatul privind comerțul cu arme va avea loc la New York,
între 2 și 27 iulie 2012. Obiectivul conferinței este adoptarea unui
Tratat privind comerțul cu arme obligatoriu din punct de vedere juridic,
vizând instituirea unui grad mai mare de responsabilitate în ceea ce
privește comerțul legal cu arme convenționale, prin stabilirea
unor parametri internaționali comuni de înalt nivel pentru a reglementa
transferurile internaționale de arme și pentru a combate proliferarea
nedorită și iresponsabilă a armelor convenționale.
(2)       Este probabil ca tratatul
preconizat să prevadă măsuri (cum ar fi licențele de export
sau de import) care se înscriu în domeniul de aplicare al politicii comerciale
comune a Uniunii. În timp ce Regulamentul (CE) nr. 260/2009 al Consiliului din
26 februarie 2009 privind regimul comun aplicabil importurilor și Regulamentul
(CE) nr. 1061/2009 al Consiliului din 19 octombrie 2009 privind instituirea
unui regim comun aplicabil exporturilor au autorizat statele membre să
impună restricții asupra importurilor și, respectiv,
exporturilor, printre altele pe motive de securitate publică și de
moralitate publică, este necesar să se garanteze că
măsurile prevăzute în tratatul preconizat respectă
condițiile acestor autorizații.
(3)       Au fost adoptate mai multe
acte legislative ale Uniunii Europene în vederea facilitării transferurilor
de arme convenționale în cadrul pieței interne, a eliminării
obstacolelor din calea acestor transferuri sau în vederea reglementării
exporturilor de arme convenționale sau produse cu dublă utilizare
către țări terțe, printre care se numără, în special:
a) Directiva 91/477/CEE a Consiliului din 18 iunie 1991 privind controlul
achiziționării și deținerii de arme, b) Directiva 93/15/CEE
a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind armonizarea dispozițiilor
referitoare la introducerea pe piață și controlul explozivilor
de uz civil, astfel cum a fost modificată, c) Directiva 2009/43/CE a
Parlamentului European și a Consiliului din 6 mai 2009 de simplificare a
clauzelor și condițiilor de transfer al produselor din domeniul
apărării în interiorul Comunității, d) Regulamentul (UE)
nr. 258/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 martie
2012 privind punerea în aplicare a articolului 10 din Protocolul
Organizației Națiunilor Unite împotriva fabricării și
traficului ilegale de arme de foc, piese și componente ale acestora,
precum și de muniții, adițional la Convenția
Organizației Națiunilor Unite împotriva criminalității
transnaționale organizate (Protocolul ONU privind armele de foc) și
de stabilire a măsurilor privind autorizațiile de export, importul
și tranzitul pentru arme de foc, piese și componente ale acestora,
precum și muniții; e) Directiva 2009/81/CE a Parlamentului European
și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind coordonarea procedurilor
privind atribuirea anumitor contracte de lucrări, de furnizare de bunuri
și de prestare de servicii de către autoritățile sau
entitățile contractante în domeniile apărării și
securității; și f) Regulamentul (CE) nr. 428/2009 al Consiliului
din 5 mai 2009 de instituire a unui regim comunitar pentru controlul
exporturilor, transferului, serviciilor de intermediere și tranzitului de
produse cu dublă utilizare.
(4)       Un instrument obligatoriu din
punct de vedere juridic privind standardele internaționale comune cele mai
stricte posibil pentru transferul de arme convenționale se referă la
aspecte care intră în sfera competenței exclusive a Uniunii, deoarece
se încadrează în domeniul de aplicare al politicii comerciale comune sau
încheierea Tratatului privind comerțul cu arme ar putea afecta normele
comune menționate anterior sau ar putea modifica domeniul lor de aplicare.
(5)       Este necesar ca statele
membre să fie autorizate, în mod excepțional, să negocieze
Tratatul privind comerțul cu arme în privința aspectelor care
intră în sfera competenței exclusive a Uniunii.
(6)       Prezenta decizie nu
vizează elementele din Tratatul privind comerțul cu arme care ar
putea să țină de competența Uniunii în cadrul PESC și
care ar putea avea legătură cu acquis-ul în domeniul PESC,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Statele membre sunt autorizate să
negocieze în cadrul Conferinței Organizației Națiunilor Unite
referitoare la Tratatul privind comerțul cu arme aspectele care intră
în sfera competenței exclusive a Uniunii.
Statele membre se coordonează între ele
cu sprijinul reprezentanților Comisiei și al Serviciului European de
Acțiune Externă, care asistă de asemenea la negocieri, după
caz.
Articolul 2
Negocierile trebuie se
desfășoară în conformitate cu directivele de negociere stabilite
în anexă.
Articolul
3
Prezenta decizie se adresează statelor
membre.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu,
                                                                       Președintele
ANEXĂ
(1)
Tratatul privind comerțul cu arme nu
conține nicio dispoziție care să împiedice statele membre
să aplice:
(a)
Directiva 91/477/CEE a Consiliului din
18 iunie 1991 privind controlul achiziționării și
deținerii de arme, astfel cum a fost modificată;
(b)
Directiva 93/15/CEE a Consiliului din 5 aprilie
1993 privind armonizarea dispozițiilor referitoare la introducerea pe
piață și controlul explozivilor de uz civil, astfel cum a fost modificată;
(c)
Directiva 2009/43/CE a Parlamentului European
și a Consiliului din 6 mai 2009 de simplificare a clauzelor și
condițiilor de transfer al produselor din domeniul apărării în
interiorul Comunității, astfel cum a fost modificată;
(d)
Directiva 2009/81/CE a Parlamentului European
și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind coordonarea procedurilor
privind atribuirea anumitor contracte de lucrări, de furnizare de bunuri
și de prestare de servicii de către autoritățile sau entitățile
contractante în domeniile apărării și securității;
(2)
Tratatul privind comerțul cu arme nu
conține nicio dispoziție care restricționează libera
circulație a mărfurilor, persoanelor, serviciilor și
capitalurilor în cadrul pieței interne a Uniunii, cu excepția cazului
în care restricția este justificată în mod specific prin articolul
346 din TFUE.
(3)
Orice măsură prevăzută în
tratat care limitează exporturile sau importurile din/în Uniune sau
tranzitul pe teritoriul Uniunii este compatibilă cu orice dispoziții
aplicabile din legislația Uniunii, printre care se numără, în
special:
(a)
Regulamentul (CE) nr. 260/2009 al Consiliului din
26 februarie 2009 privind regimul comun aplicabil importurilor;
(b)
Regulamentul (CE) nr. 1061/2009 al Consiliului din
19 octombrie 2009 privind instituirea unui regim comun aplicabil exporturilor;
(c)
Regulamentul (UE) nr. 258/2012 al Parlamentului
European și al Consiliului din 14 martie 2012 privind punerea în
aplicare a articolului 10 din Protocolul Organizației Națiunilor
Unite împotriva fabricării și traficului ilegale de arme de foc,
piese și componente ale acestora, precum și de muniții,
adițional la Convenția Organizației Națiunilor Unite
împotriva criminalității transnaționale organizate (Protocolul
ONU privind armele de foc) și de stabilire a măsurilor privind autorizațiile
de export, importul și tranzitul pentru arme de foc, piese și
componente ale acestora, precum și muniții; și
(d)
Regulamentul (CE) nr. 428/2009 al Consiliului din
5 mai 2009 de instituire a unui regim comunitar pentru controlul
exporturilor, transferului, serviciilor de intermediere și tranzitului de
produse cu dublă utilizare;
(e)
Directiva 2009/43/CE a Parlamentului European
și a Consiliului din 6 mai 2009 de simplificare a clauzelor și
condițiilor de transfer al produselor din domeniul apărării în interiorul
Comunității, astfel cum a fost modificată;
(4)
Tratatul privind comerțul cu arme conține
dispoziții care permit Uniunii Europene să devină parte la
tratat.
[1]               JO C , p. .


