				|

		52013PC0260

			Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI privind sănătatea animalelor /* COM/2013/0260 final - 2013/0136 (COD) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           JUSTIFICARE ȘI OBIECTIVE
Sănătatea animală reprezintă o
preocupare pentru toți cetățenii europeni. Această
preocupare își are originea în problemele potențiale de
sănătate publică și de siguranță și
securitate alimentară, care sunt legate de sănătatea
animală, dar și în costurile economice pe care un focar de boală
animală le poate genera, precum și în considerente de bunăstare
a animalelor, inclusiv în implicațiile măsurilor de control al
bolilor asupra bunăstării animalelor.
În același timp, propunerea reflectă
prioritățile reglementării inteligente[1],
urmărind să simplifice cadrul juridic existent, răspunzând
așteptărilor părților interesate privind reducerea
sarcinilor administrative.
În sfârșit, propunerea reflectă
prioritățile Comisiei, precum obiectivul de creștere
inteligentă cuprins în strategia Europa 2020[2],
ajutând sectorul în discuție să devină mai robust prin
măsuri active de prevenție și printr-o gestionare mai
flexibilă a riscurilor.
Analiza problemei
Cadrul legislativ actual al UE în domeniul
sănătății animale cuprinde aproape 50 de directive și
regulamente de bază și circa 400 de acte care țin de
legislația secundară, unele dintre ele adoptate încă din 1964.
În 2004, Comisia a lansat o evaluare externă
pentru examinarea amănunțită a rezultatelor acțiunilor UE
în domeniul sănătății animale, evaluare care a dus la
adoptarea, în 2007, a unei noi Strategii privind sănătatea
animală. O combinație de împrejurări a făcut
imperativă reevaluarea politicii noastre:
        elementele principale ale
politicii actuale au fost, în mare parte, elaborate între 1988 și 1995,
perioadă în care Comunitatea nu număra decât douăsprezece state
membre;
        au apărut noi provocări. Au apărut boli care
erau necunoscute cu zece ani în urmă, în timp ce altele, ca de exemplu
febra aftoasă, boala limbii albastre și gripa aviară, au
provocat recent probleme, reamintindu-ne astfel că reprezintă în
continuare riscuri foarte grave;
        de asemenea, condițiile de comercializare s-au schimbat în
mod radical, volumul comerțului cu produse de origine animală, atât
în interiorul UE, cât și cu țările terțe, a crescut foarte
mult și
        știința, tehnologia și cadrul nostru
instituțional au evoluat în mod considerabil.
Au fost identificate mai multe probleme în
privința legislației actuale. Unele dintre acestea sunt legate de
abordarea generală a politicilor, respectiv:
–
de complexitatea politicii comunitare actuale în
materie de sănătate animală;
–
de lipsa unei strategii globale;
–
de o focalizare insuficientă pe prevenirea
bolilor, cu o atenție specială acordată necesității
asigurării unei biosecurități sporite.
Alte probleme identificate sunt legate de
funcționarea legislației existente, în special:
–
de chestiuni privind comerțul în interiorul
Uniunii cu animale vii.
Atât problemele generale, cât și cele
specifice vor fi rectificate fie prin noua legislație, fie prin acte
delegate și de punere în aplicare.
Obiectivele propunerii
Legislația în materie de sănătate
animală este cadrul legal pentru Strategia privind sănătatea animală
a UE, publicată în 2007. Obiectivele
generale, astfel cum sunt prezentate în cadrul strategiei, sunt:
        asigurarea unui nivel ridicat de sănătate publică
și de siguranță alimentară, prin minimizarea
incidenței riscurilor biologice și chimice asupra oamenilor;
        promovarea
sănătății animale prin prevenirea/reducerea incidenței
bolilor animalelor și, în acest mod, sprijinirea agriculturii și
economiei rurale;
        îmbunătățirea
creșterii economice/coeziunii/competitivității, prin asigurarea
liberei circulații a bunurilor și a circulației
proporționate a animalelor;
        promovarea practicilor
agricole și a bunăstării animalelor care previn
amenințările asupra sănătății animale și
minimizează impactul asupra mediului, în sprijinul Strategiei de
dezvoltare durabilă a UE.
Obiectivele specifice ale legislației în
materie de sănătate animală sunt:
        instituirea unui cadru
de reglementare unic, simplificat, transparent și clar, care să
stabilească sistematic obiectivele, domeniul de aplicare și
principiile intervențiilor de reglementare; așezarea
bunei guvernanțe și respectării standardelor internaționale
(precum cele ale OIE) la temelia acestui cadru; concentrarea
asupra măsurilor preventive pe termen lung și colaborarea cu toate
părțile interesate relevante;
        introducerea unor
principii generale cuprinzătoare, care să permită un cadru
juridic simplificat în vederea pregătirii pentru a face față
unor probleme noi, cum ar fi o reacție rapidă în cazul unor boli
emergente, asigurându-se, în același timp, aceeași calitate a
reacției ca și cea prevăzută de legislația
actuală;
        asigurarea
coerenței între principiile orizontale ale legislației în domeniul
sănătății animale, al bunăstării animalelor
și al politicilor privind siguranța alimentară și cele ale
politicilor UE în privința schimbărilor climatice, politicii agricole
comune și durabilității;
        reducerea cât mai mult
a impactului bolilor animalelor asupra sănătății animale
și asupra sănătății publice, asupra
bunăstării animalelor, precum și asupra economiei și societății
în general, prin creșterea gradului de informare cu privire la boli
și prin îmbunătățirea pregătirii, a supravegherii
și a mecanismelor de reacție în caz de urgență la nivel
național și la nivelul UE;
        asigurarea bunei
funcționări a pieței interne a animalelor și a produselor
de origine animală, cu un nivel înalt de protecție a
sănătății animale și a sănătății
publice și cu sprijinirea obiectivelor Europa 2020;
Obiectivele operaționale ale legislației
în materie de sănătate animală sunt:
        integrarea noii
abordări ghidate de prevenție și orientate înspre stimulente în
centrul politicilor privind sănătatea animală;
        asigurarea unei
distribuții clare și echilibrate a rolurilor și
responsabilităților între autoritățile competente,
instituțiile UE, sectorul agricol, proprietarii de animale și
alții;
        introducerea
împărțirii pe categorii a bolilor ca bază pentru
intervențiile UE;
        instituirea unor
mecanisme eficace de reacție rapidă în caz de apariție a
bolilor, inclusiv în situații mai deosebite, cum ar fi în cazul bolilor
emergente;
        asigurarea
pregătirii pentru situații de urgență și în vederea
unei reacții rapide la bolile animalelor și la zoonoze, inclusiv prin
utilizarea vaccinurilor, dacă este cazul;
        introducerea unor
proceduri simplificate, în toate situațiile în care condițiile
tehnice și de altă natură o permit, care să țină
seama de specificul micilor agricultori și al microîntreprinderilor
și să elimine, ori de câte ori este posibil, sarcinile și
costurile administrative nejustificate;
        asigurarea unei
flexibilități suficiente noului cadru juridic pentru a-i permite
adaptarea fără dificultăți la viitoarele evoluții
științifice și tehnologice;
        reducerea riscului de
perturbare a comerțului prin urmărirea unui nivel adecvat de
convergență cu standardele internaționale relevante, asigurând,
în același timp, un angajament ferm în favoarea unor standarde înalte de
sănătate animală.
2.           CADRUL JURIDIC
Temeiul juridic
Articolele 43, 114 și 168 din Tratatul
privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) constituie temeiul juridic
pentru măsurile legislative adoptate de UE cu privire la
sănătatea animală, aceste măsuri făcând parte
integrantă din politica UE în domeniile agriculturii,
sănătății publice și protecției consumatorilor,
comerțului și pieței unice.
–
Articolul 43 constituie temeiul juridic pentru
măsurile legislative ale UE în domeniul politicii agricole comune. Acest
articol a devenit temei juridic și pentru legislația veterinară,
întrucât politica comunitară în domeniul sănătății
animale (PCSA) este considerată, din punct de vedere juridic, parte din
politica agricolă comună, urmând, așadar, aceleași
proceduri legislative și administrative.
–
Articolul 114 constituie temeiul juridic pentru
instituirea și funcționarea pieței interne și pentru
apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative în acest
domeniu.
–
Articolul 168 privind protecția
sănătății se referă la protecția
sănătății umane împotriva tuturor factorilor care o pot
pune în pericol, inclusiv a factorilor legați de sănătatea
animală. Măsurile veterinare care vizează direct protecția
sănătății publice se adoptă de asemenea prin
codecizie, conform dispozițiilor acestui articol.
Coerența cu alte politici ale Uniunii
Prezentul set de dispoziții legislative în
domeniul sănătății animale se întrepătrunde cu cadrul
juridic privind bunăstarea animalelor, siguranța alimentară,
sănătatea publică, alimentația animalelor, medicamentele de
uz veterinar, protecția mediului, controalele oficiale, politica
comună în domeniul pescuitului (PCP) și politica agricolă
comună (PAC).
Relația cu alte propuneri din cadrul
pachetului
Propunerea face parte dintr-un pachet de patru
propuneri de revizuire privind sănătatea animală,
sănătatea plantelor, calitatea materialului vegetal de reproducere
și controalele oficiale efectuate asupra plantelor, animalelor,
alimentelor și furajelor.
Revizuirea regulamentului privind controalele
oficiale face ca acestea să fie efectuate în mod mai coerent, în scopul
protejării sănătății animalelor, și permite o mai
bună coordonare cu regulamentul privind sănătatea animală.
3.           SUBSIDIARITATEA ȘI PROPORȚIONALITATEA
Subsidiaritatea
O stare bună de sănătate a
animalelor generează beneficii nu doar pentru sectorul privat, ci este un
bun public, cu beneficii societale mai ample. Natura transmisibilă a
multor boli ale animalelor face ca o abordare comună să aibă
beneficii globale mult mai mari decât o serie de acțiuni individuale.
Valoarea abordării armonizate la nivelul UE a
fost larg acceptată și a ajutat la reducerea sarcinii administrative
pentru operatori, comercianți, medici veterinari și industriile care
au legătură cu domeniul veterinar. Această abordare a jucat un
rol esențial în instituirea pieței unice, facilitând comerțul în
interiorul Uniunii cu animale și produse de origine animală (carne,
lapte etc.) prin stabilirea unor condiții armonizate privind
sănătatea animală și prin promovarea succesului politicii
agricole comune.
Beneficiile normelor armonizate în ceea ce
privește prevenirea, notificarea, controlul și eradicarea bolilor
animalelor la nivelul UE au fost demonstrate în timpul aparițiilor recente
de focare de boli ale animalelor. Reacția la aceste crize a demonstrat
capacitatea UE de a acționa rapid, limitând răspândirea bolilor
și minimizându-le impactul. Acest lucru s-a datorat în bună
măsură abordării armonizate a controlului bolilor, inclusiv prin
asigurarea unor compensații financiare pentru pierderile suferite de
exploatațiile agricole în urma aplicării măsurilor de eradicare
a bolilor. În plus, ținând seama de piața unică, incapacitatea
de a ține sub control o boală într-un stat membru poate afecta grav
statutul sanitar al Uniunii și poate pune în pericol potențialul de
export al acesteia. Având în vedere toate acestea, se justifică o
acțiune a UE, întrucât este evident că statele membre nu pot
obține rezultatele dorite acționând individual și că UE în
ansamblu ar obține o abordare coerentă cu mai multă
eficiență și eficacitate.
Proporționalitatea
Legislația în materie de sănătate
animală instituie un cadru general pentru prevenirea, controlul și
eradicarea bolilor animalelor. Cadrul este elaborat folosindu-se norme bazate
pe rezultate, evitându-se suprareglementarea și lăsând statelor
membre libertatea de a reglementa mai strict sau mai în detaliu acolo unde este
cazul, asigurându-se astfel flexibilitatea necesară pentru adaptarea
normelor la circumstanțele naționale, regionale sau locale. Pe de
altă parte, normele privind comerțul trebuie să fie suficient de
detaliate și de precise pentru a reduce riscul aplicării diferite de
către operatori și autoritățile competente și, în
consecință, al denaturării concurenței, precum și pe
cel al unei posibile reduceri a coerenței abordării bolilor. Prin
urmare, regulamentul privind sănătatea animală caută să
realizeze un echilibru între acțiunea proporțională și cea
necesară.
4.           CONSULTAREA PĂRȚILOR
INTERESATE ȘI EVALUĂRILE DE IMPACT
Procedura de consultare
Legislația în materie de sănătate
animală este rezultatul unei lungi serii de analize care au fost luate în
considerare.
În 2004, Comisia a lansat o evaluare
independentă pentru a analiza performanța politicii comunitare în
domeniul sănătății animale (PCSA)[3]
în decursul deceniului precedent și coerența sa cu alte
intervenții politice ale UE. Obiectivul a fost identificarea acelor
elemente ale PCSA care pot fi îmbunătățite și definirea
unor modalități de realizare a îmbunătățirilor
identificate.
Printre altele, evaluarea PCSA a recomandat
elaborarea unei strategii unice privind sănătatea animală,
pentru a preîntâmpina apariția unor politici fragmentate și
determinate de momentele de criză. Rezultatul a fost Strategia UE în
materie de sănătate animală 2007-2013 intitulată
„Prevenirea este mai eficientă decât vindecarea”[4].
Strategia prevede adoptarea unui „cadru de
reglementare unic privind sănătatea animală, care să se
concentreze mai mult asupra stimulentelor decât asupra penalităților
și care să fie coerent cu alte politici ale UE și convergent cu
standardele internaționale”, cadru care va „defini și integra
principiile comune și cerințele cuprinse în legislația
actuală”. Reacția Parlamentului European[5],
a Consiliului[6] și a Comitetului
Economic și Social European[7] la comunicarea Comisiei
privind strategia în discuție a fost de a saluta această
inițiativă. Ca urmare, Planul de acțiune pentru punerea în
aplicare a strategiei[8] a confirmat că
„obiectivul principal al strategiei este dezvoltarea unei legislații UE în
domeniul sănătății animale”.
Chiar de la începutul procesului, au fost profund
implicate și au jucat un rol esențial în cadrul discuțiilor
principalele părți interesate, statele membre, autoritățile
competente, organizațiile internaționale și partenerii
comerciali. În plus, au fost consultați de mai multe ori partenerii
economici și sociali, cum ar fi asociațiile europene interesate de
sănătatea animală și de bunăstarea animalelor, precum
și publicul larg, în conformitate cu standardele de consultare
publică ale Comisiei.
5.           ELEMENTELE PROPUNERII
Partea I: Reguli generale
Legislația în materie de sănătate
animală stabilește principiile generale privind o bună stare de
sănătate a animalelor pentru legislația UE. Ea reunește
măsuri privind sănătatea animală pentru animalele terestre
și pentru cele acvatice.
Partea I prevede, de asemenea, prioritizarea și
listarea bolilor care ar putea avea un impact semnificativ. Pentru prima
oară, acest lucru va permite ca resursele Uniunii să fie sistematic
utilizate în funcție de priorități stabilite pe o bază
științifică și factuală.
Responsabilitățile tuturor
părților care joacă un rol important în păstrarea
sănătății animale, cum sunt operatorii, medicii veterinari
și posesorii de animale de companie, sunt, pentru prima dată,
prezentate în mod explicit. În special, operatorii și persoanele care
lucrează cu animale au acum obligația de a dobândi
cunoștințe minime cu privire la sănătatea animalelor
și chestiunile conexe.
Partea II: Notificarea, supravegherea,
programele de eradicare, statutul de indemn de boală
Partea II clarifică
responsabilitățile privind notificarea și supravegherea,
inclusiv pe cele legate de vizitele de verificare a
sănătății animalelor. Tot aici se clarifică rolul
operatorilor, al autorităților competente și al celorlalte
părți în ceea ce privește supravegherea situației
sănătății animale în Uniune. Noul sistem permite o mai
bună utilizare a sinergiei dintre operațiunile de supraveghere
realizate de diferiți actori din domeniu pentru asigurarea celei mai
eficace și mai eficiente din punctul de vedere al costurilor utilizări
a resurselor dedicate monitorizării.
O altă schimbare importantă se
referă la compartimente, permise în prezent doar în cazul măsurilor
legate de gripa aviară și pentru acvacultură și care vor
putea fi utilizate mai pe larg. Acest lucru conferă mai multă
flexibilitate măsurilor de control al bolilor, întrucât introduce
posibilitatea continuării circulației și a schimburilor
comerciale în anumite situații, considerate din perspectiva riscurilor.
Partea III: Pregătirea, gradul de informare și controlul
bolilor
Partea III continuă să le impună statelor membre să
elaboreze planuri de urgență pentru anumite boli și să
facă exerciții de aplicare a acestora.
Cadrul de reglementare privind vaccinarea este
acum prevăzut în mod explicit și coerent.
Sunt prevăzute, de asemenea, regulile privind
utilizarea băncilor de antigeni, de vaccinuri și de reactivi.
Tot aici sunt stabilite regulile privind
măsurile de control în cazul suspiciunii de apariție sau al
apariției confirmate a anumitor boli, reguli care diferă prea
puțin de sistemul existent, despre care se consideră că
funcționează bine.
Partea IV: Cerințele privind
înregistrarea, aprobarea, trasabilitatea și circulația
Partea IV este împărțită în trei
titluri, cu norme distincte pentru animalele terestre, acvatice și
celelalte. Aceste categorii trebuie tratate separat din cauza metodelor de
producție și a epidemiologiei lor diferite. Titlurile referitoare la
animalele acvatice sau terestre prevăd măsuri care să ajute la
identificarea și urmărirea animalelor și a unităților.
Trasabilitatea animalelor este esențială în timpul unei epidemii,
întrucât epidemiologia bolii poate astfel fi mai bine înțeleasă
și controlată. Aceste titluri introduc și posibilitatea
înregistrării și urmăririi unui număr mai mare de animale
prin mijloace electronice, promovând astfel simplitatea și mai buna
reglementare și reducând sarcina administrativă prin folosirea
tehnologiei. Cel de-al treilea titlu, referitor la alte animale, este
prevăzut numai pentru dispoziții eventuale viitoare, în cazul în care
ar apărea noi amenințări în legătură cu aceste
animale.
Partea a V-a Intrarea în Uniune și
exportul
Partea V stabilește standardele și
cerințele impuse țărilor terțe care trimit animale,
material germinativ, produse de origine animală și alte materiale
prin care se pot răspândi boli animale în Uniune, în vederea
împiedicării introducerii de boli. Această parte precizează
și dispozițiile pentru export. Nu sunt prevăzute modificări
practice în raport cu legislația existentă, care se consideră
că funcționează bine.
Partea VI: Măsuri de urgență
Măsurile de urgență reprezintă
o parte crucială a gestionării bolilor. Partea VI prevede procedurile
de urmat în cazuri de urgență, asigurând astfel o reacție
rapidă și coerentă din partea Uniunii. Sunt prevăzute doar
câteva modificări practice în raport cu legislați existentă,
care se consideră că funcționează foarte bine.
Partea VII: Dispoziții finale și
tranzitorii
Dispozițiile finale și tranzitorii
stabilesc dispozițiile naționale, condițiile de adoptare a
actelor delegate, apelurile și alte dispoziții juridice necesare.
6.           IMPLICAȚIILE
BUGETARE
Propunerea nu implică alte cheltuieli decât cele deja cuprinse în
situația financiară a cadrului financiar comun pentru lanțul
alimentar, sănătatea animală și bunăstarea animalelor
și cele referitoare la sănătatea plantelor și la materialul
vegetal de reproducere.
2013/0136 (COD)
Propunere de
REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN
ŞI AL CONSILIULUI
privind sănătatea animalelor
PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 43 alineatul (2),
articolul 114 alineatul (3) și articolul 168 alineatul (4) litera (b),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act
legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic
și Social European[9],
având în vedere avizul Comitetului Regiunilor[10],