Anunţ juridic important

|

52009PC0443

Propunere de decizie a Consiliului de autorizare a introducerii pe piaţă a produselor care conţin, sunt compuse sau fabricate din porumb modificat genetic 59122xNK603 (DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6) în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European şi al Consiliului (Numai textele în limbile franceză şi olandeză sunt autentice) (Text cu relevanţă pentru SEE)  /* COM/2009/0443 final */

	[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |Bruxelles, 3.9.2009COM(2009) 443 finalPropunere deDECIZIE A CONSILIULUIde autorizare a introducerii pe piață a produselor care conțin, sunt compuse sau fabricate din porumb modificat genetic 59122xNK603 (DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6) în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului(Numai textele în limbile franceză și olandeză sunt autentice) (Text cu relevanță pentru SEE)EXPUNERE DE MOTIVEPropunerea anexată de decizie a Consiliului se referă la produsele alimentare și furajele care conțin, sunt compuse sau fabricate din porumb modificat genetic 59122xNK603, pentru care Pioneer Overseas Corporation a înaintat autorităților competente din Regatul Unit, la 26 august 2005, o cerere de introducere pe piață, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 privind produsele alimentare și furajele modificate genetic.Propunerea anexată se referă, de asemenea, la introducerea pe piață a altor produse care conțin sau sunt compuse din porumb 59122xNK603, având aceeași utilizare ca orice alt soi de porumb, cu excepția cultivării.La 25 noiembrie 2008, Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (EFSA) a emis un aviz favorabil în conformitate cu articolele 6 și 18 din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 și a concluzionat că este puțin probabil ca introducerea pe piață a produselor care conțin, sunt compuse sau fabricate din porumb 59122xNK603, astfel cum sunt descrise în cerere, să determine efecte negative asupra sănătății umane sau animale sau asupra mediului, în contextul utilizărilor prevăzute.În acest context, la 22 iulie 2009, Comitetul permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală a primit, spre votare, un proiect de decizie a Comisiei de autorizare a introducerii pe piața comunitară a produselor conținând, constând din sau produse din porumb modificat genetic 59122xNK603. Comitetul nu a emis niciun aviz: douăsprezece state membre (152 voturi) au votat în favoarea proiectului, zece state membre (112 voturi) au votat împotriva acestuia, patru state membre (77 voturi) s-au abținut, iar un stat membru (4 voturi) nu a fost reprezentat.Prin urmare, în temeiul articolului 35 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 și în conformitate cu articolul 5 din Decizia 1999/468/CE a Consiliului, modificată prin Decizia 2006/512/CE a Consiliului, Comisia trebuie să prezinte Consiliului o propunere cu privire la măsurile care urmează să fie adoptate, Consiliul având la dispoziție trei luni în care să decidă cu majoritate calificată și să informeze Parlamentul.Propunere deDECIZIE A CONSILIULUIde autorizare a introducerii pe piață a produselor care conțin, sunt compuse sau fabricate din porumb modificat genetic 59122xNK603 (DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6) în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului(Numai textele în limbile franceză și olandeză sunt autentice) (Text cu relevanță pentru SEE)CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 septembrie 2003 privind produsele alimentare și furajele modificate genetic[1], în special articolul 7 alineatul (3) și articolul 19 alineatul (3),având în vedere propunerea Comisiei,întrucât:1.  La 26 august 2005, a Pioneer Overseas Corporation prezentat autorităților competente din Regatul Unit o cerere, în conformitate cu articolele 5 și 17 din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003, pentru introducerea pe piață a produselor și ingredientelor alimentare și a furajelor care conțin, sunt compuse sau fabricate din porumb 59122xNK603 (denumită în continuare „cererea”).2.  Cererea se referă, de asemenea, la introducerea pe piață a altor produse care conțin sau sunt compuse din porumb 59122xNK603, având aceeași utilizare ca orice alt soi de porumb, cu excepția cultivării. Prin urmare, în conformitate cu articolele 5 alineatul (5) și 17 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003, cererea include datele și informațiile cerute în anexele III și IV la Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic și de abrogare a Directivei 90/220/CEE[2] a Consiliului, precum și informații și concluzii privind evaluarea riscului efectuată în conformitate cu principiile stabilite în anexa II la Directiva 2001/18/CE. Cererea include, de asemenea, planul de monitorizare a efectelor asupra mediului în conformitate cu anexa VII la Directiva 2001/18/CE.3.  La 25 noiembrie 2008, Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (EFSA) a emis un aviz favorabil în conformitate cu articolele 6 și 18 din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 și a concluzionat că este puțin probabil ca introducerea pe piață a produselor care conțin, sunt compuse sau fabricate din porumb 59122xNK603, astfel cum sunt descrise în cerere (denumite în continuare „produsele”) să determine efecte negative asupra sănătății umane sau animale sau asupra mediului, în contextul utilizărilor prevăzute[3]. În avizul său, EFSA a luat în considerare toate întrebările și problemele specifice semnalate de statele membre în cadrul consultării autorităților naționale competente, astfel cum se prevede la articolul 6 alineatul (4) și la articolul 18 alineatul (4) din regulamentul respectiv.4.  În avizul său, EFSA a concluzionat, de asemenea, că planul de monitorizare a mediului, constând într-un plan general de supraveghere prezentat de solicitant, este în conformitate cu utilizarea prevăzută pentru produse.5.  Având în vedere considerațiile menționate anterior, autorizația pentru produsele în cauză ar trebui acordată.6.  Trebuie alocat un identificator unic fiecărui OMG, în conformitate cu dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 65/2004 al Comisiei din 14 ianuarie 2004 de stabilire a unui sistem de elaborare și alocare a unor identificatori unici pentru organismele modificate genetic[4].7.  Pe baza avizului emis de EFSA, pentru produsele alimentare, ingredientele alimentare și furajele care conțin, sunt compuse sau fabricate din porumb 59122xNK603, nu sunt necesare alte cerințe specifice de etichetare decât cele prevăzute la articolul 13 alineatul (1) și la articolul 25 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003. Cu toate acestea, pentru a asigura folosirea produselor în limitele autorizației acordate prin prezenta decizie, etichetarea furajelor care conțin sau sunt compuse din OMG și a altor produse decât cele alimentare și furajere care conțin sau sunt compuse din OMG necesitând autorizație trebuie completată cu o indicație clară care să specifice că este interzisă folosirea produselor în cauză pentru cultivare.8.  În mod similar, avizul EFSA nu justifică impunerea unor condiții sau restricții specifice pentru introducerea pe piață și/sau a unor condiții sau restricții specifice pentru folosire și manipulare, inclusiv a unor cerințe de monitorizare după introducerea pe piață, sau a unor condiții specifice pentru protejarea anumitor ecosisteme/a mediului și/sau a anumitor zone geografice, astfel cum este prevăzut la articolele 6 alineatul (5) litera (e) și 18 alineatul (5) litera (e)din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003.9.  Toate informațiile relevante privind autorizarea produselor trebuie introduse în registrul comunitar al produselor alimentare și al furajelor modificate genetic, în conformitate cu dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 1829/2003.10.  Articolul 4 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 1830/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 septembrie 2003 privind trasabilitatea și etichetarea organismelor modificate genetic și trasabilitatea produselor destinate alimentației umane sau animale, produse din organisme modificate genetic, și de modificare a Directivei 2001/18/CE[5] stabilește cerințele de etichetare a produselor care conțin sau sunt compuse din OMG-uri.11.  Prezenta decizie se notifică, prin Centrul de schimb de informații pentru prevenirea riscurilor biotehnologice, părților semnatare ale Protocolului de la Cartagena privind biosiguranța la Convenția privind diversitatea biologică, în conformitate cu articolele 9 alineatul (1) și 15 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 1946/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2003 privind deplasările transfrontaliere de organisme modificate genetic[6].12.  Solicitantul a fost consultat cu privire la măsurile stipulate în prezenta decizie.13.  Comitetul permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală nu a emis un aviz în termenul stabilit de președinte,ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:Articolul 1 Organism modificat genetic și identificator unicIdentificatorul unic DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6 este alocat, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 65/2004, porumbului modificat genetic ( Zea mays L.) 59122xNK603, astfel cum este specificat la punctul (b) din anexa la prezenta decizie.Articolul 2AutorizareUrmătoarele produse sunt autorizate în sensul articolului 4 alineatul (2) și al articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003, în conformitate cu condițiile stabilite în prezenta decizie:(a) produse și ingrediente alimentare care conțin, sunt compuse sau fabricate din porumb DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6;(b) furaje care conțin, sunt compuse sau fabricate din porumb DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6;(c) produse, altele decât cele alimentare și furajele care conțin sau sunt compuse din porumb DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6, având aceeași utilizare ca orice alt soi de porumb, cu excepția cultivării.Articolul 3 Etichetare1. În sensul cerințelor de etichetare stabilite la articolele 13 alineatul (1) și 25 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 și la articolul 4 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 1830/2003, „denumirea organismului” este „porumb”.2. Cuvintele „nu este destinat cultivării” apar pe eticheta și în documentele însoțitoare ale produselor care conțin sau sunt compuse din porumb DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6 menționate la articolul 2 literele (b) și (c).Articolul 4 Monitorizarea efectelor asupra mediului1. Titularul autorizației se asigură că planul de monitorizare a efectelor asupra mediului există și se aplică, astfel cum este stabilit la litera (h) din anexă.2. Titularul autorizației prezintă Comisiei rapoarte anuale cu privire la punerea în aplicare și la rezultatele activităților stabilite în planul de monitorizare.Articolul 5Registrul comunitarInformațiile prezente în anexa la prezenta decizie se introduc în registrul comunitar al produselor alimentare și al furajelor modificate genetic, în conformitate cu dispozițiile articolului 28 din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003.Articolul 6Titularul autorizațieiTitularul autorizației este Pioneer Overseas Corporation, Belgia, reprezentând Pioneer Hi-Bred International Inc., Statele Unite ale Americii.Articolul 7ValabilitatePrezenta decizie se aplică pe o perioadă de 10 ani de la data notificării sale.Articolul 8DestinatarPrezenta decizie se adresează Pioneer Overseas Corporation, Avenue des Arts 44, B-1040 Bruxelles – Belgia.Adoptată la Bruxelles,Pentru ConsiliuPreședinteleANEXĂ(a) Solicitantul și titularul autorizației:Nume: Pioneer Overseas CorporationAdresă: Avenue des Arts 44, B-1040 Bruxelles - BelgiaÎn numele Pioneer Hi-Bred International, Inc., 7100 NW 62nd Avenue, P. O. Box 1014 – Johnston, IA 50131-1014, Statele Unite ale Americii.(b) Denumirea și specificațiile produselor:(1) produse și ingrediente alimentare care conțin, sunt compuse sau fabricate din porumb DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6;(2) furaje care conțin, sunt compuse sau fabricate din porumb DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6;(3) produse, altele decât cele alimentare și furajele care conțin sau sunt compuse din porumb DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6, având aceeași utilizare ca orice alt soi de porumb, cu excepția cultivării.Porumbul modificat genetic DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6, astfel cum este prezentat în cerere, este produs prin încrucișări între soiuri de porumb care conțin evenimentele DAS-59122-7 și MON-ØØ6Ø3-6 și exprimă proteinele Cry34Ab1 și Cry35Ab1 care conferă rezistență la anumite insecte lepidoptere, proteina PAT, utilizată ca marcator de selecție, care conferă toleranță la erbicidul glusofinat de amoniu și proteina CP4 EPSPS care conferă toleranță la erbicidul glifosat.(c) Etichetare:(1) În sensul cerințelor de etichetare specifice stabilite la articolele 13 alineatul (1) și 25 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 și la articolul 4 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 1830/2003, „denumirea organismului” este „porumb”;(2) Cuvintele „nu este destinat cultivării” apar pe eticheta și în documentele însoțitoare ale produselor care conțin sau sunt compuse din porumb DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6 menționate la articolul 2 literele (b) și (c) din prezenta decizie.(d) Metodă de detecție:-  Metode cantitative PCR în timp real în funcție de eveniment pentru porumbul modificat genetic DAS-59122-7 și MONØØ6Ø3-6 validate pe baza porumbului DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6.-  Validată pe semințe de laboratorul comunitar de referință înființat în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1829/2003, publicată la adresa http://gmo-crl.jrc.ec.europa.eu/statusofdoss.htm;-  Materiale de referință: ERM®-BF424 (pentru DAS-59122-7) și ERM®-BF415 (pentru MON-ØØ6Ø3-6) accesibile prin Centrul Comun de Cercetare (CCC) al Comisiei Europene, Institutul pentru materiale și măsurări de referință (IRMM) la adresa http://www.irmm.jrc.be/html/reference_materials_catalogue/index.htm.(e) Identificator unic:DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6(f) Informații necesare în temeiul anexei II la Protocolul de la Cartagena privind biosecuritatea la Convenția privind diversitatea biologică:Centrul de schimb de informații pentru prevenirea riscurilor biotehnologice, număr de înregistrare: a se vedea [ a se completa după notificare ].(g) Condiții sau restricții privind introducerea pe piață, folosirea sau manipularea produselor:Nu sunt necesare.(h) Plan de monitorizarePlanul de monitorizare a efectelor asupra mediului în conformitate cu anexa VII la Directiva 2001/18/CE.[Link: plan publicat pe internet ](i) Cerințe de monitorizare după introducerea pe piață pentru utilizarea ca aliment destinat consumului umanNu sunt necesare.Notă: este posibil ca linkurile către documentele relevante să necesite a fi modificate în timp. Aceste modificări vor fi puse la dispoziția publicului prin actualizarea registrului comunitar al produselor alimentare și al furajelor modificate genetic. [1] JO L 268, 18.10.2003, p. 1.[2] JO L 106, 17.04.2001, p. 1.[3] http://registerofquestions.efsa.europa.eu/roqFrontend/questionLoader?question=EFSA-Q-2005-247[4] JO L 10, 16.1.2004, p. 5.[5] JO L 268, 18.10.2003, p. 24.[6] JO L 287, 5.11.2003, p. 1.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 30.9.2015
            COM(2015) 488 final
            2015/0237(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția ce urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul celei de a șaizeci și șasea sesiuni a Comitetului executiv al Programului Înaltului Comisariat al Națiunilor Unite pentru Refugiați