hotărând în conformitate cu procedura
legislativă ordinară,
întrucât:
(1)       Impactul bolilor
transmisibile ale animalelor și al măsurilor necesare pentru
păstrarea sub control a acestor boli poate fi devastator pentru animalele
individuale, pentru populațiile de animale, pentru deținătorii
de animale și pentru întreaga economie.
(2)       După cum au arătat
experiențele recente, bolile transmisibile ale animalelor pot avea, de
asemenea, un impact semnificativ asupra sănătății publice,
ca de exemplu în cazul gripei aviare și al salmonelei.
(3)       În plus, se observă
și efecte adverse interactive în ceea ce privește biodiversitatea,
schimbările climatice și alte aspecte legate de mediu.
Schimbările climatice pot influența apariția unor boli noi,
prevalența unor boli existente și distribuția geografică a
agenților patogeni și vectorilor de transmitere a bolilor, inclusiv a
acelora care afectează fauna și flora sălbatică.
(4)       Pentru a asigura standarde
înalte de sănătate animală și de sănătate
publică în Uniune, o dezvoltare rațională a sectoarelor
agriculturii și acvaculturii și pentru a crește productivitatea,
este necesară stabilirea unor norme privind sănătatea
animală la nivelul Uniunii. Aceste norme sunt necesare, printre altele,
pentru a contribui la realizarea pieței interne și pentru a evita
răspândirea bolilor infecțioase.
(5)       Legislația actuală
a Uniunii în materie de sănătate animală constă dintr-o
serie de acte de bază legate între ele care stabilesc norme privind
sănătatea animală aplicabile comerțului în interiorul
Uniunii, intrării în Uniune a animalelor și produselor din animale,
eradicării bolilor, controalelor sanitar-veterinare, notificării
bolilor și ajutorului financiar pentru diferite specii de animale;
lipsește însă un cadru legal cuprinzător, care să
prevadă principii armonizate pentru întregul sector.
(6)       Strategia în materie de
sănătate animală pentru Uniune (2007-2013) are ca deviză
„Prevenirea este mai eficientă decât vindecarea” și a fost
adoptată de Comisie prin Comunicarea sa din 19 septembrie 2007 către
Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European
și Comitetul Regiunilor[11]. Obiectivul său a
fost de a se concentra mai mult asupra măsurilor de prevenire,
monitorizării bolilor, controlului bolilor și cercetării, pentru
reducerea incidenței bolilor animalelor și minimizarea
răspândirii bolilor atunci când acestea totuși apar. Strategia
propune adoptarea unui „cadru de reglementare unic și simplificat în
materie de sănătate animală”, care să asigure
convergența cu standardele internaționale și, în același
timp, un angajament ferm în favoarea unor norme ridicate în materie de sănătate
animală.
(7)       Scopul prezentului regulament
este punerea în aplicare a angajamentelor și viziunilor prevăzute în
cadrul Strategiei în materie de sănătate animală
menționate, inclusiv a principiului „O singură sănătate”,
precum și consolidarea cadrului juridic pentru o politică comună
a Uniunii în materie de sănătate animală printr-un cadru de
reglementare unic, simplificat și flexibil în acest domeniu.
(8)       Animalele pot să sufere
de o gamă vastă de boli infecțioase și neinfecțioase.
Multe boli pot fi tratate, afectează numai animalul în cauză și
se transmit la alte animale sau la oameni. Pe de altă parte, bolile
transmisibile pot avea un impact vast asupra sănătății
animale sau asupra sănătății publice, cu efecte
resimțite la nivel de populație. Normele în materie de
sănătate animală stabilite în cadrul prezentului regulament ar
trebui să se limiteze la aceste din urmă boli.
(9)       La stabilirea normelor
menționate în materie de sănătate animală, este
esențial să se ia în considerare legătura dintre
sănătatea animală și sănătatea publică,
mediu, siguranța alimentelor și a furajelor, bunăstarea
animalelor, securitatea alimentară, precum și aspecte economice,
sociale și culturale.
(10)     Decizia 94/800/CE a
Consiliului din 22 decembrie 1994 privind încheierea, în numele
Comunității Europene, referitor la domeniile de competența sa, a
acordurilor obținute în cadrul negocierilor comerciale multilaterale din
Runda Uruguay (1986-1994)[12] a aprobat, în numele
Comunității Europene, referitor la partea din domeniile care țin
de competența sa, Acordul de instituire a Organizației Mondiale a
Comerțului (OMC), precum și acordurile incluse în anexele 1, 2
și 3 la acesta, printre care Acordul privind aplicarea măsurilor
sanitare și fitosanitare (Acordul SPS). Acordul SPS reglementează
utilizarea măsurilor necesare pentru protejarea vieții și
sănătății oamenilor, animalelor și plantelor, astfel
încât acestea să nu creeze discriminări arbitrare sau nejustificate
între membrii OMC. Dacă există standarde internaționale, ele
trebuie folosite ca bază pentru măsurile menționate. Cu toate
acestea, membrii au dreptul de a-și stabili propriile standarde, cu
condiția ca acestea să se bazeze pe dovezi științifice.
(11)     În ceea ce privește
sănătatea animală, Acordul SPS face referire la standardele
Organizației Mondiale pentru Sănătatea Animalelor (OIE) în ceea
ce privește condițiile de sănătate animală aplicabile
în comerțul internațional. Pentru a reduce riscul de perturbare a
comerțului, măsurile UE în materie de sănătate animală
ar trebui să urmărească un nivel adecvat de
convergență cu standardele OIE.
(12)     În situații specifice, în
care există un risc semnificativ pentru sănătatea umană sau
animală, dar în care persistă incertitudini științifice,
articolul 5 alineatul (7) din Acordul SPS, care a fost interpretat pentru
Uniune în Comunicarea Comisiei din 2 februarie 2000 privind principiul
precauției[13], îi permite unei
părți la acord să adopte măsuri provizorii pe baza
informațiilor pertinente disponibile. În astfel de situații, membrul
OMC în cauză are obligația de a obține informațiile
suplimentare necesare pentru o evaluare mai obiectivă a riscului și
de a revizui măsurile în consecință, într-un interval de timp
rezonabil.
(13)     Evaluarea riscului, pe baza
căreia se adoptă măsurile în temeiul prezentului regulament, ar
trebui să se întemeieze pe dovezile științifice disponibile
și să fie efectuată într-o manieră independentă,
obiectivă și transparentă. De asemenea, ar trebui să se
țină seama în mod corespunzător de avizele Autorității
Europene pentru Siguranța Alimentară înființate prin Articolul 22
alineatul (1) al Regulamentului (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European
și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și
a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a
Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de
stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare[14].
(14)     Regulamentul (CE) nr. 1069/2009
al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 de stabilire
a unor norme sanitare privind subprodusele de origine animală și
produsele derivate care nu sunt destinate consumului uman și de abrogare a
Regulamentului (CE) nr. 1774/2002 (Regulament privind subprodusele de origine
animală)[15] stabilește normele
de sănătate publică și de sănătate animală
pentru anumite subproduse și produse derivate de origine animală,
norme menite să prevină și să minimizeze riscurile pe care
le pot reprezenta aceste produse pentru sănătatea publică
și pentru sănătatea animală și, mai ales, să
protejeze siguranța lanțului alimentar și furajer. Pentru a se
evita suprapunerea legislației Uniunii, prezentul regulament ar trebui,
prin urmare, să se aplice numai subproduselor și produselor derivate
de origine animală pentru care nu sunt prevăzute norme specifice în
Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 și care implică un risc pentru
sănătatea animală. De exemplu, Regulamentul (CE) nr. 1069/2009
nu reglementează manipularea subproduselor și a produselor derivate
de origine animală în contextul măsurilor de combatere a bolilor,
astfel că aceste chestiuni sunt tratate de prezentul regulament.
(15)     În plus, sunt prevăzute
deja norme specifice privind bolile animale transmisibile, inclusiv cele
transmisibile la om („zoonozele”), în Regulamentul (CE) nr. 999/2001 al
Parlamentului European și al Consiliului din 22 mai 2001 de stabilire a
unor reglementări pentru prevenirea, controlul și eradicarea anumitor
forme transmisibile de encefalopatie spongiformă[16],
în Directiva 2003/99/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17
noiembrie 2003 privind supravegherea zoonozelor și a agenților
zoonotici, de modificare a Deciziei 90/424/CEE a Consiliului și de
abrogare a Directivei 92/117/CEE a Consiliului[17] și în
Regulamentul (CE) nr. 2160/2003 al Parlamentului European și al
Consiliului din 17 noiembrie 2003 privind controlul salmonelei și al altor
agenți zoonotici specifici, prezenți în rețeaua alimentară[18],
precum și privind norme specifice referitoare la bolile transmisibile ale
oamenilor, în Decizia 2119/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului
din 24 septembrie 1998 de creare a unei rețele de supraveghere
epidemiologică și control al bolilor transmisibile în Comunitate[19],
norme care ar trebui să rămână în vigoare și după
adoptarea prezentului regulament. Actele de mai sus ar trebui să
rămână în vigoare și după adoptarea prezentului regulament.
În consecință, pentru a evita suprapunerea legislației Uniunii,
prezentul regulament ar trebui să se aplice zoonozelor numai în
măsura în care nu există deja norme specifice prevăzute de
actele legislative menționate mai sus ale Uniunii.
(16)     Bolile care afectează
populațiile de animale sălbatice pot avea un efect negativ asupra
sectoarelor agricol și al acvaculturii, asupra
sănătății publice, mediului și biodiversității.
Prin urmare, ar trebui ca domeniul de aplicare al prezentului regulament
să cuprindă, în astfel de cazuri, și animalele sălbatice,
atât în calitate de victime potențiale ale acestor boli, cât și ca
vectori ai lor.
(17)     Bolile animalelor se transmit
nu doar prin contact direct între animale sau între animale și oameni. Ele
se propagă și prin sistemele de circulație a apei și a
aerului, prin vectori precum insectele, precum și prin materialul seminal,
ovulele și embrionii utilizați la inseminarea artificială, în
cadrul donațiilor de ovule sau în cel al transferului de embrioni.
Agenții patogeni se pot găsi, de asemenea, în produse alimentare sau
în alte produse de origine animală, cum ar fi pielea, blana, penele,
coarnele sau alte materiale obținute din corpul unui animal. Mai mult, agenții patogeni pot fi
răspândiți și de diferite alte obiecte, precum vehiculele de
transport, echipamentele în contact cu animalele, furajele, fânul și
paiele. Ca urmare, niște norme eficiente privind sănătatea
animală trebuie să acopere toate materialele și toate căile
posibile de infectare.
(18)     Bolile animalelor pot să
aibă efecte adverse și asupra răspândirii speciilor de animale
în sălbăticie, afectând astfel biodiversitatea. Astfel,
microorganismele care cauzează aceste boli pot să se încadreze în
definiția speciilor alogene invazive din Convenția privind
diversitatea biologică a Organizației Națiunilor Unite.
Măsurile prevăzute de prezentul regulament iau în considerare și
biodiversitatea și, prin urmare, regulamentul ar trebui să se aplice
și speciilor de animale și agenților patogeni, inclusiv celor
definite drept specii de animale invazive, care au un rol în transmiterea
bolilor care fac obiectul prezentului regulament sau sunt afectate de acestea.
(19)     În legislația Uniunii
adoptată până la prezentul regulament, sunt instituite norme de
sănătate animală separate pentru animalele terestre și
pentru cele acvatice. Directiva 2006/88/CE a Consiliului din 24 octombrie 2006
privind cerințele de sănătate animală pentru animale
și produse de acvacultură și privind prevenirea și
controlul anumitor boli la animalele de acvacultură[20]
stabilește norme specifice pentru animalele acvatice. Cu toate acestea, în
cele mai multe cazuri, principiile de bază privind buna
guvernanță în domeniul sănătății animale sunt
aplicabile ambelor grupuri de specii de animale. Ca urmare, domeniul de
aplicare al prezentului regulament ar trebui să cuprindă atât
animalele terestre, cât și cele acvatice, iar normele privind
sănătatea animală ar trebui aliniate acolo unde este cazul.
Totuși, în privința anumitor aspecte, în special a celor care
țin de înregistrarea și autorizarea unităților și de
trasabilitatea și circulația animalelor în interiorul Uniunii,
regulamentul de față respectă abordarea adoptată în trecut,
de stabilire a unor seturi de norme de sănătate animală diferite
pentru animalele terestre și pentru cele acvatice, pentru a ține
seama de mediile lor diferite de viață și, prin urmare, de cerințele
diferite pentru protejarea sănătății.
(20)     Legislația Uniunii
adoptată înainte de prezentul regulament, în special Directiva 92/65/CEE a
Consiliului din 13 iulie 1992 de definire a cerințelor de
sănătate animală care reglementează schimburile și
importurile în Comunitate de animale, material seminal, ovule și embrioni
care nu se supun, în ceea ce privește cerințele de sănătate
animală, reglementărilor comunitare speciale prevăzute în anexa
A punctul (I) la Directiva 90/425/CEE[21], stabilește de
asemenea norme de bază privind sănătatea animală pentru alte
specii de animale, care nu sunt reglementate de alte acte ale Uniunii, cum ar
fi reptilele, amfibienii, mamiferele marine și altele, care nu sunt nici
animale terestre, nici animale marine, conform definițiilor din prezentul
regulament. De obicei, aceste specii nu prezintă un risc semnificativ
pentru sănătatea umană sau pentru sănătatea altor
animale și, prin urmare, există prea puține norme de
sănătate animală aplicabile. Pentru evitarea unor sarcini
și costuri administrative inutile, prezentul regulament ar trebui să
respecte abordarea adoptată în trecut, respectiv de a institui un cadru
juridic pentru eventuala stabilire a unor norme detaliate de sănătate
animală pentru circulația acestor animale și a produselor obținute
din ele, în cazul în care riscurile implicate impun acest lucru.
(21)     Păstrarea unor animale de
companie, inclusiv a unor animale acvatice ornamentale în gospodării sau
în acvarii ornamentale necomerciale, atât de interior, cât și de exterior,
reprezintă în general un risc mai mic pentru sănătate decât alte
moduri de păstrare sau de circulare a animalelor la scară mai
largă, comune în agricultură. Prin urmare, nu ar fi potrivit ca
cerințele generale privind înregistrarea, păstrarea evidențelor
și circulația în interiorul Uniunii să se aplice și acestor
animale, întrucât aceasta ar reprezenta o sarcină și costuri
administrative nejustificate. În consecință, cerințele privind
înregistrarea și păstrarea evidențelor nu ar trebui să li
se aplice și deținătorilor de animale de companie. În plus, ar
trebui instituite norme specifice pentru circulația necomercială a
animalelor de companie în interiorul Uniunii.
(22)     Unele grupuri definite de
animale, pentru care există norme de sănătate animală în
cadrul prezentului regulament, trebuie să fie listate ca specii într-o
anexă, având în vedere sensul larg al grupului. Așa stau lucrurile
pentru grupul mamiferelor biongulate clasificate drept ungulate. Această
listă ar putea necesita modificări în viitor, din motive de taxonomie
modificată, evoluții științifice sau actualizări
tehnice, justificate științific. În mod similar, lista speciilor de
animale de companie poate necesita ajustări, pentru a ține seama de
schimbările societale sau de modificarea obiceiurilor legate de
păstrarea de animale de companie, în special atunci când acestea transmit
boli. Prin urmare, pentru a lua în considerare astfel de schimbări, ar
trebui delegată Comisiei competența de a adopta acte în conformitate
cu dispozițiile articolului 290 din Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene în ceea ce privește listele de animale de companie
și de ungulate menționate în anexele I și II la prezentul
regulament.
(23)     Nu toate bolile transmisibile
ale animalelor pot și trebuie să fie prevenite și controlate
prin măsuri de reglementare, de exemplu dacă boala este prea
răspândită, dacă nu sunt disponibile instrumente de
diagnosticare sau dacă sectorul privat poate lua măsuri proprii
pentru ținerea sub control a bolii. Măsurile de reglementare pentru
prevenirea și controlul bolilor transmisibile ale animalelor pot avea
consecințe economice importante pentru sectoarele relevante și pot
perturba comerțul. Prin urmare, este esențial ca astfel de
măsuri să fie aplicate numai atunci când aplicarea lor este necesară
și proporțională, de pildă atunci când boala prezintă
sau este suspectată că ar prezenta un risc semnificativ pentru
sănătatea animală sau pentru sănătatea publică.
(24)     În plus, măsurile de
prevenire și control pentru fiecare boală transmisibilă a
animalelor ar trebui să fie special concepute pentru a se potrivi
profilului epidemiologic unic al bolii respective și consecințelor
ei. Așadar, normele preventive și de control aplicabile în cazul
fiecărei boli ar trebui să fie specifice acelei boli.
(25)     În ceea ce privește
bolile transmisibile ale animalelor, starea de boală este de obicei
asociată cu manifestarea clinică și patologică a
infecției. Cu toate acestea, în sensul prezentului regulament, care
vizează controlarea răspândirii și eradicarea anumitor boli
transmisibile ale animalelor, definiția bolii ar trebui să fie mai
cuprinzătoare și să includă alți purtători ai
agentului patogen.
(26)     Unele boli transmisibile ale
animalelor nu se răspândesc cu ușurință la alte animale sau
la oameni și, de aceea, nu provoacă pagube economice și nu
dăunează biodiversității pe scară largă. Prin
urmare, acestea nu reprezintă o amenințare gravă la adresa
sănătății publice sau a sănătății
animale în Uniune și, ca atare, pot fi gestionate prin norme
naționale.
(27)     În cazul bolilor transmisibile
ale animalelor care nu fac obiectul măsurilor stabilite la nivelul
Uniunii, dar care au o anumită importanță economică pentru
sectorul privat la nivel local, acest sector, cu sprijinul
autorităților competente din statele membre, ar trebui să adopte
măsuri de prevenire sau de control al bolilor menționate, de
pildă prin măsuri de auto-reglementare sau prin elaborarea unor
coduri de bune practici.
(28)     Spre deosebire de bolile
transmisibile ale animalelor la care se face referire în considerentele 26
și 27, bolile foarte contagioase ale animalelor se pot răspândi cu
ușurință peste granițe și, dacă sunt și
zoonoze, pot afecta și sănătatea publică și
siguranța alimentară. Prin urmare, bolile foarte contagioase ale
animalelor și zoonozele ar trebui să intre în domeniul de aplicare al
prezentului regulament.
(29)     Acțiunea nr. 5
menționată în Comunicarea Comisiei către Parlamentul European
și către Consiliu, „Plan de acțiune pentru combaterea
amenințării tot mai mari reprezentate de rezistența la
antimicrobiene”[22], subliniază rolul
preventiv al prezentului regulament și, în consecință, reducerea
așteptată a utilizării de antibiotice la animale.
Rezistența microorganismelor la antimicrobienele care înainte erau
eficiente împotriva lor este în creștere. Această
rezistență complică tratamentul bolilor infecțioase, atât
la oameni, cât și la animale. Ca urmare, microorganismele care au
dezvoltat rezistență la antimicrobiene ar trebui tratate ca și
cum ar fi boli transmisibile și, astfel, ar trebui incluse în domeniul de
aplicare al prezentului regulament.
(30)     Pot apărea noi riscuri
asociate cu anumite boli sau cu anumite specii, din cauza schimbării
mediului, a climatului, a practicilor zootehnice și a tradițiilor
agricole, dar și din cauza schimbărilor sociale. De asemenea, progresele
științifice pot duce la noi cunoștințe și la o mai
bună cunoaștere a bolilor existente. Apoi, bolile și speciile
importante astăzi ar putea să capete o importanță
marginală în viitor. În consecință, domeniul de aplicare ar
prezentului regulament ar trebui să fie larg, iar normele stabilite ar
trebui să se concentreze asupra bolilor cu mare relevanță
publică. OIE a elaborat, cu sprijinul Comisiei Europene, un sistem de
grupare a bolilor pe priorități și pe categorii, în cadrul unui
studiu privind „Înregistrarea și gruparea pe categorii a bolilor
prioritare ale animalelor, inclusiv a celor transmisibile la om”(Listing and
categorisation of priority animal diseases, including those transmissible to
humans)[23], și un instrument
pentru aceste operațiuni. Regulamentul de față ar trebui să
introducă o abordare similară în legislația Uniunii.
(31)     Pentru a asigura condiții
uniforme de punere în aplicare a prezentului regulament, la nivelul Uniunii, în
ceea ce privește bolile transmisibile ale animalelor, este necesară
întocmirea unei liste armonizate de boli transmisibile ale animalelor („boli
listate”). Competențele de punere în aplicare pentru întocmirea unei
astfel de liste ar trebui conferite Comisiei.
(32)     În viitor, ar putea să
apară boli emergente, cu potențialul de a genera riscuri grave pentru
sănătatea publică sau pentru sănătatea animală
și de a afecta sănătatea, economia și mediul. După
evaluarea unor astfel de boli și după adoptarea măsurilor
temporare de urgență care se impun, după caz, ar putea fi
necesară o reacție rapidă și includerea bolilor în
cauză pe lista bolilor listate. Ca urmare, ar trebui să i se delege
Comisiei competența de a adopta acte în conformitate cu procedura de
urgență, în cazurile justificate corespunzător de riscuri la adresa
sănătății publice sau a sănătății
animale.
(33)     Bolile listate vor necesita
diferite tipuri de gestionare. Unele boli foarte contagioase, care nu sunt
prezente în Uniune la ora actuală, necesită măsuri urgente în
vederea eradicării imediate după apariție. În cazul altor boli,
care sunt deja prezente în diferite părți ale Uniunii, este
necesară eradicarea obligatorie sau voluntară. În ambele cazuri, este
necesar să se instituie restricții privind circulația animalelor
și a produselor, cum ar fi o interzicere a circulației înspre și
dinspre zonele afectate sau testarea produselor înainte de expediere. În alte
cazuri, s-ar putea să fie suficientă supravegherea răspândirii
bolii, fără să se adopte alte măsuri. Așa s-ar
întâmpla în special în cazul unei boli emergente, despre care există prea
puține informații.
(34)     Ar trebui stabilite criterii
pentru a se putea garanta că toate aspectele relevante sunt luate în
considerare pentru a decide care dintre bolile transmisibile ale animalelor
trebuie listate în sensul prezentului regulament și pentru a se determina
aplicabilitatea normelor de prevenire și de control al bolilor
prevăzute de regulament în cazul diferitelor boli listate, pentru a se
asigura coerența și consecvența. Pentru a se putea ține
seama de progresele științifice și tehnice și de
evoluția standardelor internaționale relevante, ar trebui
acordată Comisiei competența de a adopta acte, în conformitate cu
dispozițiile articolului 290 din Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, privind posibila modificare a criteriilor menționate.
(35)     Normele specifice de prevenire
și control cuprinse în prezentul regulament pentru o anumită
boală transmisibilă a animalelor ar trebui să se aplice
speciilor de animale care pot transmite boala respectivă, fie pentru
că sunt susceptibile la ea, fie pentru că acționează ca
vectori ai bolii. Pentru a asigura condiții uniforme de punere în aplicare
a prezentului regulament, este necesară întocmirea unei liste armonizate
de specii cărora ar trebui să li se aplice la nivelul Uniunii
măsurile corespunzătoare bolilor specifice listate („specii
listate”), iar Comisiei ar trebui să i se confere competențe de
executare în vederea întocmirii acestei liste.
(36)     În funcție de
importanța și de nivelul impactului bolii listate, de
răspândirea, prevalența și incidența sa în interiorul
Uniunii, precum și de disponibilitatea măsurilor de prevenire și
control al bolii respective, ar trebui să se aplice, în mod coerent
și consecvent, o categorie diferită de norme specifice de prevenire
și control, prevăzute în cadrul prezentului regulament, pentru
fiecare boală listată.
(37)     Pentru a asigura condiții
uniforme de punere în aplicare a prezentului regulament în ceea ce
privește măsurile de prevenire și control al bolilor aplicabile
în cazul bolilor listate, este necesar să se definească aplicarea la
nivelul Uniunii a normelor stabilite prin prezentul regulament în cazul bolilor
listate. Ar trebui, de asemenea, să i se confere Comisiei competențe
de executare, pentru a stabili ce norme se aplică diferitelor boli
listate.
(38)     Operatorii, persoanele care
lucrează cu animale și deținătorii de animale de companie
sunt cei mai în măsură să observe și să asigure
sănătatea animalelor și a produselor de care sunt responsabili.
Prin urmare, aceste persoane ar trebui să fie principalele responsabile cu
punerea în practică a măsurilor de prevenire și control al
răspândirii bolilor la și de la animalele și produsele de care
sunt responsabili.
(39)     Biosecuritatea este unul
dintre principalele instrumente de prevenție aflate la dispoziția
operatorilor și a altor părți care lucrează cu animale
menit să împiedice introducerea, dezvoltarea și răspândirea
bolilor transmisibile ale animalelor de la, către și în cadrul unei
populații de animale. Rolul biosecurității este recunoscut
și în cadrul evaluării de impact pentru adoptarea legislației UE
în materie de sănătate animală, iar impactul potențial
asupra biosecurității este evaluat în mod specific. Pentru a garanta
faptul că măsurile de biosecuritate aplicate de operatori, de
persoanele care lucrează cu animale și de deținătorii de
animale de companie sunt suficient de flexibile, că sunt adaptate la tipul
de producție și la speciile sau categoriile de animale implicate și
că țin seama de circumstanțele locale și de evoluțiile
tehnice, ar trebui să i se delege Comisiei competența de a adopta
acte, în conformitate cu dispozițiile articolului 290 din Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, cu privire la eventuale cerințe
suplimentare și mai detaliate în domeniul biosecurității.
(40)     Produsele biocide, precum
dezinfectanții utilizați pentru igiena veterinară sau a zonelor
în contact cu produsele alimentare sau cu furajele, insecticidele,
repelenții sau rodenticidele, joacă un rol important în cadrul strategiilor
de biosecuritate, atât la nivelul exploatațiilor agricole, cât și în
timpul transportului animalelor. Prin urmare, aceste produse ar trebui
considerate a face parte din biosecuritate.
(41)     Cunoștințele privind
sănătatea animală, inclusiv cele privind simptomele bolilor,
consecințele lor și mijloacele posibile de prevenire, inclusiv
biosecuritatea, tratamentul și controlul, reprezintă o condiție
prealabilă pentru gestionarea eficientă a sănătății
animalelor și o condiție esențială pentru asigurarea depistării
timpurii a bolilor animalelor. Operatorii și alte persoane care
lucrează cu animale ar trebui, prin urmare, să dobândească
astfel de cunoștințe, după caz. Aceste cunoștințe pot
fi dobândite prin diferite metode, cum ar fi prin educația formală, dar
și prin sistemul de consiliere agricolă existent în cadrul sectorului
agricol sau prin sesiuni de formare informale, la care își pot aduce
contribuții valoroase organizațiile naționale și europene
ale agricultorilor, precum și alte organizații. Astfel de metode
alternative de dobândire a cunoștințelor necesare ar trebui să
fie recunoscute de prezentul regulament.
(42)     Medicii veterinari și
profesioniștii din domeniul sănătății animalelor
acvatice joacă un rol esențial în toate aspectele gestionării
sănătății animalelor, iar regulile generale privind rolul
și responsabilitățile care le revin ar trebui stabilite prin
prezentul regulament.
(43)     Medicii veterinari au
educația și calificările profesionale care să garanteze
că au dobândit cunoștințele, deprinderile și
competențele necesare, printre altele, diagnosticării bolilor și
tratării animalelor. În plus, în unele state membre, din motive istorice
sau din cauza lipsei medicilor veterinari care să se ocupe de bolile
animalelor acvatice, există o profesie specializată ai cărei
membri sunt denumiți „profesioniști din domeniul
sănătății animalelor acvatice”. Tradițional,
acești profesioniști nu sunt medici veterinari, dar practică
medicina aplicată animalelor acvatice. În consecință, prezentul
regulament ar trebui să respecte decizia acelor state membre care recunosc
această profesie. În cazurile respective, profesioniști din domeniul
sănătății animalelor acvatice ar trebui să aibă
aceleași responsabilități și obligații ca și
medicii veterinari în domeniul lor specific de activitate. Această
abordare este conform principiilor Codului sanitar pentru animale acvatice al
OIE.
(44)     Pentru a asigura faptul
că medicii veterinari și profesioniștii din domeniul
sănătății animalelor acvatice care
desfășoară activități ce intră în domeniul de
aplicare al prezentului regulament au calificările cuvenite și
formarea adecvată, ar trebui să i se delege Comisiei competența
de a adopta acte, în conformitate cu dispozițiile articolului 290 din
Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în ceea ce privește
calificările și formarea profesională a acestor categorii.
(45)     Statele membre și, mai
ales, autoritățile competente responsabile cu sănătatea
animală din cadrul acestora fac parte dintre actorii principali în
prevenirea și controlul bolilor transmisibile ale animalelor. Autoritatea
competentă în domeniul sănătății animale joacă un
rol important în supravegherea, eradicarea, măsurile de control al bolii,
planificarea pentru situații de urgență, creșterea gradului
de informare cu privire la boli și facilitarea circulației animalelor
și a comerțului internațional, prin emiterea de certificate de
sănătate animală. Pentru a-și putea îndeplini sarcinile
conform prezentului regulament, statele membre depind de accesul la resursele financiare,
de infrastructură și de personal necesare pe întreg teritoriul lor,
inclusiv de capacitatea laboratoarelor și de know-how-ul
științific și de altă natură relevant.
(46)     Autoritatea competentă nu
poate desfășura întotdeauna toate activitățile care îi
revin conform prezentului regulament, din cauza resurselor limitate. Din acest
motiv, este necesar să existe un temei juridic pentru delegarea
realizării activităților respective către medicii
veterinari. Pentru a asigura faptul că există condițiile necesare
pentru aplicarea generală a măsurilor de prevenire și de control
al bolilor în întreaga Uniune, ar trebui să i se delege Comisiei
competența de a adopta acte, în conformitate cu dispozițiile
articolului 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în
ceea ce privește delegarea realizării activităților
respective către medicii veterinari și în ceea ce privește
formarea adecvată a acestora.
(47)     Gestionarea optimă a
sănătății animale poate fi realizată numai prin
cooperare între deținătorii de animale, operatori, alte
părți interesate și partenerii comerciali. Pentru asigurarea
sprijinului acestora, este necesar ca organizarea procedurilor privind luarea
de decizii și aplicarea măsurilor prevăzute de prezentul
regulament să se facă în mod clar și transparent. Prin urmare,
autoritatea competentă ar trebui să ia măsurile necesare pentru
informarea publicului, în special atunci când există motive rezonabile de
suspiciune că anumite animale sau produse pot să prezinte un risc
pentru sănătatea publică sau pentru sănătatea
animală sau atunci când cazul este de interes public.
(48)     Pentru a evita difuzarea
agenților patogeni din laboratoare, institute sau alte instalații
care manipulează agenți patogeni, este esențial să se ia
măsurile de biosecuritate, biosiguranță și bioizolare
necesare. Prin urmare, prezentul regulament prevede măsurile de
siguranță care trebuie respectate la manipularea sau la transportul
agenților patogeni, a vaccinurilor și a altor produse biologice.
Această obligație ar trebui să se aplice și persoanelor
fizice sau juridice implicate în astfel de activități. Pentru
asigurarea respectării standardelor de siguranță la manipularea
agenților biologici, a vaccinurilor sau a altor produse biologice foarte
contagioase, ar trebui să i se delege Comisiei competența de a adopta
acte, în conformitate cu dispozițiile articolului 290 din Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în ceea ce privește măsurile de
siguranță pentru laboratoare, institute și instalații
și pentru circulația agenților patogeni.
(49)     Depistarea timpurie și un
lanț de notificare și raportare clar sunt cruciale pentru un control
eficient al bolilor. Pentru o reacție rapidă și eficace, orice
suspiciune sau confirmare a unui focar de boală listată ar trebui
notificată imediat autorității competente. Obligațiile
legate de notificare ar trebui să se aplice și persoanelor fizice
și juridice, pentru a se garanta faptul că toate focarele de
boală sunt notificate.
(50)     Medicii veterinari sunt
actori-cheie în investigarea bolilor și principala legătură
dintre operatori și autoritatea competentă. În consecință,
ei sunt cei care ar trebui informați de operatori în cazuri de mortalitate
anormală în rândul animalelor, alte probleme legate de boli grave sau rate
de producție semnificativ scăzute fără o cauză
determinată.
(51)     Pentru a asigura notificarea
eficace și eficientă și pentru a clarifica diferitele
circumstanțe legate de rate anormale ale mortalității sau de
alte semne de boală gravă, ar trebui să i se delege Comisiei competența
de a adopta acte, în conformitate cu dispozițiile articolului 290 din
Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în ceea ce privește
criteriile utilizate pentru a determina circumstanțele relevante care
declanșează o notificare și regulile privind investigarea
acestora, acolo unde este cazul.
(52)     În legătură cu
anumite boli listate, este vitală notificarea imediată a Comisiei
și a statelor membre. O astfel de notificare la nivelul Uniunii ar permite
statelor membre vecine sau afectate să ia măsuri de precauție,
acolo unde este cazul. Pentru a garanta condiții uniforme pentru punerea
în aplicare a unei astfel de notificări la nivelul Uniunii, ar trebui
conferite competențe de executare Comisiei.
(53)     Pe de altă parte, pentru
anumite boli, nu sunt necesare notificarea și acțiuni imediate. În
cazurile respective, este esențială colectarea de informații
și raportarea în legătură cu apariția bolilor în cauză
pentru ținerea sub control a situației și, dacă este cazul,
pentru adoptarea de măsuri de prevenire și control al bolii.
Cerința de raportare se poate aplica și bolilor care fac obiectul
obligației de notificare la nivelul Uniunii, dar în cazul cărora sunt
necesare informații suplimentare pentru punerea în aplicare a unor
măsuri de prevenire și control eficace al bolii. Pentru a asigura
colectarea în timp util a datelor și informațiilor corecte, necesare
prevenirii răspândirii și controlului fiecărei boli în parte, ar
trebui să i se delege Comisiei competența de a adopta acte, în
conformitate cu dispozițiile articolului 290 din Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în ceea ce privește chestiunile care
trebuie raportate.
(54)     Unul dintre scopurile
principale pentru notificarea unei boli și raportarea în
legătură cu ea este generarea de date epidemiologice fiabile,
transparente și accesibile. Ar trebui instituit, la nivelul Uniunii, un
sistem de informare computerizat pentru colectarea și gestionarea
eficientă a datelor de supraveghere a bolilor listate și, dacă este
cazul, a bolilor emergente sau a agenților patogeni rezistenți la
antimicrobiene. Sistemul ar trebui să promoveze disponibilitatea
optimă a datelor, să faciliteze schimburile de date și să
reducă sarcina administrativă pentru autoritățile
competente ale statelor membre prin regruparea notificării și a
raportării bolilor în interiorul Uniunii și la nivel
internațional într-un singur proces (așa cum se întâmplă în
cazul bazei de date WAHIS/WAHID a OIE). Ar trebui asigurată coerența
cu schimburile de informații conform Directivei 2003/99/CE[24].

(55)     Pentru a asigura condiții
uniforme de punere în aplicare a normelor Uniunii privind notificarea și
raportarea bolilor, ar trebui conferite Comisiei competențe de executare
pentru a institui o listă a bolilor care vor face obiectul unei notificări
la nivelul Uniunii și reguli de raportare la nivelul Uniunii, conform
dispozițiilor prezentului regulament, și pentru a stabili
procedurile, formatele, datele și schimburile de informații privind
notificarea și raportarea bolilor.
(56)     Supravegherea este un element
de bază al politicii de control al bolilor. Ea ar trebui să asigure
depistarea timpurie a bolilor transmisibile ale animalelor și notificarea
eficientă, permițând astfel sectorului și autorității competente
să pună în practică, acolo unde este fezabil, măsuri
precoce de prevenire și control al bolilor și să eradicheze
boala. Mai mult, supravegherea ar trebui să furnizeze informații
privind starea de sănătate a animalelor din fiecare stat membru și
din Uniune, ceea ce ar confirma statutul de indemn de boală și ar
facilita comerțul cu țări terțe.
(57)     Operatorii își
urmăresc în mod regulat animalele și, astfel, sunt cei mai în
măsură să detecteze rate anormale ale mortalității sau
alte simptome de boli grave. Prin urmare, operatorii sunt actori de bază
ai oricărei forme de supraveghere și joacă un rol esențial
în supravegherea realizată de către autoritatea competentă.
(58)     În vederea asigurării
strânsei colaborări și schimbului de informații între operatori
și medicii veterinari sau profesioniștii din domeniul
sănătății animalelor acvatice și pentru suplimentarea
supravegherii realizate de operatori, unitățile ar trebui să
facă obiectul unor vizite de verificare a sănătății
animalelor, în funcție de tipul de producție al unității
și de alți factori relevanți. Pentru a asigura un nivel
proporțional de supraveghere a riscurilor cu care se confruntă
diferitele tipuri de unități, ar trebui să i se delege Comisiei
competența de a adopta acte, în conformitate cu dispozițiile
articolului 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în
ceea ce privește criteriile și conținutul vizitelor de
verificare a sănătății animalelor la diferitele tipuri de
unități.
(59)     Este esențial ca
autoritățile competente să aibă un sistem de supraveghere a
bolilor listate care fac obiectul supravegherii. Aceeași dispoziție
ar trebui să se aplice și în cazul bolilor emergente, în vederea
evaluării riscurilor potențiale pentru sănătate ale
acestora și colectării de date epidemiologice pentru evaluarea
menționată. În vederea utilizării optime a resurselor,
informațiile ar trebui colectate, partajate și utilizate în modul cel
mai eficient și eficace posibil.
(60)     Metodologia, frecvența
și intensitatea supravegherii ar trebui adaptate în funcție de
specificul bolii, ținând seama de obiectivul precis al supravegherii, de
starea de sănătate a animalelor din regiunea în cauză și de
eventualele supravegheri suplimentare efectuate de operatori.
(61)     În unele cazuri, în
funcție de profilul epidemiologic al unei boli și de factorii de risc
corespunzători, poate fi necesară instituirea unui program structurat
de supraveghere. În aceste cazuri, este necesar ca statele membre să
elaboreze programe de supraveghere pe bază epidemiologică. Ar trebui
să i se delege Comisiei competența de a adopta acte, în conformitate
cu dispozițiile articolului 290 din Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în ceea ce privește conceperea supravegherii, criteriile
de confirmare oficială a focarelor de boală și definițiile
de caz ale bolilor respective, precum și cerințele privind
conținutul, informațiile care trebuie incluse și perioada de
aplicare pentru programele de supraveghere.
(62)     Pentru promovarea
coordonării între statele membre și pentru asigurarea coerenței
programelor de supraveghere cu obiectivele Uniunii, programele ar trebui
transmise spre informare Comisiei și celorlalte state membre. În plus,
statul membru care aplică programul de supraveghere ar trebui să
transmită Comisiei rapoarte periodice cu privire la rezultatele monitorizării.
Pentru a asigura condiții uniforme de punere în aplicare a programelor de
supraveghere, ar trebui conferite Comisiei competențe de executare pentru
a institui o listă a bolilor care fac obiectul programelor de supraveghere
și pentru a stabili proceduri, formate, date și modalități
de schimb de informații armonizate.
(63)     Statele membre care nu sunt
indemne sau nu sunt cunoscute ca indemne de bolile listate care fac obiectul
măsurilor de eradicare prevăzute de prezentul regulament ar trebui
să aibă obligația de a institui programe de eradicare
obligatorie, pentru a elimina bolile a căror eradicare este obligatorie în
Uniune, sau să aibă posibilitatea de a institui programe de eradicare
voluntară, pentru a elimina bolile a căror eradicare este
prevăzută la nivelul Uniunii, dar nu este obligatorie. Pentru a
asigura condiții uniforme de aplicare generală în întreaga Uniune,
este necesară stabilirea unor cerințe armonizate cu privire la
programele de eradicare voluntară sau obligatorie menționate. Pentru
a asigura eradicarea eficientă a bolilor, ar trebui să i se delege
Comisiei competența de a adopta acte, în conformitate cu dispozițiile
articolului 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în
ceea ce privește obiectivele strategiilor de control al bolilor,
măsurile de control al bolilor din cadrul programelor de eradicare
voluntară sau obligatorie și cerințele acestor programe.
(64)     Pentru a asigura condiții
uniforme de punere în aplicare a programelor de eradicare a bolilor, ar trebui
conferite Comisiei competențe de executare pentru a stabili proceduri de
transmitere a acestor programe, indicatori de performanță și
modalități de raportare.
(65)     În continuare, statele membre
ar trebui să aibă posibilitatea de a-și declara întregul
teritoriu, zone sau compartimente din acesta indemn de una sau mai multe dintre
bolile listate care fac obiectul normelor privind programele de eradicare
voluntară sau obligatorie, pentru a fi protejate împotriva introducerii
bolilor listate respective din alte părți ale Uniunii sau din
țări ori teritorii terțe. În acest scop, ar trebui
instituită o procedură clară și armonizată, inclusiv
criteriile necesare pentru obținerea statutului de zonă indemnă
de o anumită boală. Pentru a asigura condiții uniforme de punere
în aplicare a recunoașterii statutului de indemn de boală în
interiorul Uniunii, este necesar ca acest statut să fie aprobat în mod
oficial și, astfel, ar trebui să i se acorde Comisiei competențe
de executare pentru aprobarea acestui statut.
(66)     OIE a introdus conceptul de
compartimentare în cadrul Codurilor sanitare pentru animale terestre și
acvatice (Codurile OIE). În legislația Uniunii adoptată înaintea
prezentului regulament, acest concept este recunoscut numai pentru anumite
specii de animale și pentru anumite boli, specificate în legislația
corespunzătoare a Uniunii, respectiv pentru gripa aviară și
pentru bolile animalelor acvatice. Prezentul regulament ar trebui să
introducă posibilitatea utilizării sistemului de compartimente
și pentru alte specii de animale și pentru alte boli. În vederea
stabilirii condițiilor detaliate de recunoaștere a compartimentelor,
a regulilor de aprobare a acestora și a cerințelor
corespunzătoare, ar trebui să i se delege Comisiei competența de
a adopta acte, în conformitate cu dispozițiile articolului 290 din
Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
(67)     Statele membre ar trebui
să facă publică informația privind statutul de indemn de
boală al teritoriului lor sau al unor zone ori compartimente din acesta,
în vederea informării partenerilor comerciali și a facilitării
comerțului.
(68)     Pentru a stabili
condițiile detaliate de recunoaștere a statutului de indemn de
boală, ar trebui să i se delege Comisiei competența de a adopta
acte, în conformitate cu dispozițiile articolului 290 din Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în ceea ce privește criteriile de
obținere a unui astfel de statut, dovezile necesare pentru justificarea
statutului de indemn de boală, măsurile speciale de prevenire și
control al bolii, restricțiile, informațiile care trebui furnizate,
derogările, precum și condițiile de menținere, suspendare,
retragere sau restabilire a statutului de indemn de boală.
(69)     Pentru a asigura condiții
uniforme de punere în aplicare a procedurilor în vederea obținerii
statutului de indemn de boală, ar trebui conferite Comisiei
competențe de executare pentru a stabili bolile listate care pot face
obiectul compartimentării și pentru a stabili detaliile privind
formatele necesare pentru depunerea cererilor și schimbul de
informații.
(70)     Prezența unei
populații de animale total neimunizate, susceptibile la anumite boli
listate, necesită vigilență și o pregătire
permanentă pentru a face față bolii. Planurile de
urgență s-au dovedit un instrument esențial pentru controlul cu
succes al urgențelor legate de boli în trecut. Pentru a oferi un
instrument eficace și eficient pentru controlul urgențelor legate de
o boală, ar trebui să i se delege Comisiei competența de a
adopta acte, în conformitate cu dispozițiile articolului 290 din Tratatul
privind funcționarea Uniunii Europene, în ceea ce privește
cerințele și condițiile detaliate privind planurile de
urgență.
(71)     Crizele legate de
sănătatea animalelor din trecut au dovedit importanța
procedurilor specifice, detaliate și rapide de gestionare a
situațiilor de urgență legate de boli. Procedurile
organizaționale ar trebui să asigure o reacție rapidă
și eficace și să îmbunătățească coordonarea
eforturilor tuturor părților implicate, în special ale
autorităților competente și ale părților interesate.
(72)     Pentru a asigura
aplicabilitatea planurilor de urgență în situații de
urgență reale, este esențial să se practice punerea lor în
aplicare și să se verifice dacă sistemele
funcționează. În acest scop, autoritățile competente din
statele membre ar trebui să desfășoare exerciții de
simulare, în cooperare cu autoritățile competente din statele membre
și din țările și teritoriile terțe învecinate, acolo
unde acest lucru este fezabil și relevant.
(73)     Pentru a asigura condiții
uniforme de punere în aplicare a planurilor de urgență și a
exercițiilor de simulare, ar trebui conferite Comisiei competențe de
executare pentru a stabili reguli privind punerea în practică a planurilor
și exercițiilor în discuție.
(74)     Produsele medicale veterinare,
precum vaccinurile, serurile hiperimune și antimicrobienele, joacă un
rol important în prevenirea și controlul bolilor transmisibile ale
animalelor. Evaluarea de impact pentru adoptarea legislației UE în materie
de sănătate animală evidențiază în special
importanța vaccinurilor ca instrumente de prevenire, control și
eradicare a bolilor animalelor.
(75)     Cu toate acestea, strategiile
de control pentru anumite boli transmisibile ale animalelor impun interzicerea
sau restrângerea utilizării anumitor medicamente de uz veterinar, întrucât
utilizarea lor ar afecta eficiența strategiilor respective. De exemplu,
serurile hiperimune sau agenții antimicrobieni pot masca
manifestările clinice ale unei boli, pot face imposibilă detectarea unui
agent patogen sau pot îngreuna realizarea unui diagnostic diferențial
rapid și pot periclita astfel detectarea corectă a bolii.
(76)     Totuși, strategiile de
control pot fi foarte diferite de la o boală listată la alta. De
aceea, prezentul regulament ar trebui să prevadă reguli privind
folosirea medicamentelor de uz veterinar pentru prevenirea și controlul
bolilor listate, precum și criterii armonizate de luat în considerare
înainte de a decide dacă și cum să se utilizeze vaccinurile,
serurile hiperimune și antimicrobienele. Pentru a asigura o abordare
flexibilă și pentru a ține seama de specificul diferitelor boli
listate și de disponibilitatea unor tratamente eficiente, ar trebui
să i se delege Comisiei competența de a adopta acte, în conformitate
cu dispozițiile articolului 290 din Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în ceea ce privește restricțiile,
interdicțiile sau obligațiile de utilizare a anumitor medicamente de
uz veterinar în contextul controlului anumitor boli listate. În cazuri de
urgență și pentru gestionarea riscurilor emergente, cu
implicații potențial devastatoare pentru sănătatea
publică și sănătatea animalelor, precum și pentru
economie, societate și mediu, ar trebui să fie posibilă adoptarea
acestor măsuri prin procedura de urgență.
(77)     În urma concluziilor din
Avizul specializat privind băncile de vaccinuri și/sau de teste de
diagnosticare pentru principalele boli ale animalelor[25],
ar trebui, de asemenea, ca Uniunea și statele membre să aibă
posibilitatea de a face rezerve de antigeni, vaccinuri și reactivi de
diagnosticare pentru bolile listate care reprezintă o amenințare
gravă pentru sănătatea publică sau pentru cea animală.
Crearea unei bănci de antigeni, vaccinuri și teste de diagnosticare
ar susține obiectivele Uniunii în domeniul sănătății animalelor,
permițând o reacție rapidă și eficace atunci când este
nevoie de resursele sale, și reprezintă o utilizare eficientă a
unor resurse limitate.
(78)     Pentru a asigura o
reacție rapidă și eficace, ar trebui să i se delege
Comisiei competența de a adopta acte, în conformitate cu dispozițiile
articolului 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în
ceea ce privește crearea și gestionarea unor astfel de bănci,
precum și pentru stabilirea standardelor și cerințelor de
siguranță pentru administrarea acestora. Cu toate acestea, prezentul
regulament nu ar trebui să prevadă reguli privind finanțarea
măsurilor de prevenire și control al bolilor, printre care și
vaccinurile.
(79)     Ar trebui stabilite criterii
de acces prioritar la resursele băncilor de antigeni, vaccinuri și
teste de diagnosticare ale Uniunii, pentru a se asigura distribuirea lor
eficace în situații de urgență.
(80)     Din motive de securitate în
contextul bioterorismului și al agroterorismului, anumite informații
detaliate referitoare la băncile de antigeni, vaccinuri și teste de
diagnosticare ale Uniunii ar trebui tratate drept informații clasificate,
iar publicarea lor ar trebui interzisă.
(81)     Pentru a asigura condiții
uniforme de gestionare a băncilor de antigeni, vaccinuri și teste de
diagnosticare ale Uniunii, ar trebui să i se confere Comisiei
competențe de executare pentru a stabili norme detaliate privind produsele
biologice care trebuie incluse în acest bănci și pentru ce boli,
norme detaliate privind furnizarea, cantitățile, depozitarea,
livrarea, cerințele tehnice pentru vaccinuri, antigeni și reactivi de
diagnostice, precum și conținutul transmiterii de informații
către Comisie.
(82)     În cazul apariției unui
focar al unei boli listate considerate a reprezenta un risc ridicat pentru
sănătatea publică sau pentru cea animală din Uniune, este
necesar să se ia imediat măsuri de control al bolii, în vederea
eradicării bolii listate respective, pentru protecția
sănătății publice și a celei animale, precum și a
sectoarelor relevante.
(83)     Operatorii, persoanele care
lucrează cu animale și deținătorii de animale de companie
ar trebui să fie primii responsabili pentru controlul și prevenirea
răspândirii bolilor transmisibile ale animalelor. Ei ar trebui să ia
măsuri imediate în caz de suspiciune sau de confirmare a apariției
unei boli foarte contagioase.
(84)     Autoritățile
competente ar trebui să poarte răspunderea pentru inițierea
primelor investigații în vederea confirmării sau infirmării
apariției unui focar al unei boli listate foarte contagioase, considerate
a prezenta un risc înalt pentru sănătatea publică sau pentru
sănătatea animală din Uniune.
(85)     Autoritățile
competente ar trebui să instituie măsuri preliminare de control al
bolii, pentru a preîntâmpina posibila răspândire a bolii listate, și
ar trebui să efectueze o anchetă epidemiologică.
(86)     De îndată ce se
confirmă apariția unei boli listate, autoritatea competentă ar
trebui să ia măsurile necesare de control al bolii, dacă este
cazul inclusiv instituirea unor zone cu acces reglementat , pentru eradicarea
și împiedicarea răspândirii bolii în cauză.
(87)     Apariția unei boli
listate în rândul animalelor sălbatice poate reprezenta un risc pentru
sănătatea publică și pentru cea a animalelor domestice sau
de companie. Prin urmare, ar trebui stabilite măsuri de control și de
eradicare a bolii în rândul animalelor sălbatice, dacă este cazul.
(88)     În ceea ce privește
bolile listate care nu sunt foarte contagioase și care fac obiectul
eradicării obligatorii, ar trebui aplicate măsuri de control al bolii
pentru a împiedica răspândirea bolilor listate respective, în special
înspre zonele neinfectate. Cu toate acestea, măsurile menționate pot
fi mai limitate sau pot fi diferite de cele aplicabile în cazul celor mai periculoase
dintre bolile listate. În consecință, prezentul regulament ar trebui
să prevadă norme speciale pentru astfel de boli. Și statele
membre care au instituit deja programe de eradicare voluntară ar trebui
să pună în aplicare astfel de măsuri de control al bolilor. Totuși,
nivelul și intensitatea măsurilor de control al bolii ar trebui
să fie proporționale și ar trebui să țină seama
de caracteristicile bolii listate în cauză, de distribuția acesteia
și de semnificația sa pentru statul membru afectat și pentru
Uniune în ansamblu.
(89)     Pentru a asigura aplicarea
eficace a măsurilor de control al bolilor prevăzute de prezentul
regulament de către operatori, deținătorii de animale de
companie și autoritățile competente și ținând seama de
specificul măsurilor de control al bolilor pentru bolile listate
respective și de factorii de risc implicați, ar trebui să i se
delege Comisiei competența de a adopta acte, în conformitate cu
dispozițiile articolului 290 din Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în ceea ce privește măsurile detaliate de control
al bolilor în caz de suspiciune sau de confirmare a apariției unei boli
listate în unități, alte locuri sau în zone cu acces reglementat.
(90)     Pentru a prevedea
posibilitatea adoptării temporare de către Comisie a unor măsuri
speciale de control al bolilor în cazul în care măsurile respective
prevăzute de prezentul regulament sunt insuficiente sau inadecvate pentru
a contracara riscul efectiv, ar trebui să i se confere Comisiei
competențe de executare pentru instituirea unor măsuri speciale de
control al bolilor pentru o perioadă de timp limitată.
(91)     Înregistrarea anumitor
transportatori și unități care au în grijă animale terestre
sau care manipulează material germinativ ori care le transportă este
necesară pentru a le permite autorităților competente să
desfășoare o supraveghere adecvată și să prevină,
să controleze și să eradicheze bolile transmisibile ale
animalelor.
(92)     Dacă un anumit tip de
unitate care are în grijă animale terestre sau care manipulează ori
depozitează material germinativ prezintă un risc special pentru
sănătatea animală, tipul respectiv ar trebui să facă
obiectul autorizării de către autoritatea competentă.
(93)     Pentru a evita sarcinile
și costurile administrative nejustificate, în special pentru întreprinderile
mici și mijlocii (IMM-uri), ar trebui acordată statelor membre
flexibilitatea de a adapta sistemul de înregistrare și de autorizare la
condițiile și la modelele de producție locale și regionale.
(94)     Pentru reducerea sarcinilor
administrative, înregistrarea și autorizările ar trebui, dacă
este posibil, integrate într-un sistem de înregistrare sau de autorizare pe
care statul membru să-l fi instituit deja în alte scopuri.
(95)     Operatorii au
cunoștințe directe despre animalele aflate în grija lor. Prin urmare,
ei sunt cei care ar trebui să păstreze registre actualizate cu
informațiile relevante pentru evaluarea stării de sănătate
a animalelor, pentru trasabilitate și pentru o eventuală anchetă
epidemiologică în cazul apariției unui focar al unei boli listate.
Aceste registre ar trebui să fie ușor accesibile de către
autoritatea competentă.
(96)     Pentru a asigura
disponibilitatea publică a informațiilor actualizate privind
unitățile și transportatorii înregistrați și
unitățile autorizate, autoritățile competente ar trebui
să instituie și să mențină un registru al
unităților și transportatorilor menționați. Ar trebui
să i se delege Comisiei competența de a adopta acte, în conformitate
cu dispozițiile articolului 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii
Europene, în ceea ce privește informațiile care trebuie să
apară în registrul unităților și transportatorilor și
cerințele privind păstrarea registrelor, în ce privește
informațiile care trebuie înregistrate, derogările de la
cerințele privind păstrarea registrelor și cerințele
suplimentare specifice pentru materialul germinativ.
(97)     Pentru a asigura condiții
uniforme de punere în aplicare a cerințelor cuprinse în prezentul
regulament privind înregistrarea și autorizarea unităților,
păstrarea evidenței și a registrelor, ar trebui să i se
confere Comisiei competențe de executare pentru stabilirea regulilor
privind obligațiile referitoare la informații, a excepțiilor
și a altor reguli, precum și cu privire la formatele
specificațiilor operaționale ale registrelor și
evidențelor.
(98)     Trasabilitatea eficientă
este un element de bază al politicii de control al bolilor. Ar trebui
instituite cerințe specifice de identificare și înregistrare pentru
diferitele specii de animale terestre captive și pentru materialul
germinativ, în vederea facilitării aplicării efective a normelor de
prevenire și control al bolilor prevăzute de prezentul regulament. În
plus, este important să se prevadă posibilitatea instituirii unui
sistem de identificare și înregistrare pentru speciile pentru care nu
există în prezent astfel de cerințe sau pentru momentul în care
schimbarea circumstanțelor și riscurile ar impune acest lucru.
(99)     Pentru a asigura administrarea
fără dificultăți a sistemului de identificare și
înregistrare, precum și trasabilitatea, ar trebui să i se delege
Comisiei competența de a adopta acte, în conformitate cu dispozițiile
articolului 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în
ceea ce privește obligațiile legate de bazele de date, desemnarea
autorității competente, cerințele detaliate de identificare
și înregistrare pentru diferitele specii de animale și documentele.
(100)   Este necesar să se
reducă sarcinile și costurile administrative și să se
prevadă flexibilitatea sistemului în situații în care cerințele
de trasabilitate pot fi îndeplinite prin alte mijloace decât cele
prevăzute de prezentul regulament. Prin urmare, ar trebui să i se
acorde Comisiei competența de a adopta acte delegate, în conformitate cu
dispozițiile articolului 290 din Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în ceea ce privește derogările de la cerințele
de identificare și înregistrare.
(101)   Pentru a asigura condiții
uniforme de punere în aplicare a sistemului de identificare și
înregistrare și a trasabilității, ar trebui să i se confere
Comisiei competențe de executare pentru a stabili norme referitoare la
specificațiile tehnice pentru bazele de date, mijloacele de identificare,
documentele și formatele, termenele, precum și criteriile de derogare
de la introducerea unor astfel de sisteme.
(102)   Un instrument important pentru
prevenirea introducerii și răspândirii unei boli transmisibile a
animalelor este constituit de restricțiile de circulație a animalelor
și produselor de origine animală care pot transmite boala în cauză.
Totuși, restrângerea circulației animalelor și produselor de
origine animală poate avea un impact economic grav și poate afecta
funcționarea pieței interne. Prin urmare, astfel de restricții
ar trebui aplicate numai atunci când sunt necesare și numai
proporțional cu riscurile implicate. Această abordare respectă
principiile stabilite în Acordul SPA și în standardele internaționale
ale OIE.
(103)   Cerințele generale
cuprinse în prezentul regulament ar trebui să se aplice în toate cazurile
de circulație a animalelor, cum ar fi cerința de interzicere a
circulației animalelor provenind dintr-o unitate în care s-au înregistrat
rate anormale ale mortalității ori alte simptome de boală
fără o cauză determinată sau cerințele referitoare la
prevenirea bolilor în timpul transportului.
(104)   Cadrul juridic, stabilit în
prezent prin legislația Uniunii privind circulația animalelor
terestre, instituie norme armonizate în special în ceea ce privește
circulația animalelor terestre și a produselor de origine
animală între statele membre, lăsând la latitudinea statelor membre
decizia cu privire la cerințele necesare privind circulația pe
teritoriul lor. În evaluarea de impact pentru adoptarea legislației UE în
materie de sănătate animală, se face o comparație
cuprinzătoare între situația curentă și cea în care normele
privind circulația în interiorul statelor membre ar fi, de asemenea,
armonizate la nivelul UE. S-a conchis că ar trebui menținută
abordarea actuală, întrucât armonizarea completă a tuturor
deplasărilor ar fi foarte complexă, iar beneficiile în ceea ce
privește facilitarea circulației între statele membre nu
compensează impactul negativ pe care l-ar putea avea asupra
capacității de a controla bolile.
(105)   Pentru animalele care se
deplasează între state membre diferite, se aplică un set de
cerințe de bază privind sănătatea animală. În special,
nu pot fi deplasate animale provenind din unități în care s-au
înregistrat rate anormale ale mortalității ori alte simptome de
boală din cauze necunoscute. Cu toate acestea, ratele
mortalității, chiar dacă sunt anormale, care sunt legate de
proceduri științifice autorizate conform Directivei 2010/63/UE a
Parlamentului European și a Consiliului din 22 septembrie 2010 privind
protecția animalelor utilizate în scopuri științifice[26]
și care nu sunt de origine infecțioasă legată de boli
listate nu ar trebui să împiedice circulația animalelor utilizate în
scopuri științifice.
(106)   Cu toate acestea, prezentul
regulament ar trebui să prevadă suficientă flexibilitate pentru
a permite facilitarea circulației speciilor și categoriilor de
animale terestre care prezintă un risc redus de răspândire a unor
boli listate între statele membre. În plus, ar trebui prevăzute
posibilități ulterioare de derogare pentru cazurile în care statele membre
sau operatorii instituie cu succes măsuri alternative de reducere a
riscurilor, cum ar fi niveluri înalte de biosecuritate și sisteme
eficiente de supraveghere.
(107)   Ungulatele și
păsările de curte sunt grupuri de specii animale de o mare
importanță economică și fac obiectul unor cerințe
specifice în privința deplasărilor conform legislației Uniunii
adoptate înaintea prezentului regulament, respectiv Directiva 64/432/CEE a
Consiliului din 26 iunie 1964 privind problemele de inspecție
veterinară care afectează schimburile intracomunitare cu bovine
și porcine[27], Directiva 91/68/CEE a
Consiliului din 28 ianuarie 1991 privind condițiile de sănătate
animală care reglementează schimburile intracomunitare de ovine
și caprine[28], Directiva 2009/156/CE a
Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind condițiile de sănătate
animală care reglementează circulația și importul de
ecvidee provenind din țări terțe[29],
Directiva 2009/158/CE a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind
condițiile de sănătate animală care reglementează
comerțul intracomunitar și importurile din țări terțe
de păsări de curte și de ouă pentru incubație[30]
și, parțial, Directiva 92/65/CEE a Consiliului din 13 iulie 1992 de
definire a cerințelor de sănătate animală care
reglementează schimburile și importurile în Comunitate de animale,
material seminal, ovule și embrioni care nu se supun, în ceea ce
privește cerințele de sănătate animală,
reglementărilor comunitare speciale prevăzute în anexa A punctul (I)
la Directiva 90/425/CEE[31]. Prezentul regulament ar
trebui să stabilească principalele norme privind circulația
animalelor din speciile menționate. Cerințele detaliate, care depind
în mare măsură de bolile care pot fi transmise de diferitele specii
sau categorii de animale, ar trebui definite în cadrul unor acte ulterioare
emise de Comisie, ținându-se seama de specificul bolilor, al speciilor
și al categoriilor de animale în cauză.
(108)   Întrucât operațiunile de
colectare a ungulatelor și a păsărilor de curte prezintă un
risc sanitar major, este necesară stabilirea unor norme specifice în
cadrul prezentului regulament, în vederea protejării
sănătății animalelor implicate și prevenirii
răspândirii bolilor transmisibile ale animalelor.
(109)   În funcție de bolile sau
de speciile listate, este necesară definirea unor cerințe specifice
de sănătate animală pentru anumite specii de animale, altele
decât ungulatele și decât păsările de curte captive. Pentru
aceste specii, au fost definite norme în cadrul legal aplicabil înainte de
prezentul regulament, în special în Directiva 92/65/CEE. Directiva citată
definește norme specifice privind circulația pentru diferite specii
de animale, inclusiv albinele, bondarii, maimuțele, câinii și
pisicile etc. și, prin urmare, prezentul regulament ar trebui să furnizeze
temeiul juridic pentru adoptarea actelor delegate și a actelor de punere
în aplicare de stabilire a normelor specifice privind circulația speciilor
de animale menționate. .
(110)   Unitățile izolate,
folosite în general pentru păstrarea animalelor de laborator sau a animalelor
pentru grădini zoologice, implică în mod normal un grad înalt de
biosecuritate, un statut sanitar favorabil și bine controlat și mai
puține deplasări ale animalelor sau deplasări numai în circuitul
închis al unităților similare. Statutul de unitate izolată, pe
care operatorii îl pot solicita în mod voluntar, a fost introdus pentru prima
oară de Directiva 92/65/CEE, care a definit și normele și
cerințele pentru autorizare și cerințele privind
deplasările pentru organismele, institutele și centrele autorizate.
Sistemul respectiv le permite acestor unități să facă
schimb de animale între ele cu respectarea unui număr mai mic de
cerințe privind deplasările, furnizând, în același timp,
garanții de sănătate în cadrul circuitului unităților
izolate. Prin urmare, a fost larg acceptat de către operatori și a
fost utilizat ca opțiune voluntară. De aceea, în cadrul prezentului
regulament, este necesară păstrarea conceptului de unitate
izolată și stabilirea de norme privind deplasările între
unități de acest tip.
(111)   În scopuri
științifice, cum ar fi cercetarea sau diagnosticarea, în special în
cele autorizate conform Directivei 2010/63/UE, poate fi necesară
deplasarea unor animale care nu îndeplinesc cerințele generale privind
sănătatea animală stabilite de prezentul regulament și care
prezintă un risc ridicat pentru aceasta. Acest tip de deplasări nu ar
trebui interzise sau restricționate în mod nejustificat de
dispozițiile prezentului regulament, căci acest lucru ar putea împiedica
activități de cercetare autorizate sau ar putea întârzia progresul
științific. Cu toate acestea, este esențial ca prezentul
regulament să instituie norme prin care să se asigure că
deplasarea animalelor în cauză se face în condiții de siguranță.
(112)   Tiparele de deplasare ale
animalelor din circuri, din grădini zoologice, destinate expozițiilor
sau ale anumitor alte animale sunt adesea diferite de tiparele de deplasare ale
altor specii captive. La adaptarea normelor Uniunii privind deplasările la
aceste animale, ar trebui să se țină seama de considerații
speciale, respectiv de riscurile specifice și de măsurile alternative
de compensare a riscurilor.
(113)   Pentru a asigura îndeplinirea
obiectivelor menționate în considerentele de la 102 la 112 din prezentul
regulament, ar trebui să i se delege Comisiei competența de a adopta
acte, în conformitate cu dispozițiile articolului 290 din Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în ceea ce privește măsurile de
prevenire a bolilor în timpul transportului, normele specifice privind deplasarea
anumitor specii de animale și situațiile speciale, cum ar fi
operațiunile de colectare sau respingerea transporturilor, și
cerințele sau derogările speciale pentru alte tipuri de
deplasări, cum ar fi cele în scopuri științifice.
(114)   Pentru a asigura posibilitatea
adoptării unor norme speciale privind circulația animalelor, în
cazurile în care normele privind circulația nu sunt suficiente sau nu sunt
adecvate pentru limitarea răspândirii unei anumite boli, ar trebui să
i se confere Comisiei competențe de executare pentru a putea stabili norme
de deplasare speciale pentru perioade limitate de timp.
(115)   Animalele terestre captive care
circulă între statele membre ar trebui să respecte cerințele
referitoare la deplasările respective. În cazul speciilor care
prezintă un risc ridicat pentru sănătate și care au o mare
importanță economică, ele ar trebui însoțite de un
certificat de sănătate animală emis de o autoritate
competentă.
(116)   În măsura în care acest
lucru este fezabil din punct de vedere tehnic, practic și financiar, ar
trebui să se profite de evoluțiile tehnologice pentru a se reduce
sarcinile administrative ale operatorilor și ale autorității
competente în legătură cu certificarea și notificarea, utilizându-se
tehnologia informației pentru înlocuirea documentației pe hârtie
și facilitarea procedurilor de notificare și folosindu-se aceste
evoluții, în măsura posibilului, pentru mai multe scopuri.
(117)   În cazurile în care nu este
necesar un certificat de sănătate animală emis de autoritatea
competentă, un operator care deplasează animale înspre un alt stat
membru ar trebui să emită o declarație pe proprie
răspundere care să confirme că animalele respective îndeplinesc
cerințele privind circulația stabilite în cadrul prezentului
regulament.
(118)   Pentru a asigura îndeplinirea
obiectivelor menționate în considerentele 115, 116 și 117 din
prezentul regulament, ar trebui să i se delege Comisiei competența de
a adopta acte, în conformitate cu dispozițiile articolului 290 din
Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în ceea ce privește
conținutul, obligațiile de informare și derogările de la
cerințele privind certificarea sănătății animale,
normele specifice de certificare și obligațiile medicilor veterinari
oficiali de a realiza verificările cuvenite înainte de a semna
certificatul de sănătate animală.
(119)   Notificarea circulației
animalelor și a materialului germinativ între statele membre și, în
unele cazuri, în interiorul teritoriilor naționale ale statelor membre
este esențială pentru asigurarea trasabilității animalelor
și a materialului germinativ, atunci când acele deplasări pot fi
legate de un risc de răspândire a unor boli transmisibile ale animalelor.
Prin urmare, deplasările în cauză ar trebui notificate și
înregistrate. În acest scop, ar trebui utilizat sistemul IMSOC prevăzut la
articolul 130 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. XXX/XXX al Parlamentului
European și al Consiliului privind controalele oficiale și alte
activități oficiale menite să asigure aplicarea legislației
privind alimentele și furajele, a normelor privind sănătatea
și bunăstarea animalelor, sănătatea plantelor și a
materialului vegetal de reproducere, a produselor de protecție a plantelor
și de modificare a regulamentelor (CE) nr. 999/2001, 1829/2003, 1831/2003,
1/2005, 396/2005, 834/2007, 1099/2009, 1069/2009, 1107/2009, a regulamentelor
(UE) nr. 1151/2012, […]/2013 și a directivelor 98/58/CE, 1999/74/CE, 2007/43/CE,
2008/119/CE, 2008/120/CE și 2009/128/CE (Regulamentul privind controalele
oficiale)[32] [Oficiul pentru
Publicații].
(120)   Pentru a asigura condiții
uniforme de punere în aplicare a normelor stabilite de prezentul regulament
privind certificarea sănătății animale și notificarea
circulației animalelor, ar trebui să i se confere Comisiei
competențe de executare pentru a stabili norme privind modelele de
certificat de sănătate animală și de declarație pe
proprie răspundere, formatele și termenele pentru notificarea
deplasării atât a animalelor terestre și acvatice, cât și a
materialul germinativ și, dacă este cazul, a produselor de origine
animală.
(121)   Natura specifică a
deplasărilor animalelor de companie reprezintă un risc pentru
sănătatea animală care se abate semnificativ de la cele
obișnuite pentru alte animale captive. Ca urmare, prezentul regulament ar
trebui să prevadă norme specifice pentru aceste deplasări.
Pentru a garanta că animalele de companie nu prezintă un risc
semnificativ de răspândire a unor boli transmisibile ale animalelor, ar
trebui să i se delege Comisiei competența de a adopta acte, în
conformitate cu dispozițiile articolului 290 din Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în ceea ce privește normele detaliate
privind circulația acestor animale. Pentru a asigura condiții
uniforme de punere în aplicare a cerințelor de sănătate
animală stabilite în prezentul regulament cu privire la circulația
animalelor de companie, ar trebui să i se confere Comisiei competențe
de executare pentru stabilirea de norme privind măsurile de prevenire
și de control al bolilor care trebuie luate pentru deplasarea acestora.
(122)   Din mai multe motive, animalele
sălbatice reprezintă un risc pentru sănătatea publică
și pentru cea animală, de exemplu dacă sunt mutate într-o
unitate sau dintr-un mediu în altul. Poate fi necesară adoptarea unor
măsuri preventive adecvate pentru circulația acestor animale, pentru
a se evita răspândirea de boli transmisibile ale animalelor. Pentru a
garanta că animalele sălbatice nu prezintă un risc semnificativ
de răspândire a unor boli transmisibile ale animalelor, ar trebui să
i se delege Comisiei competența de a adopta acte, în conformitate cu
dispozițiile articolului 290 din Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în ceea ce privește cerințele suplimentare privind
circulația animalelor sălbatice terestre.
(123)   Materialul germinativ poate
prezenta un risc similar de răspândire a unor boli transmisibile ale
animalelor la animale vii. În plus, există caracteristici specifice ale
producției acestuia, care sunt legate de cerințele înalte de sănătate
pentru animalele de reproducție și care impun cerințe de
sănătate animală mai stricte sau speciale pentru animalele
donatoare. Pentru a asigura circulația sigură a materialului
germinativ, pentru a respecta standardul înalt de sănătate
așteptat al acestuia și pentru a ține seama de unele
utilizări specifice, ar trebui să i se delege Comisiei
competența de a adopta acte, în conformitate cu dispozițiile
articolului 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în
ceea ce privește cerințele detaliate privind circulația
materialului germinativ provenind de la anumite specii de animale,
cerințele speciale, cum ar fi deplasarea acestora în scopuri
științifice, și derogările de la obligația de a
prezenta un certificat de sănătate animală.
(124)   Produsele de origine animală
pot prezenta un risc de răspândire a unor boli transmisibile ale
animalelor. Cerințele de siguranță alimentară pentru
produsele de origine animală stabilite de legislația Uniunii
prevăd bune practici de igienă și reduc riscurile pentru
sănătatea animală ale acestor produse. Cu toate acestea, în
anumite cazuri, ar trebui instituite prin prezentul regulament măsuri
specifice de sănătate animală, de exemplu măsuri de
urgență sau de control al bolilor, pentru a garanta că produsele
de origine animală nu duc la răspândirea unor boli ale animalelor.
Pentru a asigura circulația în condiții de siguranță a
produselor de origine animală în aceste cazuri particulare, ar trebui
să i se delege Comisiei competența de a adopta acte, în conformitate
cu dispozițiile articolului 290 din Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în ceea ce privește normele detaliate privind
circulația produselor de origine animală în legătură cu
măsurile adoptate de control al bolilor, obligațiile privind
certificarea sănătății animale și derogările de
la normele menționate, atunci când riscurile implicate de astfel de
deplasări și măsurile luate de limitare a riscurilor permite
acest lucru.
(125)   Atunci când statele membre
adoptă măsuri naționale privind circulația animalelor
și a materialului germinativ sau decid să ia măsuri
naționale pentru a limita impactul unor boli transmisibile ale animalelor,
altele decât bolile listate, pe teritoriul propriu, măsurile
naționale respective nu ar trebui să interfereze cu normele de pe
piața internă prevăzute de legislația Uniunii. Prin urmare,
este necesar să existe un cadru pentru măsurile naționale, care
să asigure faptul că acestea rămân în limitele permise conform
legislației Uniunii.
(126)   Înregistrarea și
autorizarea unităților de acvacultură sunt necesare pentru a
permite autorităților competente să desfășoare o
supraveghere adecvată și să prevină, să controleze
și să eradicheze bolile transmisibile ale animalelor. Directiva 2006/88/CE
impune tuturor unităților care deplasează animale acvatice
să fie autorizate. Sistemul de autorizare respectiv ar trebui
menținut și în cadrul prezentului regulament, chiar dacă, în
unele limbi oficiale ale UE, se utilizează termeni diferiți pentru
acest sistem de autorizare în cadrul prezentului regulament față de
Directiva 2006/88/CE.
(127)   Abatorizarea și
prelucrarea animalelor de acvacultură cărora li se aplică
măsurile de combatere a bolilor pot contribui la răspândirea bolilor
transmisibile ale animalelor, de exemplu din cauza reziduurilor care
conțin agenți patogeni evacuate de unitățile de prelucrare.
Prin urmare, este necesară autorizarea unităților de prelucrare
care au adoptat măsurile de combatere a riscurilor pentru
operațiunile de abatorizare și prelucrare. În consecință,
prezentul regulament ar trebui să prevadă autorizarea
unităților producătoare de alimente provenite de la animale
acvatice responsabile de controlul bolilor.
(128)   Pentru a asigura
disponibilitatea publică a informațiilor actualizate privind
unitățile înregistrate și autorizate, autoritatea
competentă ar trebui să instituie și să mențină
un registru al acestora. Ar trebui să i se delege Comisiei competența
de a adopta acte, în conformitate cu dispozițiile articolului 290 din
Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în ceea ce privește
informațiile care trebuie incluse în registrul unităților de
acvacultură și cerințele privind păstrarea evidențelor
de către unitățile de acvacultură și transportatori.
(129)   Pentru a asigura condiții
uniforme de punere în aplicare a normelor stabilite prin prezentul regulament
cu privire la înregistrarea și autorizarea unităților de
acvacultură și a unităților producătoare de alimente
provenite de la animale acvatice responsabile cu controlul bolilor, a păstrării
evidenței și a registrelor unităților, ar trebui să i
se confere Comisiei competențe de executare pentru stabilirea normelor
privind obligațiile referitoare la informații, a derogărilor
și a altor norme de punere în aplicare, precum și cu privire la
formatele și la specificațiile operaționale ale registrelor
și evidențelor.
(130)   Întrucât, în majoritatea
cazurilor, identificarea individuală a animalelor acvatice nu este
fezabilă, ținerea evidențelor de către unitățile
de acvacultură, de către unitățile producătoare de alimente
provenite de la animale acvatice responsabile cu controlul bolilor și de
către transportatori este un instrument esențial pentru asigurarea
trasabilității animalelor acvatice. Evidențele sunt importante
și pentru supravegherea stării de sănătate în
unități.
(131)   La fel ca și pentru
animalele terestre, este necesară stabilirea unor norme armonizate privind
circulația animalelor acvatice, inclusiv a unor norme privind
certificatele de sănătate animală și notificarea
circulației.
(132)   Directiva 2006/88/CE
stabilește norme pentru circulația animalelor acvatice, care sunt
aplicabile circulației acestora atât în interiorul statelor membre, cât
și între acestea. Factorul-cheie care determină normele privind
circulația animalelor acvatice este statutul sanitar în ceea ce privește
bolile listate al statelor membre, al zonelor și al compartimentelor de
destinație.
(133)   Prezentul regulament ar trebui
să prevadă un sistem asemănător. Cu toate acestea, pentru a
încuraja statele membre să îmbunătățească starea de
sănătate a populațiilor lor acvatice, ar trebui introduse unele
modificări și mai multă flexibilitate.
(134)   Pentru a asigura controlul
circulației animalelor acvatice, ar trebui să i se delege Comisiei
competența de a adopta acte, în conformitate cu dispozițiile articolului
290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în ceea ce
privește măsurile de prevenire a bolilor aplicabile transporturilor,
normele specifice pentru circulația anumitor categorii de animale acvatice
în diverse scopuri, cerințele specifice sau derogările pentru anumite
tipuri de deplasări, precum cele în scopuri științifice, precum
și cerințele suplimentare pentru circulația animalelor acvatice
sălbatice.
(135)   Pentru a asigura posibilitatea
adoptării unor derogări temporare și a unor cerințe
specifice privind circulația animalelor, în cazurile în care normele
privind circulația din prezentul regulament nu sunt suficiente sau nu sunt
adecvate pentru limitarea răspândirii unei anumite boli listate, ar trebui
să i se confere Comisiei competențe de executare pentru a stabili
norme de deplasare sau derogări speciale pentru perioade limitate de timp.
(136)   Producția în sectorul
acvaculturii din Uniune este extrem de diversă în ceea ce privește
speciile și sistemele de producție, iar diversificarea crește
rapid. Acest lucru poate justifica adoptarea de măsuri privind alte boli
decât cele considerate boli listate conform prezentului regulament la nivelul
statelor membre. Totuși, astfel de măsuri naționale ar trebui
să fie justificate, necesare și proporționale cu obiectivele
urmărite. În plus, ele ar trebui să nu afecteze circulația între
statele membre, cu excepția cazului în care acest lucru ar fi necesar
pentru prevenirea introducerii unei boli sau pentru împiedicarea răspândirii
ei. Măsurile naționale care afectează comerțul între
statele membre ar trebui aprobate și revizuite cu regularitate la nivelul
Uniunii.
(137)   În prezent, bolile listate nu
privesc alte specii de animale decât cele definite drept terestre sau acvatice
de către prezentul regulament, cum ar fi reptilele, amfibienii, insectele
și altele, decât într-o măsură foarte limitată. Prin
urmare, nu este cazul ca dispozițiile prezentului regulament să li se
aplice și acelor animale. Cu toate acestea, dacă o boală care
privește alte specii decât cele terestre sau acvatice ar deveni boală
listată, cerințele corespunzătore de sănătate
animală din prezentul regulament ar trebui să li se aplice și
speciilor respective, pentru a se putea lua măsuri adecvate și
proporționale de prevenire și control al bolilor.
(138)   Pentru a garanta posibilitatea
stabilirii de norme privind circulația acelor animale care nu sunt
definite drept animale terestre și acvatice de către prezentul
regulament, a materialului germinativ și a produselor de origine animală
provenite de la animalele respective, în cazul în care existența unui risc
justifică acest lucru, ar trebui să i se delege Comisiei
competența de a adopta acte, în conformitate cu dispozițiile
articolului 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în
ceea ce privește înregistrarea și autorizarea unităților,
registrele și păstrarea evidențelor, identificarea și
înregistrarea, cerințele privind trasabilitatea deplasărilor,
certificarea sănătății animale, declarațiile pe
proprie răspundere și obligațiile privind notificarea
deplasărilor pentru animalele, materialul germinativ și produsele de
origine animală provenite de la animale aparținând speciilor în
cauză.
(139)   Dacă acest lucru este
necesar pentru asigurarea unor condiții uniforme de punere în aplicare a
cerințelor de sănătate animală pentru speciile de animale
respective și pentru materialul germinativ și produsele de origine
animală provenite de la acestea, ar trebui să i se confere Comisiei
competențe de executare pentru stabilirea normelor detaliate referitoare
la cerințele respective.
(140)   Pentru a preveni introducerea
unor boli listate sau a unor boli emergente în Uniune, este necesar să
existe norme eficace privind intrarea în Uniune a animalelor, a materialului
germinativ sau a produselor de origine animală care pot transmite astfel
de boli.
(141)   Cerințele privind intrarea
în Uniune a animalelor și a produselor de origine animală ar trebui
să reflecte cerințele privind circulația animalelor și a
produselor din aceeași categorie, specie și cu aceeași utilizare
în interiorul Uniunii.
(142)   Pentru a asigura faptul că
animalele, materialul germinativ și produsele de origine animală din
țări sau teritorii terțe respectă cerințele de
sănătate animală care oferă garanții echivalente cu
cele oferite în temeiul legislației Uniunii, este esențial ca
respectivele animale, materiale sau produse să facă obiectul unor
controale corespunzătoare de către autoritatea competentă din
țările sau teritoriile terțe care exportă în Uniune.
Dacă este cazul, ar trebui verificat statutul sanitar al țării
sau al teritoriului terț de origine înainte de a accepta intrarea
animalelor, a materialului germinativ sau a produselor de origine animală
provenite din țara sau teritoriul respectiv. În consecință,
numai țările sau teritoriile terțe care pot demonstra că
îndeplinesc standardele de sănătate animală pentru intrarea
animalelor și a produselor de origine animală în Uniune ar trebui
să fie eligibile pentru a exporta animale și produse către
Uniune și ar trebui incluse într-o listă creată în acest scop.
(143)   Pentru unele specii și
categorii de animale, de material germinativ și de produse de origine
animală, nu a fost instituită o listă a Uniunii cu
țările și teritoriile terțe din care este permisă
intrarea în Uniune în cadrul actelor adoptate înainte de data de adoptare a
prezentului regulament. În aceste cazuri și până la adoptarea
normelor în temeiul prezentului regulament, statele membre ar trebui să
aibă posibilitatea de a determina țările și teritoriile de
origine ale animalelor, materialului germinativ și produselor de origine
animală din care să fie permisă intrarea pe teritoriul lor. La
determinarea acestora, statele membre ar trebui să țină seama de
criteriile stabilite în cadrul prezentului regulament în ceea ce privește
lista Uniunii cu țări și teritorii terțe.
(144)   Pentru a asigura faptul că
cerințele de sănătate animală pentru intrarea în Uniune
prevăzute de prezentul regulament sunt respectate și sunt conforme
principiilor cuprinse în Codurile sanitare pentru animale ale OIE, toate
animalele, materialul germinativ și produsele de origine animală care
intră în Uniune ar trebui să fie însoțite de un certificat de
sănătate animală eliberat de autoritatea competentă a
țării sau teritoriului terț de origine, care să confirme
că sunt respectate toate cerințele de sănătate animală
pentru intrarea în Uniune. Totuși, ar trebui permisă abaterea de la
această normă pentru mărfurile care prezintă un risc redus
pentru sănătatea animală.
(145)   Certificatele de
sănătate animală pot fi de sine stătătoare, dar
legislația Uniunii impune adesea certificarea pentru alte scopuri, de
exemplu pentru a certifica conformitatea cu cerințele de
sănătate publică sau de bunăstare a animalelor a animalelor
sau a produselor. Trebuie să se țină seama de acest lucru.
Pentru a minimiza sarcinile și costurile administrative, certificatele de
sănătate animală menționate ar trebui să poată
include și alte informații, necesare conform altor acte legislative
ale Uniunii privind siguranța alimentelor și a furajelor.
(146)   Bolile se pot răspândi
și prin alte mijloace decât prin animale, material germinativ, produse de
origine animală și subproduse sau produse derivate de origine
animală. De exemplu, și vehiculele, containerele de transport, fânul,
paiele, produsele vegetale și materialele sau echipamentele care au venit
în contact cu animale bolnave pot răspândi o boală. Dacă este
cazul, ar trebui luate măsuri pentru a preveni transmiterea bolilor pe
aceste căi.
(147)   Pentru a asigura nivelul adecvat
de detaliere a cerințelor pentru intrarea în Uniune, ar trebui să i
se delege Comisiei competența de a adopta acte, în conformitate cu
dispozițiile articolului 290 din Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în ceea ce privește completarea și modificarea
criteriilor pentru includerea pe listă a țărilor și
teritoriilor terțe, criteriile de suspendare sau retragere de pe
listă, completarea normelor privind autorizarea unităților din
țări și teritoriile terțe și derogările,
cerințele de sănătate animală pentru intrarea în Uniune a
transporturilor din țări și teritorii terțe,
conținutul certificatelor de sănătate animală și
cerințele de sănătate animală referitoare la agenții
patogeni, alte materiale, mijloace de transport și echipamente care pot
transmite boli ale animalelor.
(148)   Pentru a asigura condiții
uniforme de punere în aplicare a cerințelor de sănătate
animală pentru intrarea în Uniune a transporturilor de animale, material
germinativ și produse de origine animală, ar trebui să i se
confere Comisiei competențe de executare pentru stabili, printre altele,
lista țărilor și teritoriilor terțe din care este
permisă intrarea în Uniune a animalelor, a materialului germinativ și
a produselor de origine animală și modelul de certificat de
sănătate animală.
(149)   Experiența a arătat
că, la izbucnirea unui focar de boală gravă în statele membre
sau în țările ori teritoriile terțe din care intră în
Uniune animale sau produse de origine animală, trebuie luate imediat
măsuri de prevenire și control al bolii pentru limitarea introducerii
și răspândirii acesteia. O astfel de situație de
urgență poate implica boli listate, boli emergente sau alte pericole
pentru sănătatea animalelor. În acest context, ar trebui să se clarifice
care dintre seturile de măsuri de prevenire și control al bolilor
stabilite în cadrul prezentului regulament poate fi utilizat în cazul
apariției unei boli listate sau a unei boli emergente ori în caz de
pericol de apariție a acestora. În toate aceste cazuri, este esențial
ca măsurile să fie instituie în termen foarte scurt și
fără nicio întârziere. Întrucât astfel de măsuri ar restrânge
circulația în interiorul Uniunii sau înspre Uniune, ele ar trebui puse în
aplicare, ori de câte ori este posibil, la nivelul Uniunii.
(150)   Pentru a asigura o reacție
eficace și rapidă în fața riscurilor emergente, ar trebui
să i se confere Comisiei competențe de executare pentru a stabili
măsuri de urgență.
(151)   Comisia ar trebui să
adopte acte de punere în aplicare imediat aplicabile în cazurile justificate
corespunzător legate, printre altele, de includerea pe listă a unor
boli sau specii, de bolile listate care trebuie să facă obiectul unor
norme de prevenire și control al bolilor, de stocarea, aprovizionarea,
depozitarea, livrarea și alte proceduri necesare pentru băncile de
antigeni, vaccinuri și reactivi de diagnosticare ale Uniunii, de
stabilirea de măsuri speciale de control al bolilor și de
derogări pentru perioade limitate de timp, de norme speciale privind
circulația animalelor terestre și acvatice pentru perioade limitate
de timp și de măsuri de urgență, precum și de
includerea pe listă a unor țări și teritorii terțe în
ceea ce privește intrarea în Uniune.
(152)   Prezentul regulament
stabilește normele generale și specifice pentru prevenirea și controlul
bolilor transmisibile ale animalelor și asigură o abordare
armonizată a sănătății animale în întreaga Uniune. În
unele domenii, precum responsabilitățile generale în ceea ce
privește sănătatea animală, notificarea, supravegherea,
înregistrarea și autorizarea sau trasabilitatea, statele membre ar trebui
să aibă posibilitatea sau ar trebui încurajate să aplice
măsuri naționale suplimentare sau mai stricte. Cu toate acestea,
măsurile naționale ar trebui permise numai cu condiția de a nu
compromite obiectivele de sănătate animală ale prezentului
regulament, de a nu veni în contradicție cu normele de bază cuprinse
în acesta și de a nu afecta circulația animalelor și produselor
între statele membre, în afara cazului în care acest lucru ar fi necesar pentru
prevenirea introducerii sau pentru păstrarea sub control a bolilor.
(153)   Măsurile naționale
menționate în considerentul 152 ar trebui să facă obiectul unei
proceduri de notificare simplificate, pentru a reduce sarcina
administrativă. Experiența a demonstrat că procedura
generală de notificare prevăzută de Directiva 98/34/CE a
Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 de stabilire a
unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor
și reglementărilor tehnice[33] a constituit un
instrument important pentru orientarea și îmbunătățirea
calității reglementărilor tehnice naționale, în ceea ce
privește transparența crescută, lizibilitatea și
eficacitatea, în domeniile nearmonizate sau doar parțial armonizate. Prin
urmare, este adecvat să se aplice procedura generală de notificarea
stabilită prin Directiva 98/34/CE.
(154)   În prezent, normele Uniunii în
materie de sănătate animală sunt cuprinse în următoarele
acte ale Parlamentului European și ale Consiliului și în actele
ulterioare ale Comisiei, adoptate în temeiul primelor:
–
Directiva 64/432/CEE a Consiliului din 26 iunie 1964
privind problemele de inspecție veterinară care afectează
schimburile intracomunitare cu bovine și porcine[34],