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

                  Prin scrisoarea din 7 septembrie 2015, adresată președintelui Comitetului executiv al UNHCR (Înaltul Comisariat al Națiunilor Unite pentru Refugiați), șeful Delegației Uniunii Europene pe lângă Organizația Națiunilor Unite din Geneva a solicitat să se examineze căile și mijloacele de actualizare a modalităților relevante de participare a Uniunii Europene în organele de conducere ale UNHCR, astfel încât Uniunea Europeană să poată prevedea potențiala sa participare la consultările pregătitoare neoficiale. Pentru a se da curs acestei cereri, se preconizează solicitarea Comitetului executiv al UNHCR să adopte aceste  modificări în cadrul celei de a șaizeci și șasea sesiuni, care se va desfășura în perioada 5-9 octombrie 2015. Regula nr. 46 din Regulamentul de procedură al Comitetului executiv al UNHCR stabilește că oricare dintre aceste reguli poate fi modificată de către Comitetul executiv. Regula nr. 26 din Regulamentul de procedură al Comitetului executiv al UNHCR stabilește că deciziile Comitetului executiv al UNHCR se iau cu majoritatea membrilor prezenți și cu drept de vot. Toate statele membre ale Uniunii Europene, cu excepția Lituaniei și a Maltei, fac parte din Comitetul executiv al UNHCR. În temeiul unei decizii a Comitetului executiv al UNHCR, reînnoită recent în cadrul celei de a șaizeci și patra sesiuni care a avut loc în perioada 29 septembrie - 3 octombrie 2014 (A/AC.96/1143), Uniunea Europeană se numără printre organizațiile interguvernamentale invitate de către Înaltul Comisariat să trimită un observator la reuniunile sale publice (regula nr. 38) și, prin urmare, nu participă la adoptarea deciziilor Comitetului executiv al UNHCR.

               2.REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE

                  Modificările Regulamentului de procedură al Comitetului executiv al UNHCR anexate la prezenta propunere de decizie au fost propuse de președintele Comitetului executiv al UNHCR, la cererea Biroului Comitetului executiv al UNHCR, prin scrisoarea din 11 septembrie 2015 adresată membrilor Comitetului executiv al UNHCR pentru a răspunde cererii înaintate de către șeful Delegației Uniunii Europene pe lângă Organizația Națiunilor Unite din Geneva președintelui Comitetului executiv al UNHCR prin scrisoarea din 7 septembrie 2015.

                  În aprilie 2013, Comisia a informat Consiliul cu privire la strategia sa de îmbunătățire progresivă a statutului Uniunii Europene în cadrul organizațiilor internaționale și al altor foruri, în conformitate cu obiectivele Tratatului de la Lisabona. La 9 aprilie și la 10 septembrie 2014, Comisia a informat COREPER cu privire la intenția sa de a relua eforturile de obținere a unor drepturi suplimentare de participare a Uniunii Europene în cadrul organelor oficiale și neoficiale ale UNHCR. În perioada 25-26 septembrie 2014, Consiliul a adoptat o poziție privind măsurile care vizează obținerea unor drepturi suplimentare de participare a Uniunii Europene în cadrul organelor oficiale și neoficiale ale Înaltului Comisariat al Organizației Națiunilor Unite, care stabilește că „Uniunea Europeană este de mulți ani un actor-cheie în cadrul UNHCR, în calitate de donator major în domeniul ajutorului umanitar și al asistenței pentru dezvoltare, prin activitățile sale privind protecția internațională, inclusiv relocarea, și prin sprijinirea unor sisteme de azil robuste, prin instituirea unui sistem european comun de azil. Acest rol a crescut constant în ultimii ani. Prin urmare, este necesară o îmbunătățire a statutului actual al Uniunii Europene față de UNHCR. Consiliul consideră că trebuie identificate noi modalități prin care Uniunii Europene să îi fie acordate drepturi suplimentare de participare, în special dreptul de a participa la reuniuni private organizate pentru a se discuta chestiuni politice și de guvernanță esențiale. „Consiliul invită Comisia ca, în strânsă coordonare cu Înaltul Reprezentant, să abordeze Înaltul Comisariat al ONU pentru Refugiați în vederea reuniunii [Comitetului Executiv al UNHCR] din luna octombrie.”
                     1

                  La 2 și 16 septembrie 2015, Comisia a informat COREPER cu privire la rezultatele acestor contacte. Comisia consideră că nu este necesară în acest caz o decizie, în conformitate cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE. Cu toate acestea, având în vedere dezbaterile din cadrul reuniunii COREPER din 16 septembrie 2015 și 24 septembrie 2015, Comisia prezintă actuala propunere, în mod excepțional, pornind de la premisa că propunerea va fi adoptată de Consiliu în timp util pentru cea de a șaizeci și șasea sesiune a Comitetului executiv al UNHCR, care se va desfășura în perioada 5-9 octombrie 2015.