–
Directiva 77/391/CEE a Consiliului din 17 mai 1977
de instituire a unei acțiuni a Comunității în vederea
eradicării brucelozei, tuberculozei și leucozei la bovine[35],

–
Directiva 78/52/CEE a Consiliului din 13 decembrie
1977 de stabilire a criteriilor comunitare pentru planurile naționale de
accelerare a eradicării brucelozei, tuberculozei și leucozei
enzootice la bovine[36],
–
Directiva 88/407/CEE a Consiliului din 14 iunie 1988
de stabilire a cerințelor de sănătate animală aplicabile în
schimburile intracomunitare și la importul de material seminal de animale
domestice din specia bovină[37],
–
Directiva 80/1095/CEE a Consiliului din 11
noiembrie 1980 de stabilire a condițiilor pentru ca teritoriul
Comunității să obțină și să
mențină statutul de indemn de pestă porcină clasică[38],

–
Directiva 82/894/CEE a Consiliului din 21 decembrie
1982 privind notificarea maladiilor la animale în cadrul Comunității[39],

–
Directiva 89/556/CEE a Consiliului din 25
septembrie 1989 de stabilire a condițiilor de sănătate
animală care reglementează schimburile intracomunitare și
importurile de embrioni de animale domestice din specia bovină provenind
din țări terțe[40],
–
Directiva 90/429/CEE a Consiliului din 26 iunie 1990
de stabilire a cerințelor de sănătate animală care se
aplică schimburilor intracomunitare și importurilor de material seminal
de animale domestice din specia porcină[41],
–
Directiva 91/68/CEE a Consiliului din 28 ianuarie 1991
privind condițiile de sănătate animală care
reglementează schimburile intracomunitare de ovine și caprine[42],

–
Decizia 91/666/CEE a Consiliului din 11 decembrie 1991
privind constituirea rezervelor comunitare de vaccinuri împotriva febrei
aftoase[43],
–
Directiva 92/35/CEE a Consiliului din 29 aprilie 1992
de stabilire a normelor de control și a măsurilor pentru combaterea
pestei cabaline africane[44],
–
Directiva 92/65/CEE a Consiliului din 13 iulie 1992
de definire a cerințelor de sănătate animală care
reglementează schimburile și importurile în Comunitate de animale,
material seminal, ovule și embrioni care nu se supun, în ceea ce
privește cerințele de sănătate animală,
reglementărilor comunitare speciale prevăzute în anexa A punctul (I)
la Directiva 90/425/CEE[45],
–
Directiva 92/66/CEE a Consiliului din 14 iulie 1992
de stabilire a măsurilor comunitare de combatere a maladiei de Newcastle[46],

–
Directiva 92/118/CEE a Consiliului din 17 decembrie
1992 de stabilire a condițiilor de sănătate publică și
animală care reglementează schimburile și importurile în
Comunitate de produse care nu intră sub incidența condițiilor
menționate, stabilite de reglementările comunitare specifice
prevăzute de anexa A capitolul I la Directiva 89/662/CEE și, în ceea
ce privește agenții patogeni, la Directiva 90/425/CEE[47],

–
Directiva 92/119/CEE a Consiliului din 17 decembrie
1992 de stabilire a măsurilor comunitare generale de combatere a unor boli
la animale, precum și a măsurilor specifice împotriva bolii
veziculoase a porcului[48],
–
Decizia 95/410/CE a Consiliului din 22 iunie 1995
de stabilire a normelor de testare microbiologică prin prelevarea de
mostre în unitatea de origine a păsărilor pentru sacrificare
destinate Finlandei și Suediei[49],
–
Directiva 2000/75/CE a Consiliului din 20 noiembrie
2000 de stabilire a dispozițiilor specifice privind măsurile de
combatere și de eradicare a febrei catarale ovine[50],

–
Decizia 2000/258/CE a Consiliului din 20 martie 2000
privind desemnarea unui institut specific responsabil cu stabilirea criteriilor
necesare pentru standardizarea testelor serologice de control al
eficacității vaccinurilor antirabice[51],
–
Regulamentul (CE) nr. 1760/2000 al Consiliului
și al Parlamentului European din 17 iulie 2000 de stabilire a unui sistem
de identificare și înregistrare a bovinelor și privind etichetarea
cărnii de vită și mânzat și a produselor din carne de
vită și mânzat și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 820/97
al Consiliului[52],
–
Directiva 2001/89/CE a Consiliului din 23 octombrie
2001 privind măsurile comunitare pentru controlul pestei porcine clasice[53],

–
Directiva 2002/60/CE a Consiliului din 27 iunie 2002
de stabilire a dispozițiilor specifice de combatere a pestei porcine
africane și de modificare a Directivei 92/119/CEE în ceea ce privește
boala Teschen și pesta porcină africană[54],

–
Directiva 2002/99/CE a Consiliului din 16 decembrie
2002 de stabilire a normelor de sănătate animală care
reglementează producția, transformarea, distribuția și
introducerea produselor de origine animală destinate consumului uman[55],

–
Directiva 2003/85/CE a Consiliului din 29
septembrie 2003 privind măsurile comunitare de combatere a febrei aftoase,
de abrogare a Directivei 85/511/CEE și a Deciziilor 89/531/CEE și 91/665/CEE
și de modificare a Directivei 92/46/CEE[56],
–
Regulamentul (UE) nr. XXX/XXXX al Parlamentului
European și al Consiliului din … privind circulația necomercială
a animalelor de companie și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 998/2003
[Oficiul pentru Publicații][57],
–
Regulamentul (CE) nr. 21/2004 al Consiliului din 17
decembrie 2003 de stabilire a unui sistem de identificare și de
înregistrare a animalelor din speciile ovină și caprină și
de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 și a Directivelor 92/102/CEE
și 64/432/CEE[58],
–
Directiva 2004/68/CE a Consiliului din 26 aprilie 2004
de stabilire a normelor de sănătate animală privind importul
și tranzitul, în Comunitate, al anumitor ungulate vii, de modificare a
Directivelor 90/426/CEE și 92/65/CEE și de abrogare a Directivei 72/462/CEE[59],

–
Directiva 2009/156/CE a Consiliului din 30
noiembrie 2009 privind condițiile de sănătate animală care
reglementează circulația și importul de ecvidee provenind din
țări terțe[60],
–
Directiva 2005/94/CE a Consiliului din 20 decembrie
2005 privind măsurile comunitare de combatere a influenței aviare
și de abrogare a Directivei 92/40/CEE[61],
–
Directiva 2006/88/CE a Consiliului din 24 octombrie
2006 privind cerințele de sănătate animală pentru animale
și produse de acvacultură și privind prevenirea și
controlul anumitor boli la animalele de acvacultură[62],

–
Directiva 2008/71/CEE a Consiliului din 15 iulie
2008 privind identificarea și înregistrarea porcinelor (de codificare a
Directivei 92/102/CEE)[63],
–
Directiva 2009/158/CE a Consiliului din 30
noiembrie 2009 privind condițiile de sănătate animală care
reglementează comerțul intracomunitar și importurile din
țări terțe de păsări de curte și de ouă
pentru incubație[64].
(155)   Normele stabilite prin actele
legislative menționate în considerentul 154 vor fi înlocuite de prezentul
regulament și de actele subsecvente ale Comisiei, care vor fi adoptate în
temeiul prezentului regulament. În consecință, actele legislative de
mai sus ar trebui abrogate. Cu toate acestea, pentru a asigura claritatea
juridică și a evita un vid legislativ, abrogarea ar trebui să
producă efecte numai după adoptarea actelor delegate și de
punere în aplicare relevante în temeiul prezentului regulament. Prin urmare, este
necesar să i se acorde Comisiei competența de a stabili datele de la
care ar trebui să producă efecte abrogarea actelor legislative
respective.
(156)   Următoarele acte ale
Consiliului din domeniul sănătății animale sunt caduce
și ar trebui abrogate în mod expres, în interesul clarității
legislației Uniunii: Decizia 78/642/CEE a Consiliului din 25 iulie 1978
privind măsurile de protecție a sănătății
aplicabile Republicii Botswana[65]; Directiva 79/110/CEE a
Consiliului din 24 ianuarie 1979 prin care Republica Italiană este
autorizată să amâne notificarea și punerea în aplicare a
planurilor naționale de eradicare accelerată a brucelozei și a
tuberculozei la bovine[66]; Directiva 81/6/CEE a
Consiliului din 1 ianuarie 1981 prin care Republica Elenă este
autorizată să își comunice și să își pună în
aplicare planurile naționale de eradicare accelerată a brucelozei
și a tuberculozei la bovine[67]; Decizia 89/455/CEE a
Consiliului din 24 iulie 1989 de introducere a măsurilor comunitare pentru
crearea de proiecte-pilot cu privire la controlul rabiei în vederea
eradicării sau prevenirii acesteia[68]; Directiva 90/423/CE
a Consiliului din 26 iunie 1990 de modificare a Directivei 85/511/CEE de
introducere a măsurilor comunitare de combatere a febrei aftoase[69];
Decizia 90/678/CEE a Consiliului din 13 decembrie 1990 de recunoaștere a
anumitor părți ale teritoriului Comunității ca fiind fie
oficial indemne de pesta porcină, fie indemne de pesta porcină[70].
(157)   Cerințele cuprinse în
prezentul regulament nu ar trebui să se aplice până când devin
aplicabile toate actele delegate și de punere în aplicare care
urmează să fie adoptate de Comisie în temeiul prezentului regulament.
Este necesar să se prevadă un interval de cel puțin 36 de luni
între data intrării în vigoare a prezentului regulament și data
aplicării noilor norme, pentru a oferi operatorilor afectați timp
suficient să se adapteze.
(158)   Pentru a asigura securitatea
juridică în privința aplicării normelor privind identificarea
și înregistrarea animalelor, măsurile de control al bolilor pentru
anumite zoonoze și circulația necomercială a animalelor de
companie, ar trebui să i se delege Comisiei competența de a adopta
acte, în conformitate cu dispozițiile articolului 290 din Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în ceea ce privește data la care
încetează să se mai aplice regulamentele (CE) nr. 1760/2000, (UE) nr.
XXX/XXX [Ex-998/2003] și (CE) nr. 21/2004 și directivele 92/66/CEE,
2000/75/CE, 2001/89/CE, 2002/60/CE, 2003/85/CE, 2005/94/CE și 2008/71/CE.
(159)   Competențele de executare
prevăzute de prezentul regulament ar trebui exercitate în conformitate cu
Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului
din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale
privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării
competențelor de executare de către Comisie[71].
(160)   Este deosebit de important ca,
în cursul lucrărilor sale pregătitoare, Comisia să organizeze
consultări adecvate, inclusiv la nivel de experți. La pregătirea
și elaborarea actelor delegate, Comisia ar trebui să asigure
transmiterea simultană, la timp și adecvată a documentelor
relevante către Parlamentul European și către Consiliu.
(161)   Prezentul regulament nu ar
trebui să genereze o povară administrativă sau un impact
economic disproporționat pentru întreprinderile mici și mijlocii. În
prezentul regulament, care se bazează pe consultarea cu părțile
interesate, s-a ținut seama de situația specială a
întreprinderilor mici și mijlocii. Nu a fost luată în considerare o
potențială derogare universală de la cerințele prezentului
regulament pentru aceste întreprinderi, având în vedere obiectivele de ordine
publică privind protejarea sănătății animale și a
sănătății publice. Cu toate acestea, ar trebui
prevăzute mai multe derogări pentru acest tip de întreprinderi în
legătură cu diferite cerințe ale prezentului regulament,
ținându-se seama și de riscurile implicate.
(162)   Obiectivele prezentului
regulament, respectiv stabilirea de norme de sănătate animală
pentru animale, materialul germinativ, produse de origine animală,
subproduse și produse derivate de origine animală care nu intră
sub incidența unor norme specifice prevăzute de alte acte legislative
ale Uniunii și alte materiale care pot fi implicate în răspândirea
bolilor transmisibile ale animalelor, nu pot fi atinse în măsură
suficientă de către statele membre și pot fi realizate mai bine
la nivelul Uniunii, printr-un cadru juridic comun și coordonat în materie
de sănătate animală. Prin urmare, prezentul regulament este în
concordanță cu principiul subsidiarității, în conformitate
cu articolul 5 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană. În
conformitate cu principiul proporționalității, prevăzut la
același articol, dispozițiile prezentului regulament nu
depășesc ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
PARTEA I
NORME GENERALE
Capitolul 1
Obiectul, domeniul de aplicare și definițiile
Articolul 1
Obiectul
1.           Prezentul regulament stabilește
norme de prevenire și control al bolilor animalelor care sunt
transmisibile la animale sau la oameni.
Aceste norme prevăd:
(a)     prioritizarea și clasificarea
bolilor de interes pentru Uniune și stabilirea
responsabilităților în materie de sănătate animală în
partea I;
(b)     depistarea timpurie, notificarea și raportarea
bolilor, supravegherea, programele de eradicare și statutul de indemn de
boală în partea II;
(c)     creșterea gradului de
conștientizare cu privire la boli, pregătirea și controlul
bolilor în partea III;
(d)     înregistrarea și autorizarea
unităților și transportatorilor, circulația și
trasabilitatea transporturilor de animale, de material germinativ și de
produse de origine animală în interiorul Uniunii în partea IV;
(e)     intrarea transporturilor de animale, de
material germinativ și de produse de origine animală în Uniune
și exportul de astfel de transporturi din Uniune în partea V;
(f)      măsurile de urgență care
trebuie adoptate în eventualitatea unei situații de urgență
cauzate de o boală în partea VI.
2.           Normele menționate la alineatul
(1):
(a)     asigură
(i)      o producție agricolă și
de acvacultură durabilă în Uniune;
(ii)      funcționarea eficace a pieței
interne;
(iii)     reducerea efectelor negative asupra
mediului:
–
a anumitor boli;
–
a măsurilor adoptate pentru prevenirea și
controlul bolilor;
(b)     țin seama de
(i)      legătura dintre sănătatea
animală și:
–
sănătatea publică;
–
mediu, precum și efectele schimbărilor
climatice;
–
siguranța alimentelor și a furajelor;
–
bunăstarea animalelor;
–
securitatea alimentară;
(ii)      consecințele economice, sociale,
culturale și de mediu ale aplicării măsurilor de prevenire
și control al bolilor.
Articolul 2
Domeniul de aplicare al regulamentului
1.           Prezentul regulament se aplică:

(a)
animalelor captive și animalelor
sălbatice;
(b)
materialului germinativ;
(c)
produselor de origine animală;
(d)
subproduselor și produselor derivate de
origine animală, fără a aduce atingere normelor stabilite prin
Regulamentul (CE) nr. 1069/2009;
(e)
instalațiilor, mijloacelor de transport,
echipamentelor și tuturor celorlalte materiale și căi de
infectare implicate sau potențial implicate în răspândirea bolilor
transmisibile ale animalelor.
2.           Prezentul regulament se aplică
bolilor transmisibile, inclusiv zoonozelor, fără a aduce atingere
normelor prevăzute în:
(a)     Decizia nr. 2119/98/CE;
(b)     Regulamentul (CE) nr. 999/2001;
(c)     Directiva 2003/99/EC;
(d)     Regulamentul (CE) nr. 2160/2003.
Articolul 3
Domeniul de aplicare al părții IV privind înregistrarea, autorizarea,
trasabilitatea și circulația
1.           Titlul I din partea IV se
aplică:
(a)     animalelor terestre și animalelor
care nu sunt terestre, dar care pot transmite boli ce afectează animalele
terestre;
(b)     materialului germinativ provenit de la
animale terestre;
(c)     produselor de origine animală
provenite de la animale terestre.
2.           Titlul II din partea IV se
aplică:
(a)     animalelor acvatice și animalelor
care nu sunt acvatice, dar care pot transmite boli ce afectează animalele
acvatice;
(b)     produselor de origine animală
provenite de la animale acvatice.
3.           Titlul III din partea IV se
aplică:
(a)     animalelor altele decât cele definite
drept animale terestre și animale acvatice la articolul 4 alineatul (1)
punctul (4);
(b)     materialului germinativ și
produselor de origine animală provenite de la celelalte animale
menționate la litera (a).
4.           Capitolele 1 și 3 din titlul I
și capitolele 1 și 2 din titlul II, partea IV nu se aplică
animalelor de companie.
Articolul 4
Definiții
1.           În sensul prezentului regulament, se
aplică următoarele definiții:
(1)
„animale” înseamnă animale vertebrate și
nevertebrate;
(2)
„animale terestre” înseamnă păsări,
mamifere terestre, albine și bondari;
(3)
„animale acvatice” înseamnă animale din
următoarele specii, în toate etapele de dezvoltare, inclusiv ouăle,
spermatozoizii sau gameții:
(i)      orice pește din supraclasa Agnatha
și din clasele Chondrichthyes, Sarcopterygii și Actinopterygii;
(ii)      orice moluscă acvatică din
încrengătura Mollusca;
(iii)     orice crustaceu acvatic din
subîncrengătura Crustacea;
(4)
„alte animale” înseamnă animale din alte
specii decât cele definite ca animale terestre sau acvatice;
(5)
„animale captive” înseamnă animale care sunt
ținute de oameni; în cazul animalelor acvatice, animalele de
acvacultură;
(6)
„acvacultură” înseamnă creșterea de
animale acvatice prin tehnici care vizează mărirea producției de
astfel de animale peste capacitățile naturale ale mediului și
într-un cadru în care animalele respective rămân proprietatea uneia sau a
mai multor persoane fizice sau juridice pe întreaga perioadă a
creșterii sau cultivării lor, până la data încheierii
recoltării, cu excluderea recoltării sau capturii, în scopul
consumului uman, de animale acvatice sălbatice care sunt apoi ținute
captive până la sacrificare fără a fi hrănite;
(7)
„animale de acvacultură” înseamnă animale
acvatice care fac obiectul acvaculturii;
(8)
„animale sălbatice” înseamnă alte animale
decât animalele captive;
(9)
„păsări de curte” înseamnă
păsări care sunt crescute sau ținute în captivitate pentru:
(a)     producția de:
(i)      carne;
(ii)      ouă pentru consum;
(iii)     alte produse;
(b)     refacerea efectivelor de vânat cu pene;
(c)     reproducția păsărilor
utilizate pentru tipurile de producție menționate la litera (a);
(10)
„păsări captive” înseamnă orice
păsări, altele decât păsările de curte ținute în
captivitate în orice alt scop decât cele menționate la punctul (9),
inclusiv cele ținute pentru spectacole, curse, expoziții, concursuri,
reproducție sau vânzare;
(11)
„animal de companie” înseamnă un animal din
speciile menționate în anexa I, care:
(a)     este ținut pe lângă casă
sau, în cazul animalelor acvatice, în acvarii ornamentale necomerciale;
(b)     atunci când se deplasează, își
însoțește în scopuri necomerciale deținătorul sau o
altă persoană fizică care acționează în numele și
în acord cu respectivul deținător și rămâne, pe toată
durata deplasării respective, în responsabilitatea deținătorului
său sau al persoanei care acționează în numele acestuia;
(12)
„deținător de animal de companie”
înseamnă o persoană fizică ce deține un animal de companie;
(13)
„circulație necomercială” înseamnă
orice deplasare a animalelor de companie care nu implică sau nu
vizează, direct sau indirect, un câștig financiar sau un transfer de
proprietate;
(14)
„boală” înseamnă apariția
infecțiilor sau infestărilor la animale, cu sau fără
manifestări clinice sau patologice, cauzate de unul sau mai mulți
agenți patogeni transmisibili la animale sau la oameni;
(15)
„boli listate” înseamnă boli incluse pe lista
menționată la articolul 5 aliniatul (2);
(16)
„boală emergentă” înseamnă o
boală alta decât cele listate, care are potențialul de a întruni
criteriile pentru boli listate specificate la articolul 6 alineatul (1) litera
(a) din cauză că este:
(a)     o boală nouă, rezultată în
urma evoluției sau modificări unui agent patogen existent;
(b)     o boală cunoscută care se
răspândește într-o nouă arie geografică sau într-o
populație nouă sau
(c)     o boală sau un agent patogen necunoscut
până în acel moment, diagnosticat pentru prima oară;
(17)
„profilul bolii” înseamnă criteriile unei
boli, astfel cum sunt menționate la articolul 6 alineatul (1) litera (a);
(18)
„specii listate” înseamnă specii de animale
sau grupuri de specii de animale listate conform dispozițiilor articolului
7 alineatul (2) sau, în cazul bolilor emergente, specii de animale sau grupuri
de specii de animale care întrunesc criteriile pentru specii listate
menționate la articolul 7 alineatul (2);
(19)
„pericol” înseamnă un agent patogen sau o
stare a unui animal sau produs cu potențialul de a avea efecte negative
asupra sănătății oamenilor sau animalelor;
(20)
„risc” înseamnă probabilitatea apariției
și magnitudinea probabilă a consecințelor biologice și
economice ale unui efect negativ asupra sănătății publice
sau asupra sănătății animale;
(21)
„biosecuritate” înseamnă ansamblul
măsurilor fizice și administrative menite să reducă riscul
de introducere, dezvoltare și răspândire a bolilor către, de la
sau în cadrul:
(a)     unei populații de animale sau
(b)     unei unități, zone,
compartiment, mijloc de transport sau al oricăror altor instalații,
incinte sau amplasamente;
(22)
„operator” înseamnă o persoană
fizică sau juridică ce are în responsabilitate animale și
produse de origine animală, inclusiv deținătorii și
transportatorii de animale, dar cu excluderea deținătorilor de
animale de companie și a medicilor veterinari;
(23)
„persoană care lucrează cu animale”
înseamnă o persoană fizică sau juridică care are o
legătură profesională cu animale sau cu produse de origine
animală, cu excluderea operatorilor și a medicilor veterinari;
(24)
„unitate” înseamnă orice incintă,
structură sau mediu în care sunt ținute animale sau material
germinativ, cu excepția:
(a)     gospodăriilor în care se găsesc
animale de companie;
(b)     acvariilor necomerciale în care sunt
ținute animale acvatice;
(c)     cabinetelor sau clinicilor veterinare;
(25)
„material germinativ” înseamnă:
(a)     spermatozoizi, material seminal, ovocite
și embrioni destinați reproducerii artificiale;
(b)     ouă pentru incubație;
(26)
„produse de origine animală” înseamnă:
(a)     produsele alimentare de origine
animală, inclusiv mierea și sângele;
(b)     moluștele bivalve, echinodermele,
tunicatele și gasteropodele marine vii destinate consumului uman și
(c)     alte animale decât cele menționate
la litera (b) destinate preparării pentru a fi furnizate vii
consumatorului final;
(27)
„subproduse de origine animală” înseamnă
corpuri întregi sau părți de animale, produse de origine animală
sau alte produse obținute din animale care nu sunt destinate consumului
uman, cu excluderea materialului germinativ;
(28)
„produse derivate” înseamnă produse
obținute în urma unuia sau mai multor tratamente, transformări sau
etape de prelucrare a subproduselor de origine animală;
(29)
„produse” înseamnă:
(a)     material germinativ;
(b)     produse de origine animală;
(c)     subproduse de origine animală
și produse derivate;
(30)
„control oficial” înseamnă un control oficial
astfel cum este definit la articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul UE
XXX/XXX [Oficiul pentru Publicații – de adăugat numărul: privind
controalele oficiale și alte activități oficiale];
(31)
„stare de sănătate” înseamnă starea
în raport cu toate bolile listate pentru o anumită specie listată în
ceea ce privește:
(a)     un animal;
(b)     animalele din cadrul:
(i)      unei unități;
(ii)      unui compartiment;
(iii)     unei zone;
(iv)     unui stat membru;
(v)     unei țări sau unui teritoriu
terț;
(32)
„zonă” înseamnă:
(a)     pentru animalele terestre, o parte clar
definită dintr-un stat membru, dintr-o țară terță sau
dintr-un teritoriu terț care conține o subpopulație de animale
cu o stare de sănătate distinctă în raport cu o anumită
boală sau cu anumite boli, supusă unor măsuri adecvate de
supraveghere, de control al bolilor și de biosecuritate;
(b)     pentru animalele
acvatice, un sistem hidrologic contiguu, cu un statut sanitar distinct în
raport cu o anumită boală sau cu anumite boli, care formează o
arie menționată drept una dintre următoarele:
(i)      un întreg bazin hidrografic, de la
izvorul unui curs de apă până la estuar sau lac;
(ii)      mai multe bazine hidrografice;
(iii)     o parte a unui bazin hidrografic, de la
izvorul unui curs de apă până la o barieră care împiedică
introducerea unei anumite boli sau a anumitor boli;
(iv)     o parte a unei zone de coastă cu o
delimitare geografică precisă;
(v)     un estuar
cu o delimitare geografică precisă;
(33)
„bazin hidrografic” înseamnă o arie sau un
bazin delimitat de elemente naturale, cum ar fi dealurile sau munții, care
canalizează toate scurgerile de apă;
(34)
„compartiment” înseamnă o subpopulație de
animale din cadrul uneia sau mai multor unități sau, în cazul
animalelor acvatice, din cadrul uneia sau mai multor unități de
acvacultură, inclusă într-un sistem comun de gestionare a
biosecurității, cu o stare de sănătate distinctă în
raport cu o anumită boală sau cu anumite boli, supusă unor
măsuri adecvate de supraveghere, de control al bolilor și de
biosecuritate;
(35)
„carantină” înseamnă ținerea
animalelor în izolare, sub controlul autorității competente,
fără contract direct sau indirect cu alte animale, pentru a evita
răspândirea bolilor, în vreme ce animalele sunt ținute sub
observație pe o perioadă specifică de timp și, dacă
este cazul, sunt supuse unor teste și tratamente;
(36)
„unitate epidemiologică” înseamnă un grup
de animale cu aceeași probabilitate de expunere la un agent patogen;
(37)
„focar” înseamnă unul sau mai multe cazuri
într-o unitate, gospodărie sau alt loc în care sunt ținute sau
plasate animale;
(38)
„caz” înseamnă confirmarea oficială a
prezenței unei boli listate sau a unei boli emergente la un animal viu sau
mort;
(39)
„zonă de restricție” înseamnă o
zonă în care se aplică restricții privind circulația
anumitor animale sau produse și alte măsuri de control al bolilor,
pentru evitarea răspândirii unei anumite boli înspre zone în care nu se
aplică restricții; dacă este cazul, o zonă de
restricție poate include zone de protecție sau zone de supraveghere;
(40)
„zonă de protecție” înseamnă o
zonă instituită după confirmarea oficială a unui focar, în
care s-au înregistrat unul sau mai multe cazuri de boală și în care
se aplică măsuri de control al bolilor pentru evitarea
răspândirii bolii în afara zonei respective;
(41)
„zonă de supraveghere” înseamnă o
zonă instituită după confirmarea oficială a unui focar,
care este situată în jurul unei zone de protecție și în care se
aplică măsuri de control al bolilor pentru evitarea răspândirii
bolii în afara zonei respective și a zonei de protecție;
(42)
„ouă pentru incubație” înseamnă
ouăle destinate incubației depuse de păsări de curte;
(43)
„ungulate” înseamnă animalele specificate în
anexa II;
(44)
„unitate de material germinativ” înseamnă:
(a)     o unitate în care se colectează, se
produce, se prelucrează și se depozitează material germinativ;
(b)     un incubator;
(45)
„incubator” înseamnă o unitate care
colectează, depozitează, incubează și în care
eclozează ouă pentru furnizarea de:
(a)     ouă pentru incubare;
(b)     pui
de o zi de găină sau de alte specii de păsări;
(46)      „transportator” înseamnă un operator care transportă animale
în nume propriu sau pentru o terță parte;
(47)
„unitate izolată” înseamnă orice unitate
permanentă limitată geografic, creată pe bază
voluntară și autorizată în scopul circulației animalelor,
în care animalele:
(a)
sunt ținute sau crescute pentru
expoziții, în scopuri educaționale, pentru conservarea speciei sau
pentru cercetare;
(b)
sunt izolate sau separate de mediul
înconjurător;
(c)
fac obiectul unor măsuri stricte de
supraveghere a sănătății animale și de biosecuritate;
(48)
„operațiune de colectare” înseamnă
gruparea animalelor terestre captive din mai multe unități, pentru o
perioadă mai scurtă decât perioada de reședință
prevăzută pentru specia de animale respectivă;
(49)
„perioadă de reședință”
înseamnă perioada minimă pe care un animal trebuie să o
petreacă într-o unitate înainte de a fi mutat din unitatea
respectivă;
(50)       „IMSOC” înseamnă sistemul informatizat de gestionare a
informațiilor prevăzut la articolul 130 alineatul (1) din
Regulamentul (UE) nr. XXX/XXX [Oficiul pentru Publicații – de
adăugat numărul: privind controalele oficiale și alte
activități oficiale];
(51)
„unitate producătoare de alimente provenite de
la animale acvatice responsabilă cu controlul bolilor” înseamnă o
întreprindere din sectorul alimentar autorizată conform următoarelor
dispoziții:
(a)     articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 853/2004,
în ceea ce privește prelucrarea animalelor de acvacultură în scopuri
alimentare;
(b)     articolului 177 din prezentul regulament,
în ceea ce privește sacrificarea animalelor acvatice în scopul controlului
bolilor, conform dispozițiilor din partea III titlul II.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 în vederea
modificării listei de:
(a)     animale de companie din anexa I;
(b)     ungulate din anexa II.
Capitolul 2
Bolile listate, bolile emergente și speciile listate
Articolul 5
Listarea bolilor
1.           Normele specifice privind bolile
prevăzute de prezentul regulament pentru prevenirea și controlul
bolilor se aplică:
(a)     bolilor listate;
(b)     bolilor emergente.
2.           Comisia stabilește, prin acte
de punere în aplicare, lista bolilor listate menționate la alineatul (1)
litera (a).
Lista cuprinde bolile care întrunesc
condițiile menționate la litere (a) și (b) din prezentul
alineat, ținând seama de criteriile pentru boli listate prevăzute la
articolul 6:
(a)     boli care au potențialul de a afecta
în mod semnificativ cel puțin una dintre următoarele:
(i)      sănătatea publică;
(ii)      producția agricolă sau de
acvacultură sau sectoarele economice conexe;
(iii)     societatea din statele membre și,
acolo unde este cazul, din țările sau teritoriile terțe;
(iv)     mediul;
(b)     boli pentru care există măsuri
de limitare a riscurilor sau pentru care astfel de măsuri pot fi elaborate
și sunt proporționale cu riscul reprezentat de bolile respective.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
În cazuri imperioase de urgență
justificate în mod corespunzător legate de o boală care prezintă
riscul emergent de a avea un impact extrem de semnificativ, Comisia adoptă
acte de punere în aplicare imediat aplicabile, în conformitate cu procedura
menționată la articolul 255 alineatul (3).
Articolul 6
Criterii pentru listarea bolilor
1.           Comisia ține seama de
următoarele criterii pentru a determina dacă o boală
întrunește condițiile necesare pentru a fi inclusă pe
listă, în conformitate cu dispozițiile articolului 5 alineatul (2):
(a)     profilul bolii, care include
următoarele:
(i)      speciile de animale pe care le
afectează boala în cauză;
(ii)      ratele de morbiditate și de
mortalitate în rândul populațiilor de animale afectate de boală;
(iii)     caracterul zoonotic al bolii;
(iv)     capacitatea de a dezvolta
rezistență la tratamente;
(v)     persistența bolii în rândul
populației de animale sau în mediu;
(vi)     căile și viteza de transmitere
a bolii de la un animal la altul și, dacă este cazul, de la animal la
om;
(vii)    absența sau prezența și
distribuția bolii în interiorul Uniunii și, dacă boala nu este
prezentă în Uniune, riscul introducerii ei în Uniune;
(viii)   existența unor instrumente de
diagnosticare și control al bolii;
(b)     impactul bolii asupra:
(i)      producției agricole sau de
acvacultură și asupra altor sectoare ale economiei;
–
nivelul de prezență al bolii în Uniune;
–
pierderea de producție din cauza bolii;
–
alte pierderi;
(ii)      sănătății umane:
–
transmisibilitatea de la animale la om;
–
transmisibilitatea de la om la om;
–
gravitatea formelor bolii la om;
–
disponibilitatea unor metode eficace de
prevenție sau a tratamentului medical la om;
(iii)     bunăstării animalelor;
(iv)     biodiversității și
poluării mediului;
(c)     potențialul bolii de a genera situații
de criză și utilizarea sa potențială în bioterorism;
(d)     fezabilitatea, disponibilitatea și
eficacitatea următoarelor măsuri de prevenire și control al
bolilor:
(i)      instrumentele și
capacitățile de diagnosticare;
(ii)      vaccinarea;
(iii)     tratamentele medicale;
(iv)     măsurile de biosecuritate;
(v)     restricțiile privind circulația
animalelor și a produselor;
(vi)     sacrificarea și eliminarea
animalelor;
(e)     impactul măsurilor de prevenire
și control al bolilor asupra:
(i)      costurilor directe și indirecte
pentru sectoarele afectate și pentru economie în ansamblu;
(ii)      acceptării lor sociale;
(iii)     bunăstării
subpopulațiilor de animale captive sau sălbatice afectate;
(iv)     mediului și
biodiversității.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 cu privire la
modificarea criteriilor menționate la alineatul (1) din prezentul articol,
pentru a ține seama de progresele tehnice și științifice
și de evoluțiile standardelor internaționale în domeniu.
Articolul 7
Listarea speciilor
1.           Speciilor listate li se aplică
normele specifice bolilor pentru bolile listate prevăzute de prezentul
regulament și normele adoptate în temeiul prezentului regulament.
2.           Comisia stabilește, prin acte
de punere în aplicare, lista speciilor listate menționate la alineatul (1).

Lista cuprinde speciile de animale sau grupurile
de specii de animale care prezintă un risc considerabil de răspândire
a unor boli listate specifice, ținând seama de următoarele criterii:
(a)     susceptibilitatea populației de
animale expusă riscului;
(b)     durata incubației și perioada
infecțioasă a animalelor;
(c)     capacitatea animalelor respective de a fi
purtătoare ale bolilor specifice în cauză.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
În cazuri imperioase de urgență
justificate în mod corespunzător legate de o boală care prezintă
riscul emergent de a avea un impact extrem de semnificativ, Comisia adoptă
acte de punere în aplicare imediat aplicabile, în conformitate cu procedura
menționată la articolul 255 alineatul (3).
Articolul 8
Aplicarea normelor de prevenire și control al bolilor în cazul bolilor
listate
1.           Comisia, prin intermediul unor acte
de punere în aplicare, stabilește aplicarea normelor de prevenire și
control al bolilor menționate la punctele de mai jos la:
(a)     bolile listate care fac obiectul normelor
privind:
(i)      informarea și pregătirea cu
privire la boală prevăzute în partea III titlul I și
măsurile de control al bolii prevăzute în partea III titlul II
capitolul 1;
(ii)      compartimentarea prevăzută la
articolul 37 alineatul (1);
(b)     bolile listate care fac obiectul normelor
de prevenire și control al bolilor privind:
(i)      programele de eradicare obligatorie
prevăzute la articolul 30 alineatul (1);
(ii)      statele membre și zonele cu statut
de indemn de boală prevăzute la articolul 36;
(iii)     compartimentarea prevăzută la
articolul 37 alineatul (2);
(iv)     măsurile de control al bolilor
prevăzute în partea III titlul II capitolul 2;
(c)     bolile listate care fac obiectul normelor
de prevenire și control al bolilor privind:
(i)      eradicarea voluntară
prevăzută la articolul 30 alineatul (2);
(ii)      statele membre și zonele cu statut
de indemn de boală prevăzute la articolul 36;
(iii)     compartimentarea prevăzută la
articolul 37 alineatul (2);
(iv)     măsurile de control al bolilor
prevăzute în partea III titlul II capitolul 2;
(d)     bolile listate care fac obiectul normelor
de prevenire și control al bolilor privind:
(i)      circulația în interiorul Uniunii
prevăzută în partea IV titlul I capitolele 3 – 7 și titlul II
capitolele 2, 3 și 4;
(ii)      intrarea în Uniune și exportul din
Uniune prevăzute în partea IV;
(e)     bolile listate care fac obiectul normelor
de prevenire și control al bolilor privind:
(i)      notificarea și raportarea
prevăzute în partea II capitolul 1;
(ii)      supravegherea prevăzută în
partea II capitolul 2;
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
În cazuri imperioase de urgență
justificate în mod corespunzător legate de o boală care prezintă
riscul emergent de a avea un impact extrem de semnificativ, Comisia adoptă
acte de punere în aplicare imediat aplicabile, în conformitate cu procedura
menționată la articolul 255 alineatul (3).
2.           Comisia ține seama de
următoarele criterii la adoptarea actelor de punere în aplicare
prevăzute la alineatul (1):
(a)     gradul de impact al bolii asupra
sănătății publice și sănătății
animale, asupra bunăstării animalelor și asupra economiei;
(b)     prevalența, incidența și
distribuția bolii în Uniune;
(c)     disponibilitatea,
fezabilitatea și eficacitatea diferitelor seturi de măsuri de
prevenire și control al bolilor prevăzute de prezentul regulament în
ceea ce privește boala.
Capitolul 3
Responsabilitățile în ceea ce privește sănătatea
animală
Secțiunea 1
Operatorii, persoanele care lucrează cu animale și
deținătorii de animale de companie
Articolul 9
Responsabilitățile în ceea ce privește sănătatea
animală și măsurile de biosecuritate
1.           Operatorii, persoanele care
lucrează cu animale și deținătorii de animale de companie:
(a)     sunt responsabili de starea de
sănătate a animalelor captive și a produselor aflate în
răspunderea lor;
(b)     iau măsurile de biosecuritate
adecvate, ținând seama de riscurile implicate, pentru a asigura starea de
sănătate a animalelor captive și a produselor respective și
pentru a preveni introducerea, dezvoltarea, multiplicarea și
răspândirea de boli între și de la animalele captive și
produsele aflate în răspunderea lor, cu excepția cazului în care
acest lucru este anume autorizat în scopuri științifice, pentru:
(i)      categoriile și speciile de animale
captive și de produse;
(ii)      tipul de producție.
2.           Comisia
este împuternicită să adopte acte delegate, în conformitate cu
dispozițiile articolului 253, în ceea ce privește măsurile de
biosecuritate care completează normele stabilite la alineatul (1) litera
(b) din prezentul articol.
Articolul 10
Cunoștințe de bază cu privire la sănătatea
animală
1.           Operatorii
și persoanele care lucrează cu animale trebuie să
dobândească cunoștințe despre:
(a)     bolile
animalelor, inclusiv cele care sunt transmisibile la om;
(b)     principiile
de biosecuritate;
(c)     interacțiunea dintre
sănătatea animală, bunăstarea animalelor și
sănătatea umană.
2.           Cunoștințele necesare
și nivelul acestora conform dispozițiilor de la alineatul (1) depind
de:
(a)     categoriile și speciile de animale
captive sau de produse aflate în responsabilitatea lor;
(b)     tipul de producție;
(c)     activitățile desfășurate.

3.           Cunoștințele
prevăzute la alineatul (1) se dobândesc într-unul dintre următoarele
moduri:
(a)     experiență sau formare
profesională;
(b)     programe existente în sectoarele agricol
sau al acvaculturii relevante pentru sănătatea animală;
(c)     educație formală.
Secțiunea 2
Medicii veterinari și profesioniștii din domeniul
sănătății animalelor acvatice
Articolul 11
Responsabilitățile medicilor veterinari și ale
profesioniștilor din domeniul sănătății animalelor
acvatice
1.           În cursul activităților
lor care intră în domeniul de aplicare al prezentului regulament, medicii
veterinari:
(a)     iau toate măsurile necesare pentru a
preveni introducerea, dezvoltarea și răspândirea bolilor;
(b)     asigură depistarea timpurie a
bolilor prin efectuarea de diagnosticări simple și diferențiale
în vederea eliminării sau confirmării unei boli înaintea începerii
tratamentului simptomatic;
(c)     joacă un rol activ în:
(i)      creșterea nivelului de informare cu
privire la sănătatea animală;
(ii)      prevenirea bolilor;
(iii)     depistarea timpurie și
reacția rapidă la apariția bolilor.
(d)     colaborează cu autoritatea
competentă, operatorii, persoanele care lucrează cu animale și
deținătorii de animale de companie pentru aplicarea măsurilor de
prevenire și control al bolilor prevăzute de prezentul regulament.
2.           Profesioniștii din domeniul
sănătății animalelor acvatice pot desfășura
activități atribuite, conform prezentului regulament, medicilor
veterinari în legătură cu animalele acvatice, cu condiția să
fie autorizați în acest sens conform legislației naționale. În
acest caz, profesioniștilor din domeniul sănătății
animalelor acvatice li se aplică dispozițiile de la alineatul (1).
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate, în conformitate cu dispozițiile articolului 253,
în ceea ce privește calificările medicilor veterinari și ale
profesioniștilor din domeniul sănătății animalelor
acvatice care desfășoară activități ce intră în
domeniul de aplicare al prezentului regulament.
Secțiunea 3
Statele membre
Articolul 12
Responsabilitățile statelor membre
1.           Pentru ca autoritatea
competentă pentru sănătatea animală să aibă
capacitatea de a lua măsurile necesare și adecvate și de
a-și desfășura activitatea în temeiul prezentului regulament,
statele membre se asigură că aceasta dispune de:
(a)     personal calificat, instalații,
echipamente, resurse financiare și o organizare eficace care acoperă
întreg teritoriul statului membru în cauză;
(b)     acces la laboratoare care au personal
calificat, instalații, echipamente și resurse financiare pentru a
asigura o diagnosticare rapidă și precisă, precum și
diagnosticarea diferențială pentru bolile listate și pentru
bolile emergente;
(c)     medici veterinari suficient formați
care să desfășoare activitățile menționate la
articolul 11 și care intră în domeniul de aplicare al prezentului
regulament.
2.           Statele membre sprijină
operatorii și persoanele care lucrează cu animale în dobândirea,
menținerea și extinderea cunoștințelor lor de bază în
domeniul sănătății animale, astfel cum prevede articolul 10,
prin programe corespunzătoare în sectoarele agricol și al
acvaculturii sau prin educație formală.
Articolul 13
Delegarea altor activități oficiale de către autoritatea
competentă
1.           Autoritatea
competentă poate delega medicilor veterinari una sau mai multe dintre
următoarele activități:
(a)     activități
privind notificarea și raportarea prevăzute în partea II capitolul 1
și privind supravegherea prevăzută în partea II capitolul 2;
(b)     activități referitoare la:
(i)      informarea și pregătirea cu
privire la boală și controlul acesteia prevăzute în partea III;
(ii)      înregistrarea, autorizarea,
trasabilitatea și circulația prevăzute în partea IV;
(iii)     măsurile de urgență
prevăzute în partea VI.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 cu privire la:
(a)     circumstanțele și
condițiile în care se pot delega activitățile menționate la
alineatul (1);
(b)     alte activități care pot fi
delegate medicilor veterinari pe lângă cele menționate în alineatul (1),
în ce situații și cu ce condiții;
(c)     cerințele minime privind formarea
medicilor veterinari menționate la articolul 12 alineatul (1) litera (c).
La adoptarea actelor delegate, Comisia ține
seama de natura sarcinilor în cauză și de obligațiile
internaționale ale Uniunii și ale statelor membre.
Articolul 14
Informarea publicului
Atunci când există motive întemeiate de
suspiciune că anumite animale sau produse ar putea prezenta un risc,
autoritatea competentă face demersurile necesare pentru a informa publicul
larg cu privire la natura riscului și la măsurile care se iau sau
care urmează să fie luate pentru a preveni sau pentru a ține sub
control riscul respectiv, având în vedere natura, gravitatea și amploarea
riscului și a interesului publicului în a fi informat.
Secțiunea 4
Laboratoarele, instalațiile și alte persoane fizice și juridice
care manipulează agenți patogeni, vaccinuri și alte produse
biologice
Articolul
15
Obligațiile laboratoarelor, a instalațiilor și a altor
părți care manipulează agenți patogeni, vaccinuri și
alte produse biologice
1.           Laboratoarele, instalațiile
și alte persoane fizice sau juridice care manipulează agenți
patogeni în scopuri legate de cercetare, educație, diagnostic sau
producerea de vaccinuri și alte produse biologice au obligația, ținând
seama de standardele internaționale, atunci când există:
(a)     să ia măsurile de
biosecuritate, biosiguranță și bioizolare adecvate pentru a
preveni dispersarea agenților patogeni și contactul acestora cu
animale din afara laboratorului sau altei instalații care manipulează
agenți patogeni în scopuri legate de cercetare;
(b)     să se asigure că
circulația agenților patogeni, a vaccinurilor și a altor produse
biologice între laboratoare sau alte instalații nu generează un risc
de răspândire a bolilor listate și emergente.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate, în conformitate cu dispozițiile articolului 253,
în ceea ce privește măsurile de siguranță pentru
laboratoare, instalații și alte persoane fizice sau juridice care
manipulează agenți patogeni, vaccinuri și alte produse biologice
privind:
(a)     măsurile de biosecuritate, de
biosiguranță și de bioizolare;
(b)     cerințele privind circulația
agenților patogeni, a vaccinurilor și a altor produse biologice.
PARTEA II
NOTIFICAREA ȘI RAPORTAREA BOLILOR, SUPRAVEGHEREA, PROGRAMELE DE ERADICARE,
STATUTUL DE INDEMN DE BOALĂ
Capitolul 1
Notificarea și raportarea bolilor
Articolul 16
Notificarea în interiorul statelor membre
1.           Persoanele fizice și juridice
notifică imediat:
(a)     autoritatea competentă în cazul
apariției unui focar sau în caz de suspiciune privind apariția unui
focar al uneia dintre bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (e);
(b)     un medic veterinar cu privire la o
rată anormală a mortalității sau la alte semne de
boală gravă sau cu privire la o scădere semnificativă a
ratelor de producție la animale fără o cauză
determinată, în vederea unei investigări aprofundate, inclusiv cu
trimiterea unor probe pentru analize de laborator, dacă situația o
impune.
2.           Statele membre pot decide ca notificările
menționate la alineatul (1) litera (b) să fie transmise
autorității competente.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)     criteriile utilizate pentru a se
determina dacă s-au întrunit circumstanțele în care se impune
notificarea descrisă la alineatul (1) litera (b) din prezentul articol;
(b)     normele detaliate referitoare la
investigarea aprofundată prevăzută la alineatul (1) litera (b)
din prezentul articol.
Articolul 17
Notificarea Uniunii
1.           Statele membre notifică imediat
Comisia și celelalte state membre cu privire la orice apariție a unui
focar al unei boli listate dintre cele menționate la articolul 8 alineatul
(1) litera (e), pentru care se impune o notificare imediată în vederea
aplicării la timp a măsurilor necesare de gestionare a riscurilor,
ținând seama de profilul bolii.
2.           Notificarea menționată la
alineatul (1) cuprinde următoarele informații referitoare la focar:
(a)     agentul patogen și, dacă este
cazul, subtipul acestuia;
(b)     data la care a apărut suspiciunea
și cea la care a fost confirmat focarul;
(c)     localizarea focarului;
(d)     orice alte focare înrudite;
(e)     animalele afectate de focarul respectiv;
(f)      orice măsuri de control al bolii
adoptate în legătură cu focarul apărut;
(g)     originea posibilă sau cunoscută
a bolii listate;
(h)     metoda de diagnosticare utilizată.
3.           Comisia stabilește, prin acte
de punere în aplicare, care dintre bolile listate menționate la articolul 8
alineatul (1) litera (e) face obiectul unei notificări imediate de
către statele membre, conform dispozițiilor de la alineatul (1) din
prezentul articol.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Articolul 18
Raportarea către Uniune
1.           Statele membre transmit Comisiei
și celorlalte state membre rapoarte cuprinzând informații privind
bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1) pentru care:
(a)     nu este necesară o notificare
imediată a apariției unui focar în temeiul articolului 17 alineatul (1);