                  Prezenta propunere abordează exclusiv aspectele privind modificarea Regulamentului de procedură al Comitetului executiv, însă fără a aduce atingere responsabilităților și competențelor Comisiei și ale Înaltului Reprezentant, în conformitate cu articolul 220 din TFUE.

               3.IMPLICAȚIILE BUGETARE

                  Prezenta propunere nu are un impact asupra bugetului UE.

               2015/0237 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția ce urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul celei de a șaizeci și șasea sesiuni a Comitetului executiv al Programului Înaltului Comisariat al Națiunilor Unite pentru Refugiați

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 78 alineatul (2) coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Uniunea este un actor-cheie în domenii cuprinse în mandatul Înaltului Comisariat al Organizației Națiunilor Unite pentru Refugiați („UNHCR”), atât prin intermediul activităților sale în domeniul protecției internaționale, inclusiv prin politica Uniunii în materie de relocare și înființarea sistemului european comun de azil, precum și în calitate de donator major în domeniul ajutorului umanitar și al asistenței pentru dezvoltare. Cu toate acestea, modalitățile actuale de participare în cadrul Comitetului executiv al UNHCR nu corespund acestui rol important.

               (2)În consecință, prin scrisoarea din 7 septembrie 2015, adresată președintelui Comitetului executiv al UNHCR, șeful Delegației Uniunii Europene pe lângă Organizația Națiunilor Unite din Geneva a solicitat să se examineze măsurile și mijloacele de actualizare a modalităților relevante de participare a Uniunii Europene în cadrul organelor de conducere ale UNHCR, astfel încât Uniunea Europeană să poată prevedea potențiala sa participare la consultările pregătitoare neoficiale.

               (3)Prin scrisoarea din 11 septembrie 2015 adresată membrilor Comitetului executiv al UNHCR, președintele Comitetului executiv al UNHCR a propus, la cererea Biroului Comitetului executiv al UNHCR, modificarea Regulamentului de procedură al Comitetului executiv al UNHCR pentru a răspunde acestei solicitări.

               (4)Regula nr. 46 din Regulamentul de procedură al Comitetului executiv al UNHCR stabilește că oricare dintre aceste reguli poate fi modificată de către Comitetul executiv.

               (5)Se preconizează solicitarea Comitetului executiv al UNHCR să adopte aceste modificări în cadrul celei de a șaizeci și șasea sesiuni, care se va desfășura în perioada 5-9 octombrie 2015.

               (6)Toate statele membre ale Uniunii Europene, cu excepția Lituaniei și a Maltei, fac parte din Comitetul executiv al UNHCR.

               (7)Prin urmare, este oportun să se stabilească poziția Uniunii cu privire la adoptarea acestor modificări ale Regulamentului de procedură al Comitetului executiv al UNHCR.

               (8)Prezenta decizie nu aduce atingere competențelor Comisiei, în conformitate cu articolul 220 din TFUE.

               (9)Întrucât Comitetul executiv al UNHCR se va întruni imediat după adoptarea prezentei decizii, aceasta ar trebui să intre în vigoare la data adoptării.

               (10)[În conformitate cu articolul 3 din Protocolul nr. 21 privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, statele membre respective au notificat intenția lor de a participa la adoptarea și la aplicarea prezentei decizii.]

               SAU

               [În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 21 privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și fără a aduce atingere articolului 4 din protocolul menționat, statele membre respective nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu au obligații în temeiul acesteia și nu fac obiectul aplicării sale.]

               SAU

               [În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 21 privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și fără a aduce atingere articolului 4 din protocolul menționat anterior, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               În conformitate cu articolul 3 din Protocolul nr. 21 privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Irlanda a notificat (, prin scrisoarea din...,) intenția sa de a participa la adoptarea și la aplicarea prezentei decizii.]

               SAU

               În conformitate cu articolul 3 din Protocolul nr. 21 privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Regatul Unit a notificat (, prin scrisoarea din...,) intenția sa de a participa la adoptarea și la aplicarea prezentei decizii.

               În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 21 privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și fără a aduce atingere articolului 4 din protocolul menționat anterior, Irlanda nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.]

               (11)În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția privind adoptarea de modificări la Regulamentul de procedură al Comitetului executiv al Programului UNHCR, care urmează să fie adoptată în numele Uniunii și care va fi exprimată de către statele membre care fac parte din Comitetul executiv al UNHCR, acționând împreună în interesul Uniunii Europene, este stabilită în anexa la prezenta decizie.