(b)     este necesară notificarea
imediată a apariției unui focar în temeiul articolului 17 alineatul (1),
dar trebuie transmise Comisiei și statelor membre informații
suplimentare privind:
(i)      supravegherea conform normelor stabilite
printr-un act de punere în aplicare adoptat conform articolului 29;
(ii)      un program de eradicare conform
normelor stabilite printr-un act de punere în aplicare adoptat conform
articolului 35;
2.           Rapoartele prevăzute la
alineatul (1) cuprind informații privind:
(a)     depistarea bolilor listate
menționate la alineatul (1);
(b)     rezultatele supravegherii, atunci când
aceasta este necesară conform normelor adoptate potrivit
dispozițiilor articolului 29 litera (b) punctul (ii);
(c)     rezultatele programelor de supraveghere,
atunci când acestea sunt necesare conform dispozițiilor articolului 27
alineatul (3) și normelor adoptate potrivit dispozițiilor articolului
29 litera (b) punctul (ii);
(d)     programele de eradicare, atunci când
acestea sunt necesare conform articolului 33 și normelor stabilite
printr-un act de punere în aplicare adoptat conform articolului 35.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate, în conformitate cu dispozițiile articolului 253,
în ceea ce privește modificarea și completarea cerințelor de la
alineatul (2) din prezentul articol, precum și raportarea cu privire la
alte chestiuni, atunci când aceasta este necesară pentru asigurarea
aplicării eficiente a normelor de prevenire și control al bolilor
cuprinse în prezentul regulament.
Articolul 19
Norme comune privind notificarea și raportarea către Uniune
1.           Notificarea și raportarea
către Uniune prevăzute la articolul 17 alineatul (1) și la
articolul 18 alineatul (1) se efectuează în momentele și cu
frecvența care să asigure transparența și aplicarea la timp
a măsurilor necesare de gestionare a riscurilor, ținând seama de:
(a)     profilul bolii;
(b)     tipul de focar.
2.           Statele membre stabilesc regiuni de
notificare și de raportare în scopul notificării și
raportării către Uniune prevăzute la articolul 17 alineatul (1)
și la articolul 18 alineatul (1).
Articolul 20
Sistemul computerizat de informare pentru notificarea și raportarea
bolilor către Uniune
Comisia creează și
administrează un sistem computerizat de informare pentru gestionarea
mecanismelor și instrumentelor pentru respectarea cerințelor de
notificare și raportare către Uniune, astfel cum prevăd
articolele 17, 18 și 19.
Articolul 21
Competențele de punere în aplicare în ceea ce privește notificarea
și raportarea către Uniune și sistemul computerizat de informare
Comisia adoptă, prin intermediul actelor
de punere în aplicare, norme cu privire la cerințele de notificare și
de raportare către Uniune și la sistemul computerizat de informare
prevăzut la articolele 17-20, în ceea ce privește:
(a)          informațiile
pe care trebuie să le furnizeze statele membre în cadrul
notificărilor și raportării către Uniune prevăzute la
articolul 17 alineatul (1) și la articolul 18 alineatul (1);
(b)          procedurile
pentru crearea și utilizarea sistemului computerizat de informare
prevăzut la articolul 20 și măsurile tranzitorii privind
migrarea datelor și a informațiilor din sistemele existente înspre
noul sistem și privind operabilitatea sa deplină;
(c)          formatul
și structura datelor care urmează să fie introduse în sistemul
computerizat de informare prevăzut la articolul 20;
(d)          termenele
și frecvența notificării și raportării către
Uniune prevăzute la articolul 17 alineatul (1) și la articolul 18
alineatul (1);
(e)          regiunile
de notificare și raportare către Uniune prevăzute la articolul 19
alineatul (2).
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Capitolul 2
Supravegherea
Articolul 22
Obligația operatorilor privind supravegherea
În scopul depistării prezenței
bolilor listate și a bolilor emergente, operatorii au obligația:
(a)          de a observa sănătatea
și comportamentul animalelor aflate în responsabilitatea lor;
(b)          de a observa orice schimbare a
parametrilor normali de producție apărută la
unitățile, animalele sau materialul germinativ aflat în
responsabilitatea lor, care poate da naștere la suspiciunea că ar fi
cauzată de o boală listată sau de o boală emergentă;
(c)          de a urmări eventuale rate
anormale ale mortalității sau alte semne de boală gravă la
animalele aflate în responsabilitatea lor.
Articolul 23
Vizite de verificare a sănătății animalelor
1.           Operatorii se asigură că
unitățile aflate în responsabilitatea lor primesc vizite de
verificare a sănătății animalelor din partea unui medic
veterinar, atunci când este cazul având în vedere riscurile pe care le
prezintă unitatea, ținând seama de:
(a)     tipul de unitate;
(b)     categoriile și speciile de animale
captive din cadrul unității;
(c)     orice alte modalități de
supraveghere, programe de asigurare a calității sau controale
oficiale la care se supun animalele captive și tipul de unitate în
cauză.
Vizitele de verificare a
sănătăți animalelor se efectuează cu o
frecvență proporțională cu riscurile pe care le prezintă
unitatea în cauză.
Ele pot fi combinate și cu vizite în alte
scopuri.
2.           Vizitele de verificare a
sănătăți animalelor menționate la alineatul (1) se fac
cu scopul:
(a)     depistării oricăror semne care
indică apariția unei boli listate sau a unei boli emergente;
(b)     furnizării de consiliere
operatorului în ceea ce privește biosecuritatea și alte chestiuni din
domeniul sănătăți animale, relevante pentru tipul de
unitate și pentru categoriile și speciile de animale din unitatea
respectivă.
Articolul 24
Delegarea competenței în ceea ce privește vizitele de verificare a
sănătății animalelor
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)          completarea:
(i)      criteriilor stabilite la articolul 23
alineatul (1), de care trebuie să se țină seama la determinarea:

–
tipului de unitate care trebuie să facă
obiectul vizitelor de verificare a sănătății animalelor;
–
frecvenței vizitelor de verificare a
sănătăți animalelor;
(ii)     cerințelor stabilite la articolul 23
alineatul (2) privind conținutul și frecvența vizitelor de
verificare a sănătății animalelor pentru diferitele tipuri
de unități, pentru a se asigura faptul că aceste vizite își
ating scopul;
(b)          determinarea tipului de unitate care
trebuie să facă obiectul vizitelor de verificare a
sănătății animalelor.
Articolul 25
Obligația de supraveghere a autorității competente
1.           Autoritatea competentă
efectuează supravegheri pentru depistarea prezenței bolilor listate
menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (e) și a bolilor emergente.

2.           Supravegherea este concepută
astfel încât să asigure depistarea timpurie a prezenței bolilor
listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (e) și a
bolilor emergente prin colectarea, reunirea și analizarea
informațiilor relevante referitoare la situația epidemiologică.
3.           Autoritatea competentă se
asigură că informațiile obținute prin supraveghere
prevăzute la alineatul (1) sunt colectate și utilizate într-un mod
eficace și eficient.
Articolul 26
Metodologia, frecvența și intensitatea supravegherii
Concepția, mijloacele, metodele de
diagnosticare, frecvența, intensitatea, populația de animale vizate
și tiparele de eșantionare pentru supravegherea prevăzută
la articolul 25 alineatul (1) sunt adecvate și proporționale cu
obiectivele supravegherii, ținând seama de:
(a)          profilul bolii;
(b)          factorii de risc implicați;
(c)          statutul sanitar al:
(i)      statului membru, zonei sau
compartimentului care face obiectul monitorizării;
(ii)     statelor membre și al
țărilor sau teritoriilor terțe care fie au graniță
comună, fie reprezintă locul de proveniență al unor animale
sau produse care intră în statul membru, zona sau compartimentul vizat;
(d)          supravegherea
desfășurată de operatori sau de alte autorități
publice în conformitate cu dispozițiile articolului 22.
Articolul 27
Programele de supraveghere
1.           Autoritatea competentă
desfășoară supravegherile prevăzute la articolul 25
alineatul (1) în cadrul unui program de supraveghere, atunci când este
necesară o supraveghere structurată din motive care țin de:
(a)     profilul bolii;
(b)     factorii de risc implicați.
2.           Statul membru care instituie un
program de supraveghere conform dispozițiilor de la alineatul (1)
informează în acest sens Comisia și celelalte state membre.
3.           Statele membre care
desfășoară un program de supraveghere conform dispozițiilor
de la alineatul (1) transmit Comisiei cu regularitate rapoarte privind
rezultatele programului de supraveghere respectiv.
Articolul 28
Delegarea competențelor
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)          concepția, mijloacele, metodele
de diagnosticare, frecvența, intensitatea, populația de animale
vizate și tiparele de eșantionare pentru supraveghere, conform
dispozițiilor articolului 26;
(b)          criteriile pentru confirmarea
oficială și definițiile de caz ale bolilor listate
menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (e) și, dacă este
cazul, ale bolilor emergente;
(c)          cerințele privind programele de
supraveghere prevăzute la articolul 27 alineatul (1) în ceea ce privește:
(i)      conținutul programelor de
supraveghere;
(ii)     informațiile care trebuie incluse
la transmiterea programelor de supraveghere conform dispozițiilor
articolului 27 alineatul (2) și a rapoartelor periodice conform
dispozițiilor articolului 27 alineatul (3);
(iii)     perioada de aplicare a programelor de
supraveghere.
Articolul 29
Competențele de executare
Comisia stabilește, prin intermediul
actelor de punere în aplicare, cerințele privind supravegherea și
programele de supraveghere prevăzute la articolele 26 și 27, precum
și normele adoptate conform articolului 28 cu privire la:
(a)          stabilirea bolilor listate
menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (e) care urmează
să facă obiectul programelor de supraveghere;
(b)          formatul și procedura pentru:
(i)      transmiterea spre informare a
programelor de supraveghere către Comisie și către celelalte
state membre;
(ii)     raportarea către Comisie a
rezultatelor supravegherii.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Capitolul 3
Programele de eradicare
Articolul 30
Programele de eradicare obligatorie și voluntară
1.           Statele membre care nu sunt indemne
sau nu se știe dacă sunt indemne de una sau mai multe dintre bolile
listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (b), pentru
întregul teritoriu sau pentru zone ori compartimente din acesta, au
obligația:
(a)     de a institui un program de eradicare sau
de a demonstra statutul de indemn de boala listată în cauză, care trebuie
desfășurat în cadrul populațiilor de animale afectate de boala
respectivă și care trebuie să acopere părțile
relevante din teritoriul statului membru sau zonele ori compartimentele
relevante ale acestuia („program de eradicare obligatorie”);
(b)     de a supune Comisiei, spre aprobare,
proiectul de program de eradicare obligatorie.
2.           Statele membre care nu sunt indemne
sau nu se știe dacă sunt indemne de una sau mai multe dintre bolile
listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (c) și care decid
să instituie un program de eradicare a bolii listate în cauză în
cadrul populațiilor de animale afectate de boala respectivă, program
care să acopere părțile relevante din teritoriul statului membru
sau din zone ori compartimente ale acestuia („program de eradicare
voluntară”) supun programul menționat spre aprobare Comisiei.
3.           Comisia, prin intermediul actelor de
punere în aplicare, aprobă:
(a)     proiectele de program de eradicare
obligatorie supuse ei spre aprobare conform dispozițiilor alineatului (1);
(b)     proiectele de program de eradicare
voluntară supuse ei spre aprobare conform dispozițiilor alineatului (2);
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
În cazuri imperioase de urgență
justificate în mod corespunzător legate de o boală listată care
prezintă riscul de a avea un impact extrem de semnificativ, Comisia
adoptă actele de punere în aplicare imediat aplicabile menționate la
prezentul alineat litera (a), în conformitate cu procedura menționată
la articolul 255 alineatul (3).
Comisia, prin intermediul actelor de punere în
aplicare, poate modifica sau încheia, dacă este cazul, programele de
eradicare aprobate în conformitate cu dispozițiile de la literele (a)
și (b). Actele de punere în aplicare respective se adoptă în
conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 255
alineatul (2).
4.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)     scopurile, strategiile de control al
bolii și obiectivele intermediare ale programelor de eradicare obligatorie
sau voluntară;
(b)     derogările de la cerințele
privind supunerea spre aprobare a programelor de eradicare obligatorie și
a programelor de eradicare voluntară, astfel cum prevede prezentul articol
la alineatul (1) litera (b) și la alineatul (2), atunci când aprobarea nu
este necesară pentru că normele cu privire la aceste programe au fost
adoptate conform dispozițiilor articolului 31 alineatul (2), articolului 34
alineatul (2) și articolului 35;
(c)     informațiile pe care statele membre
trebuie să le furnizeze Comisiei și celorlalte state membre cu
privire la derogările de la cerința de aprobare a programelor de
eradicare obligatorie și a programelor de eradicare voluntară
menționate la litera (b).
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate conform articolului 253 de modificare sau de eliminare a normelor
adoptate conform dispozițiilor de la litera (b) din prezentul alineat.
Articolul 31
Măsurile adoptate conform programelor de eradicare obligatorie și
voluntară
1.           Programele de eradicare obligatorie
și programele de eradicare voluntară cuprind cel puțin
următoarele măsuri:
(a)     măsuri de control al bolii pentru
eradicarea agentului patogen din unitățile, compartimentele și
zonele în care s-a răspândit boala și pentru prevenirea
reinfectării;
(b)     măsuri de supraveghere
desfășurată conform normelor stabilite la articolele 26-29,
pentru a se demonstra:
(i)      eficacitatea măsurilor de control
al bolii menționate la litera (a);
(ii)      statutul de indemn de boala
listată în cauză;
(c)     măsuri de control al bolii care
trebuie aplicate în cazul unor rezultate pozitive ale supravegherii.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)     măsurile de control al bolii
menționate la alineatul (1) litera (a);
(b)     măsurile de control al bolii care
trebuie luate pentru a se evita reinfectarea populației de animale vizate
cu boala în cauză în unități, zone și compartimente;
(c)     proiectarea, mijloacele, metodele de
diagnosticare, frecvența, intensitatea, populația de animale vizate
și tiparele de eșantionare pentru supraveghere, conform
dispozițiilor articolului 26;
(d)     măsurile de control al bolii care
trebuie luate în eventualitatea unor rezultate pozitive pentru boala
listată, conform dispozițiilor de la alineatul (1) litera (c);
(e)     vaccinarea.
Articolul 32
Informațiile care trebuie transmise pentru programele de eradicare
obligatorie și voluntară
Statele membre includ următoarele
informații în cererile de aprobare a programelor de eradicare obligatorie
și voluntară transmise Comisiei conform dispozițiilor de la
articolul 30 alineatele (1) și (2):
(a)          o descriere a situației
epidemiologice a bolii listate care face obiectul programului de eradicare
obligatorie sau voluntară;
(b)          o descriere și demarcarea ariei
geografice și administrative care face obiectul programului de eradicare
obligatorie sau voluntară;
(c)          o descriere a măsurilor de
control al bolii incluse în programul de eradicare obligatorie sau
voluntară, conform articolului 31 alineatul (1) și conform normelor
adoptate în temeiul articolului 31 alineatul (2);
(d)          durata estimată a programului
de eradicare obligatorie sau voluntară;
(e)          obiectivele imediate și
strategiile de control al bolii pentru desfășurarea programului de
eradicare obligatorie sau voluntară;
(f)           o analiză a costurilor și
beneficiilor estimate ale programului de eradicare obligatorie sau
voluntară.
Articolul 33
Raportarea
Statele membre care desfășoară
programe de eradicare obligatorie sau voluntară transmit Comisiei:
(a)          rapoarte intermediare periodice, în
vederea monitorizării obiectivelor intermediare menționate la
articolul 32 litera (e) din programele de eradicare obligatorie sau
voluntară;
(b)          un raport final, după
finalizarea programului.
Articolul 34
Perioada de aplicare a programelor de eradicare
1.           Programele de eradicare obligatorie
sau voluntară se aplică până când:
(a)     sunt îndeplinite condițiile pentru
solicitarea statutului de indemn de boală pentru teritoriul statului
membru sau pentru zona în cauză, conform articolului 36 alineatul (1), ori
pentru compartimentul în cauză, conform articolului 37 alineatul (1) sau
(b)     în cazul programelor de eradicare
voluntară, condițiile pentru solicitarea statutului de indemn de
boală nu pot fi îndeplinite și programul nu mai corespunde
obiectivului urmărit, caz în care autoritatea competentă sau Comisia
îl retrage, în conformitate cu procedura în temeiul căreia a fost
instituit.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
completarea și modificarea cerințelor prevăzute la alineatul (1)
din prezentul articol în ceea ce privește perioada de aplicare a
programelor de eradicare obligatorie sau voluntară.
Articolul 35
Competențele de executare
Comisia stabilește, prin intermediul
actelor de punere în aplicare, informațiile, formatul și
cerințele procedurale privind normele prevăzute la articolele 30-33
cu privire la:
(a)          transmiterea spre aprobare a
proiectelor de programe de eradicare obligatorie sau voluntară;
(b)          indicatorii de
performanță;
(c)          raportarea către Comisie
și către celelalte state membre a rezultatelor punerii în aplicare a
programelor de eradicare obligatorie sau voluntară.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Capitolul 4
Statutul de indemn de boală
Articolul 36
Statele membre și zonele indemne de boală
1.           Un stat membru poate solicita Comisiei aprobarea statutului său de
indemn de boală în legătură cu una sau mai multe dintre bolile
listate menționate la articolul 8 alineatul (1) literele (b) și (c)
pentru întregul său teritoriu sau pentru una sau mai multe zone ale
acestuia, cu condiția să fie îndeplinite una sau mai multe dintre
următoarele condiții:
(a)     toate speciile listate pentru boala la
care se referă cererea de statut de indemn de boală sunt absente pe
întreg teritoriul statului membru sau în zona ori zonele la care face referire
cererea;
(b)     se știe că agentul patogen nu
poate supraviețui pe întreg teritoriul statului membru sau în zona ori
zonele la care face referire cererea;
(c)     în cazul în care bolile listate
respective se transmit numai prin vectori, niciunul dintre vectori nu este
prezent sau se știe că niciunul dintre vectori nu poate
supraviețui pe întreg teritoriul statului membru sau în zona ori zonele la
care face referire cererea;
(d)     absența bolii listate a fost
demonstrată astfel:
(i)      printr-un program de eradicare care a
respectat normele stabilite la articolul 31 alineatul (1) și normele
adoptate în temeiul articolului 31 alineatul (2) sau
(ii)      prin date istorice și de
supraveghere.
2.           Cererile de statut de indemn de
boală ale statelor membre includ dovezi că sunt îndeplinite
condițiile privind statutul de indemn de boală prevăzute la
alineatul (1).
3.           Comisia, prin intermediul actelor de
punere în aplicare, aprobă cererile statelor membre privind statutul de
indemn de boală, cu modificări dacă este cazul, dacă sunt
îndeplinite condițiile prevăzute la alineatele (1) și (2).
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Articolul 37
Compartimentele
1.           Un stat membru poate solicita
Comisiei recunoașterea statutului de indemn de boală al
compartimentelor pentru boli listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (a) și protejarea statutului de indemn de boală al
compartimentului respectiv în cazul apariției unui focar al uneia sau mai
multor boli listate pe teritoriul său, cu condiția ca:
(a)     introducerea bolii sau bolilor listate
menționate în cerere să poată fi prevenită în mod eficace
la nivelul compartimentului, ținând seama de profilul bolii;
(b)     compartimentul la care se referă
cererea să facă obiectul unui sistem unic comun de gestionare a
biosecurității, pentru asigurarea statutului de indemn de boală
al tuturor unităților care îi aparțin;
(c)     compartimentul la care se referă
cererea să fi fost autorizat de autoritatea competentă pentru circulația
animalelor și a produselor provenite din acestea conform:
(i)      articolelor 94 și 95, pentru
compartimentele care adăpostesc animale terestre și produse provenite
din acestea;
(ii)      articolelor 181 și 182, pentru
compartimentele care adăpostesc animale de acvacultură și
produse provenite din acestea.
2.           Un stat membru poate solicita
Comisiei recunoașterea statutului de indemn de boală al
compartimentelor pentru una sau mai multe dintre bolile listate menționate
la articolul 8 alineatul (1) literele (b) și (c), cu condiția ca:
(a)     introducerea bolii sau bolilor listate
menționate în cerere să poată fi prevenită în mod eficace
la nivelul compartimentului, ținând seama de profilul bolii;
(b)     să fie îndeplinite una sau mai multe
dintre următoarele condiții:
(i)      condițiile prevăzute la
articolul 36 alineatul (1) literele (a) – (d);
(ii)      unitățile din compartiment
își încep sau își reiau activitățile și au instituit
un sistem comun de gestionare a biosecurității pentru a asigura
absența bolii în compartiment;
(c)     operatorii care controlează
unitățile din compartiment să dispună de un sistem comun de
gestionare a biosecurității care să garanteze statutul de indemn
de boală al compartimentului;
(d)     compartimentul la care se referă
cererea să fi fost autorizat de autoritatea competentă pentru
circulația animalelor și a produselor provenite din acestea conform:
(i)      articolelor 94 și 95, pentru
compartimentele care adăpostesc animale terestre și produse provenite
din acestea;
(ii)      articolelor 181 și 182, pentru compartimentele
care adăpostesc animale de acvacultură și produse provenite din
acestea.
3.           Cererile statelor membre de
recunoaștere a statutului de indemn de boală al compartimentelor
conform dispozițiilor de la alineatele (1) și (2) includ dovezi
că sunt îndeplinite condițiile prevăzute la alineatele
menționate.
4.           Comisia, prin intermediul actelor de
punere în aplicare, recunoaște statutul de indemn de boală al
compartimentelor, cu modificări dacă este cazul, dacă sunt
îndeplinite condițiile prevăzute la alineatele (1) sau (2) și (3).

Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
5.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)     cerințele pentru recunoașterea
statutului de indemn de boală al compartimentelor, astfel cum se prevede
la alineatele (1) și (2) din prezentul articol, ținând seama de
profilul bolilor listate menționate la articolul 8 alineatul (1) literele
(a), (b) și (c), cu privire cel puțin la:
(i)      supraveghere și alte dovezi
necesare pentru demonstrarea absenței bolii;
(ii)      măsurile de biosecuritate;
(b)     normele detaliate pentru aprobarea de
către autoritatea competentă a statutului de indemn de boală al
compartimentelor, conform dispozițiilor alineatelor (1) și (2) din
prezentul articol;
(c)     compartimentele care sunt situate pe
teritoriul mai multor state membre.
Articolul 38
Listele zonelor sau compartimentelor indemne de boală
Fiecare stat membru instituie și actualizează
cu regularitate o listă a:
(a)          teritoriilor și zonelor cu
statut de indemn de boală, astfel cum se prevede la articolul 36 alineatul
(1);
(b)          compartimentelor cu statut de indemn
de boală, astfel cum se prevede la articolul 37 alineatele (1) și (2).
Statele membre fac publice aceste liste.
Articolul 39
Delegarea competențelor privind statutul de indemn de boală al
statelor membre și al zonelor
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)          normele detaliate privind statutul
de indemn de boală al statelor membre și al zonelor acestora,
ținând seama de diferitele profiluri ale bolilor, referitoare la:
(i)      criteriile care trebuie utilizate pentru
a confirma afirmațiile statelor membre că nicio specie listată
nu este prezentă sau nu poate supraviețui și dovezile care
să susțină afirmațiile respective, astfel cum prevede
articolul 36 alineatul (1) litera (a);
(ii)     criteriile care trebuie utilizate pentru
a confirma că niciun agent patogen sau vector nu poate supraviețui
și dovezile care să susțină afirmațiile respective,
astfel cum prevede articolul 36 alineatul (1) literele (b) și (c);
(iii)     criteriile care trebuie utilizate
pentru a determina absența bolii, astfel cum prevede articolul 36
alineatul (1) litera (d);
(iv)    supraveghere și alte dovezi necesare
pentru demonstrarea absenței bolii;
(v)     măsurile de biosecuritate;
(vi)    restricțiile și condițiile
pentru vaccinare în statele membre și în zonele acestora indemne de
boală;
(vii)    stabilirea de zone de separare între
zonele indemne de boală sau zonele incluse în programe de eradicare de
zonele de restricție („zone-tampon”);
(viii)   zonele care se întind pe teritoriul mai
multor state membre;
(b)          derogările de la cerința
de aprobare de către Comisie a statutului de indemn de boală pentru
una sau mai multe dintre bolile listate menționate la articolul 8
alineatul (1) literele (b) și (c), astfel cum se prevede la articolul 36
alineatul (1), dacă o astfel de aprobare nu este necesară date fiind
normele detaliate privind absența bolii care au fost stabilite prin
normele adoptate în temeiul literei (a) de la prezentul articol;
(c)          informațiile care trebuie
furnizate de statele membre Comisiei și celorlalte state membre pentru
dovedirea statutului de indemn de boală, fără adoptarea unui act
de punere în aplicare în temeiul articolului 36 alineatul (3), astfel cum se
prevede la litera (b) de la prezentul articol.
Articolul 40
Competențele de executare
Comisia, prin intermediul actelor de punere în
aplicare, stabilește cerințele pentru statutul de indemn de
boală al teritoriilor, zonelor și compartimentelor privind normele
prevăzute la articolele 36, 37 și 38 și normele stabilite prin
actele delegate adoptate în temeiul articolului 39 în ceea ce privește:
(a)          stabilirea bolilor listate
menționate la articolul 8 alineatul (1) literele (a), (b) și (c)
pentru care se pot instituit compartimente indemne de boală în temeiul
articolului 37;
(b)          cerințele referitoare la
informațiile care trebuie transmise, precum și formatele și
procedurile pentru:
(i)      cererile de statut de indemn de
boală pentru întregul teritoriu al unui stat membru sau pentru zone ori
compartimente din acesta;
(ii)     schimbul de informații între
statele membre și Comisie cu privire la statele membre sau la zonele ori
compartimentele din acestea care sunt indemne de boală.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Articolul 41
Menținerea statutului de indemn de boală
1.           Statele membre își pot
menține statutul de indemn de boală, pentru teritoriul propriu sau
pentru zone ori compartimente din acesta, atâta vreme cât:
(a)     continuă să fie îndeplinite
condițiile pentru dobândirea statutului de indemn de boală stabilite
la articolul 36 alineatul (1) și la articolul 37 alineatul (1) și (2)
și în normele stabilite în temeiul alineatului (3) din prezentul articol
și al articolului 39;
(b)     se desfășoară o
supraveghere, ținând seama de cerințele prevăzute la articolul 26,
pentru a se verifica faptul că teritoriul, zona sau compartimentul
continuă să fie indemne de boala pentru care s-a aprobat sau s-a
recunoscut statutul de indemn de boală;
(c)     se aplică restricții privind
circulația animalelor și, dacă este cazul, a produselor
provenind de la animale din specii listate pentru boala listată pentru
care a fost aprobat sau recunoscut statutul de indemn de boală în cadrul
teritoriului, al zonei sau al compartimentului, conform normelor stabilite în
părțile IV și V;
(d)     se aplică alte măsuri de
biosecuritate pentru prevenirea introducerii bolii listate pentru care s-a
aprobat sau s-a recunoscut statutul de indemn de boală;
2.           Un stat membru informează
imediat Comisia dacă nu mai sunt aplicabile condițiile
menționate la alineatul (1) pentru menținerea statutului de indemn de
boală.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 253 privind următoarele
condiții pentru menținerea statutului de indemn de boală:
(a)     supravegherea prevăzută la
alineatul (1) litera (b);
(b)     măsurile de biosecuritate
prevăzute la alineatul (1) litera (c).
Articolul 42
Suspendarea, retragerea și restabilirea statutului de indemn de boală
1.           Atunci când un stat membru are
motive să suspecteze că oricare dintre condițiile pentru
menținerea statutului de stat membru, zonă sau compartiment indemn de
boală a fost încălcată, el întreprinde imediat următoarele:
(a)     suspendă circulația animalelor
din specia listată pentru boala listată pentru care i s-a aprobat sau
recunoscut statutul de indemn de boală către alte state membre, zone
sau compartimente cu un statut sanitar superior pentru boala listată;
(b)     dacă este cazul, pentru prevenirea
răspândirii unei boli listate pentru care s-a aprobat sau recunoscut
statutul de indemn de boală, aplică măsurile de control al bolii
prevăzute în partea III titlul II.
2.           Măsurile prevăzute la
alineatul (1) se revocă în cazul în care investigația ulterioară
conformă că:
(a)     presupusa încălcare nu a avut loc
sau
(b)     presupusa încălcare nu a avut un
impact semnificativ, iar statul membru poate da asigurări că sunt
îndeplinite din nou condițiile pentru menținerea statutului său
de indemn de boală.
3.           Atunci când investigația
ulterioară realizată de către statul membru confirmă o mare
probabilitate să fi apărut boala listată pentru care
obținuse statutul de indemn de boală sau alte încălcări
semnificative ale condițiilor pentru menținerea statutului de indemn
de boală, statul membru informează imediat Comisia.
4.           Comisia, prin intermediul actelor de
punere în aplicare, retrage aprobarea statutului de indemn de boală al
statului membru sau a zonei, statut acordat conform articolului 36 alineatul (3)
sau recunoașterea statutului de indemn de boală al unui compartiment,
statut acordat conform articolului 37 alineatul (4), după primirea
informației, de la statul membru în cauză, menționate la
alineatul (3) al prezentului articol conform căreia nu mai sunt
îndeplinite condițiile pentru menținerea statutului de indemn de
boală.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Din motive imperioase de extremă
urgență justificate corespunzător, atunci când boala
listată menționată la alineatul (3) din prezentul articol se
răspândește cu rapiditate și există riscul unui impact
foarte important asupra sănătății animale sau publice,
asupra economiei sau asupra societății, Comisia adoptă acte de
punere în aplicare cu aplicabilitate imediată, în conformitate cu
procedura menționată la articolul 255 alineatul (3).
5.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 cu privire la
normele aplicabile pentru suspendarea, retragerea și restabilirea
statutului de indemn de boală, astfel cum se prevede la alineatele (1)
și (2) din prezentul articol.
PARTEA III
INFORMAREA ȘI PREGĂTIREA CU PRIVIRE LA BOLI ȘI CONTROLUL
ACESTORA
TITLUL I
Informarea și pregătirea cu privire la boală
Capitolul 1
Planurile de urgență și exercițiile de simulare
Articolul 43
Planurile de urgență
1.           Statele membre elaborează
și țin la zi planuri de urgență și, dacă este
cazul, manuale de instrucțiuni detaliate, care stabilesc măsurile
care trebuie luate într-un stat membru în eventualitatea apariției unui caz
sau a unui focar de boală listată menționată la articolul 8
alineatul (1) litera (a) sau de boală emergentă, pentru asigurarea
unui nivel înalt de informare și de pregătire cu privire la
boală, precum și a unei reacții rapide.
2.           Planurile de urgență
și, dacă este cazul, manualul de instrucțiuni detaliate
acoperă cel puțin următoarele chestiuni:
(a)
stabilirea unui lanț de comandă în cadrul
autorității competente și cu alte autorități publice,
pentru asigurarea unui proces de luare de decizii rapid și eficace la
nivelul statului membru, precum și la nivel regional și local;
(b)
cadrul de cooperare între autoritatea
competentă și celelalte autorități publice implicate,
pentru ca acțiunile să fie întreprinse în mod coerent și
coordonat;
(c)
accesul la:
(i)      instalații;
(ii)      laboratoare;
(iii)     echipamente;
(iv)     personal;
(v)     fonduri de urgență;
(vi)     orice alte materiale și resurse
corespunzătoare necesare pentru eradicarea rapidă și eficace a
bolilor listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (a) sau a
bolilor emergente;
(d)
disponibilitatea următoarelor centre și
grupuri care dispun de expertiza necesară pentru a ajuta autoritatea
competentă:
(i)      un centru principal funcțional de
control al bolilor;
(ii)      centre regionale și locale de
control al bolilor, în funcție de situația administrativă
și geografică a statelor membre;
(iii)     grupuri de experți
operaționale;
(e)
aplicarea măsurilor de control al bolilor
prevăzute la titlul II capitolul 1 pentru bolile listate menționate
la articolul 8 alineatul (1) litera (a) și pentru bolile emergente;
(f)
dispozițiile privind vaccinarea de
urgență, dacă este cazul;
(g)
principiile de demarcare geografică a zonelor
de restricție stabilite de autoritatea competentă conform
dispozițiilor articolului 64 alineatul (1);
(h)
coordonarea cu statele membre învecinate, precum
și cu țările sau teritoriile terțe învecinate, dacă
este cazul.
Articolul 44
Delegarea competențelor și competențele de executare în ceea ce
privește planurile de urgență
1.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 cu privire la cerințele
și condițiile detaliate privind planurile de urgență
prevăzute la articolul 43 alineatul (1) și să completeze
cerințele stabilite la articolul 43 alineatul (2), ținând seama de:
(a)     obiectivele planurilor de
urgență de asigurare a unui grad ridicat de informare cu privire la
boli, de pregătire și de reacție rapidă în astfel de
situații;
(b)     profilul bolilor listate menționate
la articolul 8 alineatul (1) litera (a);
(c)     noile evoluții și
cunoștințe referitoare la instrumentele de control al bolilor.
2.           Comisia, prin intermediul actelor de
punere în aplicare, stabilește cerințele privind punerea
efectivă în aplicare în statele membre a planurilor de urgență
prevăzute la articolul 43 alineatul (1) în ceea ce privește:
(a)     chestiunile prevăzute la articolul 43
alineatul (2) litera (a) și la articolul 43 alineatul (2) literele (c) -
(h);
(b)     alte aspecte operaționale ale
planurilor de urgență în statele membre;
(c)     cerințele și condițiile
detaliate pentru punerea efectivă în aplicare a actelor delegate adoptate
în temeiul alineatului (1) al prezentului articol.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Articolul 45
Exercițiile de simulare
1.           Autoritatea competentă se
asigură că exercițiile de simulare pentru planurile de
urgență prevăzute la articolul 43 alineatul (1) se
desfășoară cu regularitate:
(a)     pentru asigurarea unui grad înalt de
informare și de pregătire cu privire la boli și a unei
reacții rapide în astfel de situații în statul membru;
(b)     pentru verificarea
funcționalității planurilor de urgență.
2.           Dacă este fezabil și
adecvat, exercițiile de simulare se desfășoară în
strânsă colaborare cu autoritățile competente ale statelor
membre și ale țărilor și teritoriilor terțe
învecinate.
3.           La cerere, statele membre pun la
dispoziția Comisiei și a celorlalte state membre un raport asupra
principalelor rezultate ale exercițiilor de simulare.
4.           Dacă acest lucru este necesar
și adecvat, Comisia, prin intermediul actelor de punere în aplicare,
stabilește normele pentru punerea efectivă în practică a
exercițiilor de simulare în statele membre privind:
(a)     frecvența, conținutul și
formatul exercițiilor de simulare;
(b)     exercițiile de simulare pentru mai
mult de una dintre bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (a);
(c)     colaborarea între statele membre
învecinate, precum și cu țările sau teritoriile terțe
învecinate.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Capitolul 2
Utilizarea medicamentelor de uz veterinar pentru prevenirea și
controlul bolilor
Articolul 46
Utilizarea medicamentelor de uz veterinar pentru prevenirea și controlul
bolilor
1.           Statele membre pot adopta
măsuri privind utilizarea medicamentelor de uz veterinar în cazul bolilor
listate pentru a asigura cât mai eficient cu putință prevenirea
și controlul bolilor respective, cu condiția ca măsurile în cauză
să respecte normele privind utilizarea medicamentelor de uz veterinar
stabilite prin actele delegate adoptate în temeiul articolului 47.
Măsurile menționate se pot referi la
următoarele:
(a)     interdicțiile și
restricțiile de utilizare a medicamentelor de uz veterinar;
(b)     utilizarea obligatorie a medicamentelor
de uz veterinar.
2.           Pentru a determina dacă și
cum anume să folosească medicamente de uz veterinar ca măsuri de
prevenire și control al unei boli listate specifice, statele membre iau în
considerare următoarele criterii:
(a)     profilul bolii;
(b)     distribuția bolii listate în:
(i)      statul membru;
(ii)      Uniune;
(iii)     dacă este cazul, țările
și teritoriile terțe învecinate;
(iv)     țările și teritoriile
terțe din care sunt aduse în Uniune animale și produse provenind de
la acestea;
(c)     disponibilitatea, eficacitatea și
riscurile pe care le prezintă medicamentele de uz veterinar;
(d)     disponibilitatea testelor de
diagnosticare pentru depistarea infecțiilor la animalele tratate cu
medicamente de uz veterinar;
(e)     impactul asupra economiei, societății,
bunăstării animalelor și mediului al utilizării
medicamentelor de uz veterinar comparativ cu cel al utilizării altor
strategii de prevenire și control al bolilor.
3.           Statele membre iau măsurile
preventive adecvate în ceea ce privește utilizarea medicamentelor de uz
veterinar pentru studii științifice sau în scopul dezvoltării
și testării lor în condiții controlate, pentru protejarea
sănătății animale și a sănătății
publice.
Articolul 47
Delegarea competențelor pentru utilizarea medicamentelor de uz veterinar
1.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)     interdicțiile și
restricțiile de utilizare a medicamentelor de uz veterinar;
(b)     condițiile specifice de utilizare a
medicamentelor de uz veterinar pentru o anumită boală listată;
(c)     utilizarea obligatorie a medicamentelor
de uz veterinar;
(d)     măsurile de reducere a riscurilor
pentru prevenirea răspândirii bolilor listate prin animalele tratate cu
medicamente de uz veterinar sau prin produsele provenite de la astfel de
animale;
(e)     supravegherea în urma utilizării
vaccinurilor sau a altor medicamente de uz veterinar pentru boli listate
specifice.
2.           La stabilirea normelor
prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol, Comisia ține seama
de criteriile menționate la articolul 46 alineatul (2).
3.           În cazul unor riscuri emergente,
dacă motive imperative de urgență impun acest lucru, se
aplică procedura prevăzută la articolul 254 actelor delegate
adoptate în temeiul alineatului (1) din prezentul articol.
Capitolul 3
Băncile de antigeni, vaccinuri și reactivi de diagnosticare
Articolul 48
Instituirea băncilor de antigeni, vaccinuri și reactivi de
diagnosticare ale Uniunii
1.           Pentru bolile listate
menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (a) pentru care nu este
interzisă vaccinarea printr-un act delegat adoptat în temeiul articolului 47
alineatul (1), Comisia poate institui și poate fi responsabilă pentru
gestionarea băncilor de antigeni, vaccinuri și reactivi de
diagnosticare ale Uniunii, utilizate pentru depozitarea și înlocuirea
stocurilor de unul sau mai multe dintre produsele biologice următoare:
(a)     antigeni;
(b)     vaccinuri;
(c)     tulpini virale matcă;
(d)     reactivi de diagnosticare.
2.           Comisia se asigură că
băncile de antigeni, vaccinuri și reactivi de diagnosticare ale
Uniunii prevăzute la alineatul (1):
(a)     depozitează stocuri suficiente din
tipurile corespunzătoare de antigeni, vaccinuri, tulpini virale matcă
și reactivi de diagnosticare pentru bolile listate, ținând seama de
nevoile statelor membre estimate în contextul planurilor de urgență
prevăzute la articolul 43 alineatul (1);
(b)     primesc stocuri periodice și
înlocuitori la timp pentru antigeni, vaccinuri, tulpini virale matcă
și reactivi de diagnosticare;
(c)     sunt păstrate și mutate conform
standardelor adecvate de biosecuritate, biosiguranță și
bioizolare, astfel cum se prevede la articolul 15 alineatul (1) și în
actele delegate adoptate în temeiul articolului 15 alineatul (2).
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)     gestionarea, depozitarea și
înlocuirea stocurilor băncilor de antigeni, vaccinuri și reactivi de
diagnosticare ale Uniunii, astfel cum se prevede la alineatele (1) și (2);
(b)     cerințele de biosecuritate,
biosiguranță și bioizolare pentru operarea acestora, luând în
considerare cerințele prevăzute la articolul 15 alineatul (1) și
actele delegate adoptate în temeiul articolului 15 alineatul (2).
Articolul 49
Accesul la băncile de antigeni, vaccinuri și reactivi de
diagnosticare ale Uniunii
1.           Comisia prevede distribuirea
produselor biologice menționate la articolul 48 alineatul (1) din
băncile de antigeni, vaccinuri și reactivi de diagnosticare ale
Uniunii, la cerere, sub rezerva disponibilității stocurilor,
către:
(a)     statele membre;
(b)     țări și teritorii
terțe, cu condiția ca acestea să fie destinate în primul rând
prevenirii răspândirii unei boli în Uniune.
2.           Comisia prioritizează accesul
menționat la alineatul (1), în cazul unei disponibilități
limitate a stocurilor, ținând seama de:
(a)     circumstanțele bolii pentru care se
face cererea;
(b)     existența unei bănci
naționale de antigeni, vaccinuri și reactivi de diagnosticare în
statul membru sau țara ori teritoriul terț solicitant;
(c)     existența unor măsuri de
vaccinare obligatorie la nivelul Uniunii, stabilite prin actele delegate
adoptate în temeiul articolului 47 alineatul (1).
Articolul 50
Competențele de executare referitoare la băncile de antigeni,
vaccinuri și reactivi de diagnosticare ale Uniunii
Comisia, prin intermediul actelor de punere în
aplicare, stabilește normele pentru băncile de antigeni, vaccinuri
și reactivi de diagnosticare ale Uniunii, specificând, pentru produsele
biologice menționate la articolul 48 alineatul (1):
(a)          care
dintre produsele biologice respective trebuie incluse în băncile de
antigeni, vaccinuri și reactivi de diagnosticare ale Uniunii și
pentru care dintre bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (a);
(b)          tipurile
produselor biologice care trebuie incluse în băncile de antigeni,
vaccinuri și reactivi de diagnosticare ale Uniunii și în ce
cantități pentru fiecare dintre bolile listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (a) pentru care există bancă;
(c)          cerințele
privind aprovizionarea, depozitarea și înlocuirea produselor biologice
respective;
(d)          distribuirea
produselor biologice menționate de la băncile de antigeni, vaccinuri
și reactivi de diagnosticare ale Uniunii către statele membre și
către țările ori teritoriile terțe;
(e)          cerințele
procedurale și tehnice pentru includerea produselor biologice respective
în băncile de antigeni, vaccinuri și reactivi de diagnosticare ale
Uniunii și pentru solicitarea accesului la acestea.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
În cazuri imperioase de urgență
justificate în mod corespunzător legate de o boală listată
menționată la articolul 8 alineatul (1) litera (a) care prezintă
riscul de a avea un impact extrem de semnificativ, Comisia adoptă acte de
punere în aplicare imediat aplicabile, în conformitate cu procedura
prevăzută la articolul 255 alineatul (3).
Articolul 51
Confidențialitatea informațiilor referitoare la băncile de
antigeni, vaccinuri și reactivi de diagnosticare ale Uniunii
Informațiile privind
cantitățile și subtipurile de produse biologice menționate
la articolul 48 alineatul (1) depozitate în băncile de antigeni, vaccinuri
și reactivi de diagnosticare ale Uniunii sunt considerate informații
clasificate și nu se publică.
Articolul 52
Băncile naționale de antigeni, vaccinuri și reactivi de
diagnosticare
1.           Statele membre care au instituit
bănci naționale de antigeni, vaccinuri și reactivi de
diagnosticare pentru bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (a) pentru care există bănci de antigeni, vaccinuri și
reactivi de diagnosticare ale Uniunii se asigură că băncile
naționale de antigeni, vaccinuri și reactivi de diagnosticare
respectă cerințele de biosecuritate, biosiguranță și
bioizolare prevăzute la articolul 15 alineatul (1) litera (a) și în
actele delegate adoptate în temeiul articolului 15 alineatul (2) și al
articolului 48 alineatul (3) litera (b).
2.           Statele membre furnizează
Comisiei și celorlalte state membre informații actualizate privind:
(a)     existența sau instituirea
băncilor naționale de antigeni, vaccinuri și reactivi de
diagnosticare menționate la alineatul (1);
(b)     tipurile de antigeni, vaccinuri, tulpini
virale matcă și reactivi de diagnosticare și
cantitățile din fiecare dintre acestea aflate în băncile
respective;
(c)     orice modificare în modul lor de operare.