               Se pot conveni modificări minore la amendamentele anexate, fără a fi necesară o nouă decizie a Consiliului.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  Poziție privind măsurile care vizează obținerea unor drepturi suplimentare de participare a Uniunii Europene în cadrul organelor oficiale și neoficiale ale Înaltului Comisariat al Națiunilor Unite pentru Refugiați (ICNUR) din 24-25 septembrie 2014, punctele 1 și 2, 13046/1/14 REV 1.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 30.9.2015
            COM(2015) 488 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de Decizie a Consiliului
            privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul celei de a șaizeci și șasea sesiuni a Comitetului executiv al Programului Înaltului Comisariat al Organizației Națiunilor Unite pentru Refugiați

               ANEXĂ

               la

               Propunerea de Decizie a Consiliului

               privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul celei de a șaizeci și șasea sesiuni a Comitetului executiv al Programului Înaltului Comisariat al Organizației Națiunilor Unite pentru Refugiați

               Statele membre care fac parte din Comitetul executiv al UNHCR (Înaltul Comisariat al Organizației Națiunilor Unite pentru Refugiați) sprijină adoptarea următoarelor modificări aduse Regulamentului de procedură al Comitetului executiv al UNHCR:

               „Regula nr. 33 din Regulamentul de procedură al Comitetului executiv al Programului Înaltului Comisariat al Organizației Națiunilor Unite pentru Refugiați (A/AC.96/187/Rev.7) se modifică după cum urmează:

               Reuniunile comitetului sunt publice, cu excepția cazului în care comitetul hotărăște altfel. Președintele, în consultare cu comitetul, poate invita agenții specializate, fonduri și programe ale Organizației Națiunilor Unite și ale organizațiilor interguvernamentale să participe la reuniuni private, în funcție de expertiza și de contribuțiile lor la lucrările Comitetului.”


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 14.10.2015
            COM(2015) 501 final
            2015/0240(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului pentru comerțul cu servicii al Organizației Mondiale a Comerțului pentru a solicita aprobarea cu privire la tratamentul preferențial dincolo de accesul la piață care urmează să fie oferit în mod unilateral de către Uniunea Europeană serviciilor și prestatorilor de servicii din țările cel mai puțin dezvoltate pe baza derogării în domeniul serviciilor pentru țările cel mai puțin dezvoltate

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               Motivele și obiectivele propunerii

               Propunerea de decizie a Consiliului este realizată în contextul derogării în domeniul serviciilor a OMC pentru țările cel mai puțin dezvoltate. Derogarea în domeniul serviciilor
                  1
                permite membrilor OMC să acorde LDC preferințe unilaterale privind serviciile și necesită acceptarea de către Consiliul pentru comerțul cu servicii a preferințelor notificate acordate în raport cu alte măsuri decât cele descrise la articolul XVI din GATS (accesul pe piață).

               La 23 iulie 2015, Comisia a adoptat o propunere de decizie a Consiliului
                  2
                de stabilire a poziției Uniunii în cadrul Consiliului pentru comerțul cu servicii al OMC cu privire la acceptarea preferințelor notificate de membrii OMC în ceea ce privește serviciile și prestatorii de servicii din țările cel mai puțin dezvoltate, altele decât cele descrise la articolul XVI din GATS (accesul la piață).

               Propunerea de decizie a Consiliului stabilește poziția Uniunii Europene în cadrul Consiliului pentru comerțul cu servicii astfel încât să fie în măsură să solicite aprobarea cu privire la tratamentul preferențial dincolo de accesul la piață pe care Uniunea Europeană intenționează să îl acorde în mod unilateral serviciilor și prestatorilor de servicii din țările cel mai puțin dezvoltate.

               Tratamentul prevăzut a fi acordat țărilor cel mai puțin dezvoltate a fost pregătit pe baza unei abordări exprimate de membrii OMC în cadrul unei reuniuni la nivel înalt a Consiliului pentru comerțul cu servicii la 5 februarie 2015, iar un semnal al intenției de notificare a fost transmis OMC la 30 iulie 2015.

               Coerența cu prevederile politicilor existente în domeniul de politică și cu alte politici ale Uniunii

               În cadrul celei de-a noua Conferințe ministeriale a OMC din Bali, care a avut loc în perioada 3-6 decembrie 2013, Uniunea Europeană s-a alăturat consensului asupra adoptării unei decizii privind operaționalizarea unei derogări în domeniul serviciilor pentru țările cel mai puțin dezvoltate
                  3
               . UE este angajată în vederea succesului celei de-a zecea Conferințe ministeriale a OMC care va avea loc la Nairobi în decembrie 2015, în vederea avansării în mod decisiv a negocierilor din cadrul Rundei pentru dezvoltare de la Doha și a punerii în aplicare a pachetului de rezultate obținute în Bali, inclusiv a elementelor referitoare la țările cel mai puțin dezvoltate. Propunerea de decizie a Consiliului face parte din acest proces de punere în aplicare agreat la Conferința din Bali.

               Sprijinul acordat progresului economic al țărilor cel mai puțin dezvoltate, prin intermediul preferințelor care le vor fi acordate în virtutea derogării, va contribui la realizarea obiectivelor din tratat care prevăd că UE contribuie la dezvoltarea armonioasă a comerțului mondial, definește și pune în practică politici comune pentru a promova dezvoltarea durabilă a țărilor în curs de dezvoltare
                  4
               . Această propunere de notificare va contribui, de asemenea, la încheierea unei părți din negocierile privind serviciile din Agenda de dezvoltare de la Doha.

               2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

               Temei juridic

                  Temeiurile juridice pentru propunerea de decizie a Consiliului sunt articolul 91, articolul 100 și articolul 207 alineatul (4) primul paragraf, coroborate cu articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE).

               Articolul 218 alineatul (9) din TFUE prevede că, atunci când un act având efect juridic trebuie adoptat în cadrul unui organism creat printr-un acord internațional, Consiliul, pe baza unei propuneri din partea Comisiei sau a Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate, adoptă o decizie de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii cu privire la adoptarea acestui act în cadrul organismului respectiv. Deși notificarea preferințelor pe care Uniunea intenționează să le acorde țărilor cel mai puțin dezvoltate nu are efecte juridice, aceasta ar include angajamente care depășesc nivelul accesului la piață care necesită aprobare în cadrul Consiliului pentru comerțul cu servicii, pentru care este adecvată prezenta decizie adoptată pe baza articolului 218 alineatul (9) din TFUE. Preferințele preconizate sunt legate de obligațiile care decurg din Acordul General privind Comerțul cu Servicii și se pot referi la toate sectoarele de servicii, inclusiv la serviciile de transport. Prin urmare, propunerea de decizie intră sub incidența articolului 91, articolului 100 și articolului 207 alineatul (4) primul paragraf din TFUE.

               3.IMPLICAȚIILE BUGETARE

                  Propunerea nu are implicații bugetare.

               2015/0240 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului pentru comerțul cu servicii al Organizației Mondiale a Comerțului pentru a solicita aprobarea cu privire la tratamentul preferențial dincolo de accesul la piață care urmează să fie oferit în mod unilateral de către Uniunea Europeană serviciilor și prestatorilor de servicii din țările cel mai puțin dezvoltate pe baza derogării în domeniul serviciilor pentru țările cel mai puțin dezvoltate

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 91, articolul 100 și articolul 207 alineatul (4) primul paragraf, coroborate cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Articolul IX din Acordul de la Marrakech de instituire a Organizației Mondiale a Comerțului (OMC) stabilește procedurile pentru acordarea derogărilor referitoare la acordurile comerciale multilaterale cuprinse în anexa 1A, 1B sau 1C la acordul respectiv și în anexele acestora.

               (2)S-a solicitat o derogare prin care membrii OMC ar fi în măsură să acorde un tratament preferențial serviciilor și prestatorilor de servicii din țările cel mai puțin dezvoltate, fără a acorda același tratament serviciilor și prestatorilor de servicii similari din toate celelalte țări membre ale OMC, derogând, în mod excepțional, de la obligația care decurge din articolul II alineatul (1) din Acordul General privind Comerțul cu Servicii (GATS). Consiliul a adoptat poziția Uniunii în sprijinul derogării prin Decizia Consiliului din 14 decembrie 2011 (2012/8/UE).

               (3)Decizia ministerială a OMC din 17 decembrie 2011 de autorizare a membrilor OMC să acorde un astfel de tratament preferențial serviciilor și prestatorilor de servicii din țările membre cel mai puțin dezvoltate pentru o perioadă de 15 ani prevede la alineatele (1) și (2) (i) că membrii care acordă un tratament preferențial în conformitate cu această derogare trebuie să prezinte o notificare Consiliului pentru comerțul cu servicii și (ii) că acordarea unui tratament preferențial în raport cu aplicarea unor măsuri, altele decât cele descrise la articolul XVI din GATS, este supusă aprobării de către Consiliul pentru comerțul cu servicii în conformitate cu procedurile sale. Cerința privind aprobarea de către Consiliul pentru comerțul cu servicii cu privire la respectivele măsuri a fost reluată la alineatul 1.3 din Decizia ministerială a OMC din 7 decembrie 2013.

               (4)Prin Decizia Consiliului din [] 2015 [], a fost stabilită poziția Uniunii de a accepta preferințe dincolo de articolul XVI din GATS acordate de către alți membri ai OMC serviciilor și prestatorilor de servicii din țările membre cel mai puțin dezvoltate.

               (5)În plus față de acceptarea preferențelor acordate de alți membri ai OMC, este în interesul obiectivelor de dezvoltare ale Uniunii Europene și contribuie la încheierea unei părți din negocierile privind serviciile din Agenda de dezvoltare de la Doha ca Uniunea Europeană să solicite aprobarea cu privire la tratamentul preferențial dincolo de accesul la piață pe care intenționează să îl acorde serviciilor și prestatorilor de servicii din țările membre cel mai puțin dezvoltate, cu o atenție deosebită pentru preferințele acordate în ceea ce privește șederea temporară a persoanelor fizice pentru ca prestarea de servicii să creeze stimulente pentru îndeplinirea obligațiilor în materie de readmisie în conformitate cu dreptul internațional, pentru punerea în aplicare a acordurilor de readmisie existente și pentru încheierea altora noi, cu condiția ca țările membre cel mai puțin dezvoltate să coopereze cu Uniunea Europeană în ceea ce privește gestionarea migrației,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Uniunea va solicita aprobarea în cadrul Consiliului pentru comerțul cu servicii al OMC în ceea ce privește tratamentul preferențial pe care Uniunea intenționează să îl acorde serviciilor și prestatorilor de servicii din țările cel mai puțin dezvoltate și în particular în ceea ce privește aceste preferințe dincolo de accesul la piață, astfel cum figurează în addendumul la prezenta decizie și în conformitate cu Deciziile ministeriale ale OMC din 17 decembrie 2011 (WT/L/847) și 7 decembrie 2013 (WT/L/918).

               Această poziție va fi exprimată de Comisia Europeană.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  Derogările sunt autorizațiile acordate de Consiliul general al OMC/Conferința ministerială a OMC de a se sustrage temporar de la anumite obligații din cadrul OMC care sunt, în mod normal, aplicabile.

                     (2)
                  COM (2015)356.

                     (3)
                  WT/L/918.

                     (4)
                  Articolele 205 și 206 din TFUE și articolul 21 din TUE.