3.           Comisia, prin intermediul actelor de
punere în aplicare, stabilește norme pentru specificarea
conținutului, frecvenței și formatului de transmitere a
informațiilor prevăzute la alineatul (2) din prezentul articol.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
TITLUL II
Măsuri de control al bolilor
Capitolul 1
Bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (a)
Secțiunea 1
Măsurile de control al bolilor în cazul în care se suspectează
prezența unei boli listate la animale captive
Articolul 53
Obligațiile operatorilor, ale persoanelor care lucrează cu animale
și ale deținătorilor de animale de companie
1.           În cazul în care se suspectează
prezența uneia dintre bolile listate menționate la articolul 8
alineatul (1) litera (a) la animale captive, persoanele care lucrează cu
animale, operatorii și deținătorii de animale de companie au
obligația ca, pe lângă notificarea semnelor sau a suspiciunii
către autoritatea competentă și către medicii veterinari,
conform dispozițiilor articolului 16 alineatul (1) și până la
adoptarea măsurilor de control al bolilor de către autoritatea
competentă conform dispozițiilor articolului 54 alineatul (1) și
articolului 55 alineatul (1), să ia măsurile de control al bolilor
adecvate prevăzute la articolul 55 alineatul (1) literele (c), (d) și
(e) pentru prevenirea răspândirii bolii listate respective de la
animalele, unitățile și amplasamentele aflate în
responsabilitatea lor la alte animale sau la oameni.
2.           Comisia este împuternicită să adopte acte delegate în temeiul
articolului 253 privind normele detaliate pentru completarea măsurilor de
control al bolilor care trebuie adoptate de operatori, persoanele care
lucrează cu animale și deținătorii de animale de companie,
astfel cum se prevede la alineatul (1) din prezentul articol.
Articolul 54
Investigația realizată de autoritatea competentă în cazul unei
suspiciuni de apariție a unei boli listate
1.           În cazul unei suspiciuni de
apariție a unei boli listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (a) la animale captive, autoritatea competentă realizează
fără întârziere o investigație pentru confirmarea sau infirmarea
prezenței bolii listate respective.
2.           În scopul investigației
menționate la alineatul (1), autoritatea competentă se asigură,
dacă este cazul, că medicii veterinari oficiali:
(a)     realizează o analiză
clinică a eșantionului reprezentativ de animale captive din specia
listată pentru boala listată în cauză;
(b)     iau eșantioane adecvate de la
animalele captive respective din specia listată și alte
eșantioane pentru analizarea în laboratoarele desemnate în acest scop de
către autoritatea competentă;
(c)     realizează analize de laborator
pentru confirmarea sau infirmarea prezenței bolii listate respective.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în temeiul articolului 253 privind normele
detaliate pentru completarea normelor privind investigațiile de către
autoritatea competentă prevăzute la alineatul (1) din prezentul
articol.
Articolul 55
Măsurile preliminare de control al bolilor ale autorității
competente
1.           În cazul în care se suspectează
apariția uneia dintre bolile listate menționate la articolul 8
alineatul (1) litera (a) la animale captive, autoritatea competentă ia
următoarele măsuri preliminare de control al bolilor în
așteptarea rezultatelor investigației prevăzute la articolul 54
alineatul (1) și până la desfășurarea măsurilor de
control al bolilor conform articolului 61 alineatul (1):
(a)     pune sub supraveghere oficială
unitatea, gospodăria, structura din sectorul alimentelor sau al furajelor
ori unitatea producătoare de subproduse de origine animală sau orice
alt loc în care există suspiciunea de apariție a bolii;
(b)     alcătuiește un inventar al:
(i)      animalelor captive din unitatea,
gospodăria, structura din sectorul alimentelor sau al furajelor ori
unitatea producătoare de subproduse de origine animală sau orice alt
loc implicat;
(ii)      produselor din unitatea,
gospodăria, structura din sectorul alimentelor sau al furajelor ori
unitatea producătoare de subproduse de origine animală sau orice alt
loc relevant pentru eventuala răspândire a bolii listate respective;
(c)     aplică măsurile de
biosecuritate adecvate pentru prevenire răspândirii agentului patogen al
bolii listate în cauză la alte animale sau la oameni;
(d)     dacă este necesar pentru evitarea
răspândirii agentului patogen, izolează animalele captive din specia
listată pentru boala listată respectivă și previne
contactul cu fauna sălbatică;
(e)     restricționează circulația
animalelor captive, a produselor obținute din acestea și, dacă
este cazul, a persoanelor, vehiculelor și a oricăror altor materiale
și echipamente prin care agentul patogen s-a fi putut răspândi la sau
de la unitatea, gospodăriile, structurile din sectorul alimentelor sau al
furajelor ori unitățile producătoare de subproduse de origine
animală sau orice alt loc în care există suspiciunea de apariție
a bolii, atât cât este necesar pentru prevenirea răspândirii bolii listate
în cauză;
(f)      ia orice alte măsuri necesare de
control al bolilor, ținând seama de măsurile de control al bolilor
menționate în secțiunea 4, privind:
(i)      aplicarea de către autoritatea competentă
a măsurilor de investigare prevăzute la articolul 54 alineatul (1)
și a măsurilor de control al bolilor prevăzute la literele (a) –
(d) din prezentul alineat la alte unități, unități
epidemiologice din cadrul acestora, gospodării, structuri din sectorul
alimentelor sau al furajelor sau unități producătoare de
subproduse de origine animală;
(ii)      instituirea de zone de restricție
temporare adecvate în funcție de profilul bolii;
(g)     inițiază ancheta
epidemiologică prevăzută la articolul 57 alineatul (1).
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în temeiul articolului 253 privind norme detaliate
de completare a celor stabilite la alineatul (1) din prezentul articol cu
privire la măsurile specifice și detaliate de control al bolilor care
trebui adoptate în funcție de boala listată menționată la
articolul 8 alineatul (1) litera (a), ținând seama de riscurile implicate
pentru:
(a)     specia sau categoria de animale;
(b)     tipul de producție.
Articolul 56
Revizuirea și extinderea măsurilor preliminare de control al bolilor
Măsurile de control al bolilor
prevăzute la articolul 55 alineatul (1):
(a)          se revizuiesc de către
autoritatea competentă, după caz, în funcție de rezultatele:
(i)      investigației prevăzute la
articolul 54 alineatul (1);
(ii)     anchetei epidemiologice prevăzute
la articolul 57 alineatul (1);
(b)          dacă este cazul, se extind
și la alte locuri decât cele menționate la articolul 55 alineatul (1)
litera (e).
Secțiunea 2
Ancheta epidemiologică
Articolul 57
Ancheta epidemiologică
1.           În cazul în care se suspectează
sau se confirmă apariția uneia dintre bolile listate menționate
la articolul 8 alineatul (1) litera (a) la animale, autoritatea competentă
desfășoară o anchetă epidemiologică.
2.           Ancheta epidemiologică
prevăzută la alineatul (1) are drept scop:
(a)     să identifice originea
probabilă a bolii listate și mijloacele sale de răspândire;
(b)     să calculeze perioada probabilă
de timp scursă de la apariția bolii listate;
(c)     să identifice unitățile
și unitățile epidemiologice din cadrul acestora,
gospodăriile, structurile din sectorul alimentelor sau al furajelor,
unitățile producătoare de subproduse de origine animală ori
orice alte locuri de contact în care animalele din specia listată pentru
boala listată suspectată ar fi putut fi infectate, infestate sau
contaminate;
(d)     să obțină informații
privind circulația animalelor captive, a persoanelor, produselor,
vehiculelor și oricăror altor materiale sau mijloace prin care
agentul patogen s-ar fi putut răspândi pe durata perioadei relevante de dinaintea
notificării suspiciunii sau confirmării bolii listate;
(e)     să obțină informații
privind răspândirea probabilă a bolii listate în mediul
înconjurător, inclusiv privind prezența și distribuția
vectorilor bolii.
Secțiunea 3
Confirmarea bolii la animale captive
Articolul 58
Confirmarea oficială de către autoritatea competentă a unei boli
listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (a)
1.           Autoritatea competentă își
bazează confirmarea oficială a unei boli listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (a) pe următoarele informații:
(a)     rezultatele analizelor clinice și de
laborator prevăzute la articolul 54 alineatul (2);
(b)     ancheta epidemiologică
prevăzută la articolul 57 alineatul (1);
(c)     alte date epidemiologice disponibile.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în temeiul articolului 253 privind cerințele
care trebuie îndeplinite pentru confirmarea oficială menționată
la alineatul (1) din prezentul articol.
Articolul 59
Revocarea măsurilor preliminare de control al bolilor atunci când a fost
infirmată prezența bolii listate
Autoritatea competentă continuă
să aplice măsurile preliminare de control al bolilor prevăzute
la articolul 55 alineatul (1) și la articolul 56 până la infirmarea
prezenței bolilor listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (a), pe baza informațiilor menționate la articolul 58
alineatul (1) sau a normelor adoptate în temeiul articolului 58 alineatul (2).
Secțiunea 4
Măsurile de control al bolilor în cazul confirmării unei boli la animale
captive
Articolul 60
Măsurile de control al bolilor care trebuie luate imediat de autoritatea
competentă
În cazul confirmării oficiale conform
dispozițiilor articolului 58 alineatul (1) a unui focar al uneia dintre
bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (a) la
animale captive, autoritatea competentă adoptă imediat
următoarele măsuri:
(a)          declară unitatea,
gospodăria, structura din sectorul alimentelor sau al furajelor, unitatea
producătoare de subproduse de origine animală sau orice alt loc
afectat ca fiind infectat oficial cu boala listată respectivă;
(b)          instituie o zonă de
restricție adecvată pentru boala listată respectivă;
(c)          pune în aplicare planul de
urgență menționat la articolul 43 alineatul (1) pentru a asigura
coordonarea deplină a măsurilor de control al bolilor.
Articolul 61
Unitățile și alte locuri afectate
1.           În cazul apariției unui focar
al uneia dintre bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (a) la animalele captive dintr-o unitate, gospodărie,
structură din sectorul alimentelor sau al furajelor, unitate
producătoare de subproduse de origine animală sau orice alt loc,
autoritatea competentă ia imediat una sau mai multe dintre
următoarele măsuri de control al bolilor, pentru a preveni răspândirea
bolii listate respective:
(a)     restricții privind circulația
persoanelor, animalelor, produselor, vehiculelor sau oricăror altor
materiale sau substanțe care pot fi contaminate și pot contribui la
răspândirea bolii listate;
(b)     uciderea și eliminarea sau
sacrificarea animalelor care pot fi contaminate și pot contribui la
răspândirea bolii listate;
(c)     distrugerea, prelucrarea, transformarea
sau tratarea produselor, furajelor sau a altor substanțe ori tratarea
echipamentelor, mijloacelor de transport, plantelor sau produselor vegetale ori
a apei care ar putea fi contaminată, după caz, pentru a asigura
distrugerea oricărui agent patogen sau a oricărui vector al agentului
patogen;
(d)     vaccinarea sau tratarea cu alte
medicamente de uz veterinar a animalelor captive conform articolului 46
alineatul (1) și a oricăror acte delegate adoptate în temeiul
articolului 47 alineatul (1);
(e)     izolarea, carantina sau tratamentul
animalelor sau produselor care este probabil să fie contaminate și
să contribuie la răspândirea bolii listate;
(f)      curățarea, dezinfectarea,
dezinfestarea sau orice alte măsuri de biosecuritate necesare care pot fi
aplicate în unitatea, gospodăria, structura din sectorul alimentelor sau
al furajelor, unitatea producătoare de subproduse de origine animală
sau orice alt loc afectat pentru a minimiza riscul de răspândire a bolii
listate;
(g)     recoltarea unui număr suficient de
eșantioane adecvate necesare pentru efectuarea anchetei epidemiologice
prevăzute la articolul 57 alineatul (1);
(h)     analizarea în laborator a
eșantioanelor.
2.           La determinarea măsurii
adecvate de control al bolilor prevăzute la alineatul (1), autoritatea
competentă ține seama de următoarele:
(a)     profilul bolii;
(b)     tipul de producție și
unitățile epidemiologice din cadrul unității,
gospodăriei, structurii din sectorul alimentelor sau al furajelor,
unității producătoare de subproduse de origine animală sau
oricărui alt loc afectat.
3.           Autoritatea competentă
autorizează repopularea unității, gospodăriei sau a
oricărui alt loc numai atunci când:
(a)     s-au încheiat cu succes toate
măsurile de control al bolilor și toate analizele de laborator
adecvate prevăzute la alineatul (1);
(b)     a trecut o perioadă de timp
suficientă pentru evitarea recontaminării unității,
gospodăriei, structurii din sectorul alimentelor sau al furajelor,
unității producătoare de subproduse de origine animală sau
oricărui alt loc afectat de boala listată care a produs focarul
menționat la alineatul (1).
Articolul 62
Unitățile și locurile legate din punct de vedere epidemiologic
1.           Autoritatea competentă extinde
măsurile de control al bolilor prevăzute la articolul 61 alineatul (1)
la alte unități sau unități epidemiologice din cadrul
acestora, gospodării, structuri din sectorul alimentelor sau al furajelor,
unități producătoare de subproduse de origine animală sau
orice alte locuri sau mijloace de transport la, de la sau prin care ancheta
epidemiologică prevăzută la articolul 57 alineatul (1),
rezultatele investigațiilor clinice sau de laborator sau alte date epidemiologice
oferă motive să se suspecteze că s-ar răspândi boala
listată menționată la articolul 8 alineatul (1) litera (a)
pentru care au fost adoptate măsurile respective.
2.           În cazul în care ancheta
epidemiologică prevăzută la articolul 57 alineatul (1)
indică faptul că originea probabilă a bolii listate
menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (a) este un alt stat membru
sau că boala listată este posibil să se fi răspândit
într-un alt stat membru, autoritatea competentă informează în acest
sens statul membru respectiv.
3.           În cazul menționat la alineatul
(2), autoritățile competente ale diferitelor state membre
colaborează în cadrul unei anchete epidemiologice subsecvente și la
aplicarea măsurilor de control al bolilor.
Articolul 63
Delegarea competențelor pentru măsurile de control al bolilor în
unitățile și locurile afectate și legate din punct de
vedere epidemiologic
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate în temeiul articolului 253 în ceea ce privește normele
detaliate privind măsurile de control al bolilor care trebuie adoptate de
autoritatea competentă în temeiul articolelor 61 și 62 în
unitățile, structurile din sectorul alimentelor sau al furajelor,
unitățile producătoare de subproduse de origine animală sau
alte locuri afectate sau legate din punct de vedere epidemiologic, în
legătură cu oricare dintre bolile listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (a).
Normele detaliate menționate se
referă la următoarele chestiuni:
(a)          condițiile și
cerințele privind măsurile de control al bolilor prevăzute la
articolul 61 alineatul (1) literele (a) – (e);
(b)          procedurile de curățare,
dezinfectare și dezinfestare prevăzute la articolul 61 alineatul (1)
litera (f), precizându-se, dacă este cazul, dacă se utilizează
în acest scop produse biocide;
(c)          condițiile și
cerințele privind prelevarea de eșantioane și analizele de
laborator prevăzute la articolul 61 alineatul (1) literele (g) și
(h);
(d)          condițiile și
cerințele detaliate privind repopularea prevăzută la articolul 61
alineatul (3);
(e)          măsurile necesare de control al
bolilor prevăzute la articolul 62, care trebuie puse în practică
pentru unitățile, locurile și mijloacele de transport legate din
punct de vedere epidemiologic.
Articolul 64
Stabilirea unor zone de restricție de către autoritatea
competentă
1.           Autoritatea competentă
stabilește o zonă de restricție în jurul unității,
gospodăriei, structurii din sectorul alimentelor sau al furajelor,
unității producătoare de subproduse de origine animală sau
altor locuri afectate de apariția unui focar de boală listată
menționată la articolul 8 alineatul (1) litera (a) în rândul
animalelor captive, după caz, ținând seama de:
(a)     profilul bolii;
(b)     situarea geografică a zonelor de
restricție;
(c)     factorii ecologici și hidrologici
specifici zonelor de restricție;
(d)     condițiile meteorologice;
(e)     prezența, distribuția și
tipul vectorilor din zonele de restricție;
(f)      rezultatele anchetei epidemiologice
prevăzute la articolul 57 alineatul (1) și al altor studii realizate,
precum și de datele epidemiologice;
(g)     rezultatele testelor de laborator;
(h)     măsurile de control al bolilor
aplicate.
Zona de restricție include, dacă este
cazul, și o zonă de protecție și supraveghere, cu o
dimensiune și o configurație definite.
2.           Autoritatea competentă
evaluează și revizuiește în permanență situația
și, dacă este cazul, pentru prevenirea răspândirii bolii listate
menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (a):
(a)     adaptează limitele zonei de
restricție;
(b)     stabilește zone de restricție
suplimentare.
3.           În cazul în care zonele de
restricție se situează pe teritoriul mai multor state membre,
autoritățile competente ale statelor membre în cauză
cooperează la stabilirea zonelor de restricție prevăzute la
alineatul (1).
4.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în temeiul articolului 253 în ceea ce
privește normele detaliate privind stabilirea și modificarea zonelor
de restricție, inclusiv a zonelor de protecție și supraveghere.
Articolul 65
Măsurile de control al bolilor în cadrul unei zone de restricție
1.           Autoritatea competentă
adoptă una sau mai multe dintre următoarele măsuri de control al
bolilor în cadrul zonei de restricție, pentru prevenirea răspândirii
ulterioare a bolii listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (a):

(a)     identificarea unităților,
gospodăriilor, structurilor din sectorul alimentelor sau al furajelor,
unităților producătoare de subproduse de origine animală
sau a altor locuri în care sunt ținute animale captive din speciile
listate pentru boala listată respectivă;
(b)     vizite la unitățile,
gospodăriile, structurile din sectorul alimentelor sau al furajelor,
unitățile producătoare de subproduse de origine animală sau
alte locuri în care sunt ținute animale captive din speciile listate
pentru boala listată respectivă și, dacă este necesar,
examinări, prelevarea de eșantioane și analizarea în laborator a
eșantioanelor;
(c)     condiții de circulație pentru
deplasările persoanelor, animalelor, produselor, furajelor, vehiculelor
și ale oricăror alte materiale sau substanțe susceptibile
să fie contaminate sau să contribuie la răspândirea bolii
listate în cadrul sau în afara zonelor de restricție sau prin transportul
prin zonele de restricție;
(d)     cerințe de biosecuritate pentru:
(i)      producția, prelucrarea și distribuția
produselor de origine animală;
(ii)      colectarea și eliminarea
subproduselor de origine animală;
(iii)     inseminarea artificială.
(e)     vaccinarea și tratarea cu alte
medicamente de uz veterinar a animalelor captive conform dispozițiilor
articolului 46 alineatul (1) și ale actelor delegate adoptate în temeiul
articolului 47 alineatul (1);
(f)      curățare, dezinfectare și
dezinfestare;
(g)     desemnarea sau, dacă este cazul,
autorizarea unei unități producătoare de alimente în scopul
sacrificării animalelor sau tratării produselor de origine
animală provenite din zonele de restricție;
(h)     cerințe de identificare și de
trasabilitate pentru circulația animalelor, a materialului germinativ
și a produselor de origine animală;
(i)      alte măsuri de biosecuritate sau de
limitare a riscurilor necesare pentru minimizarea riscurilor de răspândire
a bolii listate în cauză.
2.           Autoritatea competentă ia toate
măsurile necesare pentru informarea pe deplin a persoanelor din zonele de
restricție cu privire la restricțiile în vigoare și la natura
măsurilor de control al bolilor.
3.           La determinarea măsurilor de
control al bolilor menționate la alineatul (1) care trebuie adoptate,
autoritatea competentă ține seama de următoarele:
(a)     profilul bolii;
(b)     tipurile de producție;
(c)     fezabilitatea, disponibilitatea și
eficacitatea măsurilor respective de control al bolilor.
Articolul 66
Obligațiile operatorilor din zonele de restricție
1.           Operatorii care dețin animale
sau produse în zonele de restricție menționate la articolul 64 alineatul
(1) notifică autorității competente orice deplasare
planificată a animalelor captive sau a produselor obținute din
acestea în interiorul sau în afara zonei de restricție.
2.           Operatorii deplasează animalele
captive sau produsele provenite din acestea numai conform instrucțiunilor
primite de la autoritatea competentă.
Articolul 67
Delegarea competențelor privind măsurile de control al bolilor în
cadrul zonelor de restricție
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate în temeiul articolului 253 în ceea ce privește normele
detaliate privind măsurile de control al bolilor care trebuie adoptate în
cadrul unei zone de restricție prevăzute la articolul 65 alineatul (1)
pentru fiecare boală listată menționată la articolul 8
alineatul (1) litera (a).
Normele detaliate menționate se
referă la următoarele chestiuni:
(a)          condițiile
și cerințele privind măsurile de control al bolilor
prevăzute la articolul 65 alineatul (1) literele (a), (c), (d), (e), (g),
(h) și (i);
(b)          procedurile
de curățare, dezinfectare și dezinfestare prevăzute la
articolul 65 alineatul (1) litera (f), precizându-se, dacă este cazul,
dacă se utilizează în acest scop produse biocide;
(c)          supravegherea
necesară care urmează a de desfășura în urma aplicării
măsurilor de control al bolilor și a analizelor de laborator
prevăzute la articolul 65 alineatul (1) litera (b);
(d)          alte
măsuri specifice de control al bolilor menite să limiteze
răspândirea bolilor listate specifice menționate la articolul 8
alineatul (1) litera (a).
Articolul 68
Menținerea măsurilor de control al bolilor în zonele de
restricție și acte delegate
1.           Autoritatea competentă
continuă să aplice măsurile de control al bolilor prevăzute
în cadrul prezentei secțiuni până când:
(a)     măsurile de control al bolilor
corespunzătoare pentru boala listată menționată la
articolul 8 alineatul (1) litera (a) pentru care s-au aplicat restricțiile
au fost puse în practică;
(b)     s-a realizat curățarea,
dezinfectarea sau dezinfestarea finală, după caz, pentru:
(i)      boala listată menționată
la articolul 8 alineatul (1) litera (a) pentru care s-au aplicat măsurile
de control al bolilor;
(ii)      speciile de animale captive afectate;
(iii)     tipul de producție;
(c)     s-a realizat supravegherea adecvată
pentru boala listată menționată la articolul 8 alineatul (1)
litera (a) pentru care s-au aplicat măsurile de control al bolilor și
pentru tipul de unitate sau de loc afectat în zona de restricție și
aceasta a indicat că boala listată respectivă a fost
eradicată.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind normele
detaliate pentru măsurile de control al bolilor care trebuie luate de
autoritatea competentă, astfel cum se prevede la alineatul (1) din
prezentul articol, în ceea ce privește:
(a)     procedurile pentru curățarea,
dezinfectarea sau dezinfestarea finală și, dacă este cazul,
utilizarea în acest scop a produselor biocide;
(b)     concepția, mijloacele, metodele,
frecvența, intensitatea, populația de animale vizată și
tiparele de eșantionare pentru supraveghere pentru redobândirea statutului
de indemn de boală în urma apariției unui focar;
(c)     repopularea zonelor de restricție
după încheierea măsurilor de control al bolilor prevăzute la
alineatul (1) din prezentul articol, ținând seama de condițiile de repopulare
prevăzute la articolul 61 alineatul (3);
(d)     alte măsuri de control al bolilor
necesare pentru redobândirea statutului de indemn de boală.
Articolul 69
Vaccinarea de urgență
1.           Dacă este necesar pentru
controlul eficient al bolii listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (a) pentru care se aplică măsurile de control al bolilor în
cazul apariției unui focar, autoritatea competentă poate:
(a)     să elaboreze un plan de vaccinare;
(b)     să instituie zone de vaccinare.
2.           În vederea deciziei legate de planul
de vaccinare și de instituirea de zone de vaccinare prevăzute la
alineatul (1) din prezentul articol, autoritatea competentă ține
seama de următoarele:
(a)     cerințele privind vaccinarea de
urgență prevăzută în cadrul planurilor de urgență
menționate la articolul 43 alineatul (1);
(b)     cerințele privind utilizarea
vaccinurilor prevăzute la articolul 46 alineatul (1) și orice acte
delegate adoptate în temeiul articolului 47 alineatul (1).
3.           Zonele de vaccinare menționate
la alineatul (1) litera (b) din prezentul articol respectă cerințele
privind măsurile de limitare a riscurilor menite să prevină
răspândirea bolilor listate și pe cele privind supravegherea, astfel
cum se prevede în orice acte delegate adoptate în temeiul articolului 47 alineatul
(1) literele (d) și (e).
Secțiunea 5
Animalele sălbatice
Articolul 70
Animalele sălbatice
1.           În caz de suspiciune sau de
confirmare oficială a apariției unei boli listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (a) la animale sălbatice, statul membru
afectat:
(a)     supraveghează populația de
animale sălbatice, dacă acest lucru este relevant pentru boala
listată în cauză;
(b)     ia măsurile necesare de prevenire
și control al bolilor pentru a evita răspândirea în continuare a
bolii listate respective.
2.           Măsurile de prevenire și
control al bolilor prevăzute la alineatul (1) litera (b) țin seama de
următoarele aspecte:
(a)     profilul bolii;
(b)     animalele sălbatice afectate;
(c)     măsurile de control al bolilor care
trebuie luate în caz de suspiciune sau de confirmare oficială a
apariției unei boli listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (a) la animale captive din zone de restricție, conform normelor
stabilite în secțiunile de la 1 la 4.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)     supravegherea în temeiul alineatului (1)
litera (a);
(b)     măsurile de prevenire și
control al bolilor prevăzute la alineatul (1) litera (b).
La adoptarea actelor delegate respective, Comisia
ține seama de profilul bolii și de speciile listate pentru boala
listată menționată la alineatul (1).
Secțiunea 6
Măsuri suplimentare de control al bolilor adoptate de statele membre,
coordonarea de către Comisie și norme speciale temporare de control
al bolilor
Articolul 71
Măsurile suplimentare de control al bolilor adoptate de statele membre,
măsurile de coordonare ale Comisiei și normele speciale temporare de
control al bolilor în temeiul secțiunilor de la 1 la 5
1.           Statele membre pot adopta
măsuri de control al bolilor suplimentare față de cele
prevăzute la articolul 61 alineatul (1), articolul 62, articolul 65
alineatele (1) și (2) și articolul 68 alineatul (1) și în actele
delegate adoptate în temeiul articolului 67 și al articolului 68 alineatul
(2), cu condiția ca măsurile în cauză să respecte normele
stabilite prin prezentul regulament și să fie necesare și
proporționale în vederea controlului răspândirii bolii listate
menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (a), luând în considerare:
(a)     circumstanțele epidemiologice
particulare;
(b)     tipul de unitate, celelalte locuri
și producția;
(c)     categoriile și speciile de animale
implicate;
(d)     condițiile economice sau sociale.
2.           Statele membre informează
fără întârziere Comisia cu privire la:
(a)     măsurile de control al bolilor
adoptate de autoritatea competentă conform dispozițiilor articolelor 58,
59, 61, 62, 64 și 65, articolului 68 alineatul (1), articolului 69 și
articolului 70 alineatele (1) și (2) și actelor delegate adoptate în
temeiul articolelor 63 și 67, al articolului 68 alineatul (2) și al
articolului 70 alineatul (3);
(b)     orice măsuri suplimentare de control
al bolilor, adoptate conform alineatului (1).
3.           Comisia revizuiește
situația epidemiologică și măsurile de control al bolilor
luate de autoritatea competentă, precum și orice măsuri
suplimentare de control al bolilor luate de statele membre în temeiul
prezentului capitol și, prin intermediul actelor de punere în aplicare,
stabilește măsuri speciale de control al bolilor pentru o
perioadă limitată de timp, în condiții adaptate ținând
seama de situația epidemiologică în care:
(a)     măsurile respective de control al
bolilor nu sunt corespunzătoare în situația epidemiologică
dată;
(b)     boala listată menționată
la articolul 8 alineatul (1) litera (a) pare să se răspândească
în pofida măsurilor de control al bolilor luate în temeiul prezentului
capitol.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
4.           În cazuri imperioase de urgență
justificate în mod corespunzător legate de o boală care prezintă
riscul emergent de a avea un impact extrem de semnificativ, Comisia adoptă
acte de punere în aplicare imediat aplicabile, în conformitate cu procedura menționată
la articolul 255 alineatul (3).
Capitolul 2
Bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1) literele (b)
și (c)
Secțiunea 1
Măsuri de control al bolilor în caz de suspiciune de boală la animale
captive
Articolul 72
Obligațiile operatorilor, ale persoanelor care lucrează cu animale
și ale deținătorilor de animale de companie
1.           În cazul în care se suspectează
apariția uneia dintre bolile listate menționate la articolul 8
alineatul (1) litere (b) și (c) la animale captive, operatorii, persoanele
care lucrează cu animale și deținătorii de animale de
companie, în plus față de notificarea semnelor și a suspiciunii
autorității competente și medicilor veterinari, în temeiul
articolului 16 alineatul (1), și până la adoptarea măsurilor de
control al bolilor de către autoritatea competentă conform
articolului 74 alineatul (1), iau măsurile adecvate de control al bolilor
menționate la articolul 74 alineatul (1) litera (a) și în orice acte
delegate adoptate în temeiul articolului 74 alineatul (3) pentru prevenirea
răspândirii bolii listate de la animalele, unitățile și
locurile afectate aflate în responsabilitatea lor la alte animale sau la
oameni.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind normele
detaliate pentru completarea măsurilor de control al bolilor care trebuie
luate de către operatori, persoane care lucrează cu animale și
deținătorii de animale de companie, astfel cum se prevede la
alineatul (1) din prezentul articol.
Articolul 73
Investigația autorității competente în caz de suspiciune privind
o boală listată
1.           În cazul în care se suspectează
apariția unui focar al unei boli listate menționate la articolul 8
alineatul (1) litere (b) și (c) la animale captive, autoritatea
competentă desfășoară fără întârziere o
investigație pentru a confirma sau infirma prezența bolii listate
respective.
2.           În scopurile investigației
prevăzute la alineatul (1), autoritatea competentă se asigură,
dacă este cazul, că medicii veterinari oficiali:
(a)     realizează o analiză
clinică a unui eșantion reprezentativ de animale captive din specia
listată pentru boala listată respectivă;
(b)     prelevează eșantioane adecvate
de la animalele captive din specia listată și alte eșantionare
pentru analize de laborator în laboratoarele desemnate în acest scop de către
autoritatea competentă;
(c)     realizează o analiză de
laborator pentru confirmarea sau infirmarea prezenței bolii listate în
cauză.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate, în conformitate cu dispozițiile articolului 253,
în ceea ce privește normele detaliate privind completarea
investigației prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol.
Articolul 74
Măsurile preliminare de control al bolilor ale autorității
competente
1.           În cazul în care se suspectează
apariția uneia dintre bolile listate menționate la articolul 8
alineatul (1) litera (b) sau (c) la animale captive, autoritatea
competentă introduce următoarele măsuri preliminare de control
al bolilor, până la aflarea rezultatelor investigației prevăzute
la articolul 73 alineatul (1) și la adoptarea măsurilor de control al
bolilor în temeiul articolului 78 alineatele (1) și (2):
(a)     aplică măsuri de control al
bolilor pentru limitarea răspândirii bolii listate în cauză din
teritoriul, unitatea, gospodăria, structura din sectorul alimentelor sau
al furajelor, unitatea producătoare de subproduse de origine animală
sau alt loc afectat;
(b)     inițiază, dacă este cazul,
o anchetă epidemiologică, ținând seama de normele prevăzute
pentru o astfel de investigație la articolul 57 alineatul (1) și de
orice norme adoptate în temeiul articolului 57 alineatul (2).
2.           Măsurile preliminare de control
al bolilor prevăzute la alineatul (1) trebuie să fie adecvate și
proporționale cu riscul prezentat de boala listată
menționată la articolul 8 alineatul (1) litera (b) sau (c),
ținând seama de următoarele:
(a)     profilul bolii;
(b)     animalele captive afectate;
(c)     statutul sanitar al statului membru,
zonei, compartimentului sau unității în care se suspectează
apariția bolii listate;
(d)     măsurile preliminare de control al
bolilor prevăzute la articolul 55 alineatul (1) și la articolul 56
și în orice act delegat adoptat în temeiul articolului 55 alineatul (2).
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind normele
detaliate de completare a celor stabilite la alineatul (1) din prezentul
articol, luând în considerare chestiunile menționate la alineatul (2) din
prezentul articol în ceea ce privește:
(a)     măsurile preliminare de control al
bolilor care trebuie luate pentru prevenirea răspândirii bolii listate,
astfel cum se prevede la alineatul (1) litera (a);
(b)     aplicarea măsurilor preliminare de
control al bolilor prevăzute la alineatul (1) litera (a) la alte
unități sau unități epidemiologice din cadrul acestora,
gospodării, structuri din sectorul alimentelor sau al furajelor,
unități producătoare de subproduse de origine animală sau
alte locuri;
(c)     stabilirea de zone de restricție
temporară, adaptate în funcție de profilul bolii.
Articolul 75
Revizuirea și extinderea măsurilor preliminare de control al bolilor
Măsurile de control al bolilor
prevăzute la articolul 74 alineatul (1) sunt:
(a)          revizuite de autoritatea
competentă, după caz, în urma rezultatelor investigației
prevăzute la articolul 73 alineatul (1) și, dacă este relevant,
ale anchetei epidemiologice prevăzute la articolul 74 alineatul (1) litera
(b);
(b)          extinse la alte locuri, după
cum se prevede la articolul 74 alineatul (3) litera (b), dacă este
necesar.
Secțiunea 2
Confirmarea bolii la animale captive
Articolul 76
Confirmarea oficială a bolii de către autoritatea competentă
1.           Autoritatea competentă își
bazează confirmarea oficială a unei boli listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (b) sau (c) pe următoarele
informații:
(a)     rezultatele analizelor clinice și de
laborator prevăzute la articolul 73 alineatul (2);
(b)     ancheta epidemiologică
prevăzută la articolul 74 alineatul (1) litera (b), dacă este
cazul;
(c)     alte date epidemiologice disponibile.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
cerințele care trebuie îndeplinite pentru confirmarea oficială
menționată la alineatul (1) din prezentul articol.
Articolul 77
Revocarea măsurilor preliminare de control al bolilor când se infirmă
prezența bolii
Autoritatea competentă continuă
să aplice măsurile preliminare de control al bolilor prevăzute
la articolul 74 alineatul (1) și la articolul 75 până la infirmarea
prezenței bolilor listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (b) sau (c) conform dispozițiilor articolului 76 alineatul (1) sau
normelor adoptate în temeiul articolului 76 alineatul (2).
Secțiunea 3
Măsuri de control al bolilor în caz de confirmare a bolii la animale
captive
Articolul 78
Măsurile de control al bolilor ale autorității competente
1.           În cazul confirmării oficiale,
conform articolului 76 alineatul (1), a apariției unui focar al unei boli
listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (b) la animale
captive, autoritatea competentă:
(a)     aplică măsurile de control al
bolilor cuprinse în programul de eradicare obligatorie în statul membru, zona
sau compartimentul care face obiectul unui program de eradicare obligatorie
prevăzut la articolul 30 alineatul (1) pentru boala listată în
cauză;
(b)     inițiază programul de eradicare
obligatorie și aplică măsurile de control al bolilor cuprinse în
acesta în statul membru, aria, zona sau compartimentul care nu face încă
obiectul unui program de eradicare obligatorie prevăzut la articolul 30
alineatul (1) pentru boala listată în cauză;
2.           În cazul confirmării oficiale,
conform articolului 76 alineatul (1), a apariției unui focar al unei boli
listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (c) la animale
captive, autoritatea competentă:
(a)     aplică măsurile de control al
bolilor cuprinse în programul de eradicare voluntară în statul membru,
zona sau compartimentul care face obiectul unui program de eradicare
voluntară prevăzut la articolul 30 alineatul (2) pentru boala
listată în cauză;
(b)     aplică, dacă este cazul,
măsuri de control și de prevenire a răspândirii bolii în statul
membru, aria, zona sau compartimentul care nu face obiectul unui program de
eradicare voluntară prevăzut la articolul 30 alineatul (2) pentru
boala listată în cauză.
3.           Măsurile prevăzute la
alineatul (2) litera (b) din prezentul articol trebuie să fie
proporționale cu riscul prezentat de boala listată
menționată la articolul 8 alineatul (1) litera (c) în cauză,
ținând seama de:
(a)     profilul bolii;
(b)     animalele captive afectate;
(c)     statutul sanitar al statului membru,
ariei, zonei, compartimentului sau unității în care s-a confirmat
oficial apariția bolii listate;
(d)     măsurile de control al bolilor care
trebuie luate în unitățile, alte locuri și zone de
restricție prevăzute în secțiunea 4 capitolul 1 din prezentul
titlu.
Articolul 79
Delegarea competențelor pentru măsurile de control al bolilor care
trebui luate de autoritatea competentă
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate în conformitate cu articolul 253 de stabilire a normelor detaliate
privind măsurile de control al bolilor care trebuie adoptate în cazul
apariției unui focar al unei boli listate menționate la articolul 8
alineatul (1) litera (b) sau (c) la animale captive, astfel cum se prevede la
articolul 78 alineatul (2) litera (b), ținând seama de criteriile
menționate la articolul 78 alineatul (3).
Secțiunea 4
Animalele sălbatice
Articolul 80
Animalele sălbatice
1.           În caz de suspiciune sau de
confirmare oficială a apariției unei boli listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (b) la animale sălbatice, autoritatea
competentă din statul membru afectat:
(a)     aplică măsurile de control al
bolilor cuprinse în programul de eradicare obligatorie pe întreg teritoriul
statului membru, în aria sau în zona care face obiectul unui program de
eradicare obligatorie prevăzut la articolul 30 alineatul (1) pentru boala
listată în cauză;
(b)     inițiază programul de eradicare
obligatorie și aplică măsurile de control al bolilor cuprinse în
acesta, dacă este cazul, pentru controlul și prevenirea
răspândirii bolii, pe întreg teritoriul statului membru, în aria sau în
zona care nu face obiectul unui program de eradicare obligatorie prevăzut
la articolul 30 alineatul (1) pentru boala listată în cauză.
2.           În cazul apariției unui focar
al unei boli listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (c) la
animale sălbatice, autoritatea competentă din statul membru afectat:
(a)     aplică măsurile de control al
bolilor cuprinse în programul de eradicare voluntară pe întreg teritoriul
statului membru, în aria, zona sau compartimentul care face obiectul unui
program de eradicare voluntară prevăzut la articolul 30 alineatul (2)
pentru boala listată în cauză;
(b)     aplică, dacă este cazul,
măsuri de control și de prevenire a răspândirii bolii pe întreg
teritoriul statului membru, în aria, zona sau compartimentul care nu face
obiectul unui program de eradicare voluntară prevăzut la articolul 30
alineatul (2) pentru boala listată în cauză.
3.           Măsurile de control al bolilor
menționate alineatul (2) litera (b) țin seama de următoarele
aspecte:
(a)     profilul bolii;
(b)     animalele sălbatice afectate;
(c)     măsurile de control al bolilor care
trebuie luate în caz de suspiciune sau de confirmare oficială a
apariției unei boli listate la animale captive din zone de restricție,
conform normelor stabilite în capitolul 1 secțiunile de la 1 la 4 din
prezentul titlu.
4.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 în ceea ce
privește normele detaliate de completare a măsurilor de control al
bolilor care trebuie adoptate în cazul apariției unui focar al unei boli
listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (b) sau (c) la
animale sălbatice, astfel cum se prevede alineatul (2) litera (b) din
prezentul articol..
Secțiunea 5
Coordonarea de către Comisie și normele speciale temporare privind
controlul bolilor
Articolul 81
Coordonarea măsurilor de către Comisie și normele speciale
temporare privind secțiunile de la 1 la 4
1.           Statele membre informează
Comisia cu privire la măsurile de control al bolilor luate de autoritatea
competentă în legătură cu o boală listată
menționată la articolul 8 alineatul (1) litera (b) sau (c), conform
articolului 76 alineatul (1), articolelor 77 și 78 și articolului 80
alineatele (1) și (2) și actelor delegate adoptate în temeiul
articolului 76 alineatul (2), articolului 79 și articolului 80 alineatul (4).

2.           Comisia revizuiește
situația epidemiologică și măsurile de control al bolilor
adoptate de autoritatea competentă în temeiul prezentului capitol și
poate, prin intermediul actelor de punere în aplicare, să stabilească
norme speciale privind măsurile de control al bolilor pentru o
perioadă limitată de timp în legătură cu o boală
listată menționată la articolul 8 alineatul (1) literele (b)
și (c), în condiții adaptate ținând seama de situația
epidemiologică în care:
(a)     măsurile respective de control al
bolilor adoptate de autoritatea competentă nu sunt corespunzătoare în
situația epidemiologică dată;
(b)     boala listată menționată
la articolul 8 alineatul (1) litera (b) sau (c) pare să se
răspândească în pofida măsurilor de control al bolilor stabilite
în temeiul prezentului capitol, dacă este cazul.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
3.           În cazuri imperioase de
urgență justificate în mod corespunzător legate de o boală
listată menționată la articolul 8 alineatul (1) literele (b)
și (c) care prezintă riscul de a avea un impact extrem de
semnificativ, Comisia adoptă acte de punere în aplicare imediat
aplicabile, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 255
alineatul (3).
PARTEA IV
ÎNREGISTRAREA, AUTORIZAREA, TRASABILITATEA ȘI CIRCULAȚIA
TITLUL I
Animalele terestre, materialul germinativ și produsele de origine
animală provenite de la animale terestre
Capitolul 1
Înregistrarea, aprobarea, ținerea evidenței și registrele
Secțiunea 1
Înregistrarea unităților și a transportatorilor
Articolul 82
Obligația operatorilor de a înregistra unitățile
1.           Operatorii
de unități care au în grijă animale terestre sau care
colectează, produc, prelucrează sau depozitează material
germinativ, pentru a fi înregistrate în conformitate cu articolul 88, înainte
de a începe astfel de activități:
(a)     informează autoritatea competentă
cu privire la orice unitate de acest tip de care sunt responsabili;
(b)     furnizează autorității
competente informații privind:
(i)      denumirea și adresa operatorului;
(ii)      amplasarea și o descriere a
instalațiilor;
(iii)     categoriile, speciile și
numărul de animale terestre captive sau de material germinativ din unitate
și capacitatea acesteia;
(iv)     tipul de unitate;
(v)     alte aspecte ale unității care
sunt relevante pentru a stabili riscul reprezentat de aceasta.
2.           Operatorii unităților
menționate la alineatul (1) informează autoritatea competentă cu
privire la orice:
(a)     schimbări semnificative în unitate
în privința aspectelor menționate la alineatul (1) litera (b);
(b)     încetarea activității în
unitate.
3.           Unitățile care fac
obiectul autorizării în conformitate cu articolul 89 alineatul (1) nu au
obligația să furnizeze informațiile menționate la alineatul
(1) din prezentul articol.
Articolul 83
Derogări de la obligația operatorilor de a înregistra
unitățile
Prin derogare de la articolul 82 alineatul (1),
statele membre pot exonera anumite categorii de unități de la
cerința de înregistrare, ținând seama de următoarele criterii:
(a)          categoriile, speciile și
numărul de animale terestre captive și de material germinativ din
unitate și capacitatea acesteia;
(b)          tipul de unitate;
(c)          deplasările animalelor terestre
captive sau a materialului germinativ înspre și dinspre unitate.
Articolul 84
Competențe de executare privind obligația operatorilor de a
înregistra unitățile
Prin actele de punere în aplicare, Comisia
poate stabili norme privind:
(a)          informațiile care urmează
să fie furnizate de către operatori în scopul înregistrării
unităților prevăzute la articolul 82 alineatul (1);
(b)          tipurile de unități care
pot fi exonerate de statele membre de la cerința de înregistrare în
temeiul articolului 83, cu condiția ca unitățile respective
să prezinte un risc nesemnificativ și ținând seama de criteriile
prevăzute la articolul menționat.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Articolul 85
Obligațiile de înregistrare a transportatorilor de ungulate captive
și acte delegate
1.           Transportatorii de ungulate captive
care transportă astfel de animale între statele membre, pentru a fi
înregistrați în conformitate cu articolul 88, înainte de a începe astfel
de activități:
(a)     informează autoritatea
competentă cu privire la activitatea lor;
(b)     furnizează autorității
competente informații privind:
(i)      denumirea și adresa transportatorului;
(ii)      categoriile, speciile și
numărul de animale terestre captive transportate;
(iii)     tipul de transport;
(iv)     mijlocul de transport.
2.           Transportatorii informează
autoritatea competentă cu privire la orice:
(a)     schimbări semnificative în privința
problemelor menționate la alineatul (1) litera (b);
(b)     încetarea activității de
transport.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 în ceea ce
privește completarea și modificarea normelor prevăzute la alineatul
(1) privind obligația altor tipuri de transportatori de a furniza
informații în scopul înregistrării activității lor,
ținând seama de riscurile implicate de tipurile respective de transport.
Articolul 86
Derogările de la obligația de înregistrare a transportatorilor de
ungulate captive
Prin derogare de la articolul 85 alineatul (1),
statele membre pot exonera anumite categorii de transportatori de la
cerința de înregistrare, ținând seama de următoarele criterii:
(a)          distanțele pe care aceștia
transportă animalele terestre captive în cauză;
(b)          categoriile, speciile și
numărul de animale terestre captive pe care le transportă.
Articolul 87
Actele de punere în aplicare privind obligația de a înregistra
transportatorii
Comisia este împuternicită să adopte
acte de punere în aplicare cu privire la:
(a)          informațiile care urmează
să fie furnizate de către transportator în scopul înregistrării
activității sale, conform dispozițiilor articolului 85 alineatul
(1);
(b)          tipurile de transportatori care pot
fi exonerați de statele membre de la cerința de înregistrare în
temeiul articolului 86, cu condiția ca tipul de transport respectiv
să prezinte un risc nesemnificativ și ținând seama de criteriile
prevăzute la articolul menționat.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Articolul 88
Obligația autorității competente privind înregistrarea
unităților și a transportatorilor
Autoritatea competentă
înregistrează:
(a)          unitățile în registrul
unităților și al transportatorilor prevăzut la articolul 96
alineatul (1), în cazul în care operatorul a furnizat informațiile
solicitate în conformitate cu articolul 82 alineatul (1);
(b)          transportatorii în registrul
unităților și al transportatorilor prevăzut la articolul 96
alineatul (1), în cazul în care transportatorul a furnizat informațiile
solicitate în conformitate cu articolul 85 alineatul (1).
Secțiunea 2
Autorizarea anumitor tipuri de unități
Articolul 89
Autorizarea anumitor unități și acte delegate
1.           Operatorii următoarelor tipuri
de unități solicită autorității competente autorizarea
în conformitate cu articolul 91 alineatul (1) și nu își încep
activitățile până când unitatea nu este autorizată în
conformitate cu articolul 92 alineatul (1):
(a)     unitățile pentru
operațiuni de colectare a ungulatelor și a păsărilor de
curte, din care animalele menționate sunt deplasate într-un alt stat
membru;
(b)     unități de material germinativ
provenit de la bovine, porcine, ovine, caprine și ecvidee, din care
materialul germinativ respectiv este deplasat într-un alt stat membru;
(c)     incubatoare, din care ouăle pentru
incubație sau păsările de curte sunt deplasate într-un alt stat
membru;
(d)     unități pentru păsări
de curte, din care păsările de curte destinate altor scopuri decât
sacrificarea sau depunerea de ouă sunt deplasate într-un alt stat membru;
(e)     orice alt tip de unitate pentru animale
terestre captive care prezintă un risc semnificativ și are
obligația de a obține o autorizație conform normelor stabilite
într-un act delegat adoptat în temeiul alineatului (3) litera (b) din prezentul
articol.
2.           Operatorii încetează
activitatea la o unitate menționată la alineatul (1) în cazul în
care:
(a)     autoritatea competentă retrage sau
suspendă autorizația acesteia, în conformitate cu articolul 95
alineatul (2) sau
(b)     în cazul unei autorizații
condiționate, acordate în conformitate cu articolul 94 alineatul (3),
unitatea nu respectă cerințele rămase menționate la
articolul 94 alineatul (3) și nu obține o autorizație
definitivă în conformitate cu articolul 92 alineatul (1).
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în temeiul articolului 253 privind completarea
și modificarea normelor pentru autorizarea unităților
prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol referitor la:
(a)     derogările de la cerința ca
operatorii tipurilor de unități menționate la alineatul (1)
literele de la (a) la (d) să solicite autorizarea de către
autoritatea competentă, în cazul în care unitățile respective prezintă
un risc nesemnificativ;
(b)     tipurile de unități care
trebuie să fie autorizate în conformitate cu alineatul (1) litera (e);
(c)     normele speciale privind încetarea
activităților de către unitățile de material
germinativ menționate la alineatul (1) litera (b).
4.           Comisia ține seama de
următoarele criterii la adoptarea actelor delegate prevăzute la
alineatul (3):
(a)     categoriile și speciile de animale
terestre captive sau de material germinativ dintr-o unitate;
(b)     numărul de specii și
numărul de animale terestre captive sau de material germinativ
păstrate dintr-o unitate;
(c)     tipul de unitate și tipul de
producție;
(d)     deplasările animalelor terestre
captive sau a materialului germinativ înspre și dinspre tipurile
respective de unități.
Articolul 90
Aprobarea statutului de unități izolate
Operatorii de unități care doresc
să obțină statutul de unitate izolată:
(a)          solicită aprobarea
autorității competente în conformitate cu articolul 91 alineatul (1);
(b)          nu deplasează animale captive
către o unitate izolată în conformitate cu cerințele de la
articolul 134 alineatul (1) și cu orice acte delegate adoptate în temeiul
articolului 134 alineatul (2) până când unitatea lor nu obține
aprobarea statutului respectiv de la autoritatea competentă în
conformitate cu articolele 92 și 94.
Articolul 91
Obligația operatorilor de a furniza informații în vederea
obținerii autorizării și actele de punere în aplicare
1.           Pentru a solicita autorizarea
unității lor, astfel cum se prevede la articolul 89 alineatul (1)
și la articolul 90 litera (a), operatorii furnizează
autorității competente informații privind:
(a)     denumirea și adresa operatorului;
(b)     amplasarea unității și o
descriere a instalațiilor;
(c)     categoriile, speciile și
numărul de animale terestre captive sau de material germinativ dintr-o
unitate;
(d)     tipul de unitate;
(e)     alte aspecte specifice ale
unității care sunt relevante pentru a stabili riscul reprezentat de
aceasta.
2.           Operatorii unităților
menționate la alineatul (1) informează autoritatea competentă cu
privire la orice:
(a)     schimbări
semnificative în unități în privința problemelor menționate
la alineatul (1) literele (a), (b) și (c);
(b)     încetarea activității în
unitate.
3.           Comisia, prin intermediul actelor de
punere în aplicare, poate stabili norme privind informațiile care trebuie
furnizate de către operatori în cererea pentru autorizarea
unității lor, în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol.

Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Articolul 92
Acordarea autorizației și condițiile de autorizare și acte
delegate
1.           Autoritatea competentă
autorizează, conform dispozițiilor articolului 89 alineatul (1)
și ale articolului 90 litera (a), numai unitățile care:
(a)     respectă următoarele
cerințe, după caz, privind:
(i)      carantina, izolarea și alte
măsuri de biosecuritate, luând în considerare cerințele
prevăzute la articolul 9 alineatul (1) litera (b) și normele adoptate
în conformitate cu articolul 9 alineatul (2);
(ii)      cerințele în materie de
supraveghere prevăzute la articolul 22 și, în cazul în care este
pertinent pentru tipul de unitate și riscul implicat, la articolul 23
și normele adoptate în temeiul articolului 24;
(iii)     ținerea evidențelor prevăzute
la articolele 97 și 98 și în normele adoptate în temeiul articolelor 100
și 101;
(b)     dispun de instalații și
echipamente care:
(i)      sunt adecvate pentru a reduce riscul
introducerii și răspândirii bolilor la un nivel acceptabil, luând în
considerare tipul de unitate;
(ii)      au o capacitatea adecvată pentru
numărul de animale terestre sau pentru volumul materialului germinativ
păstrat;
(c)     nu prezintă un risc inacceptabil de
răspândire a bolilor, luând în considerare măsurile existente de
reducere a riscului;
(d)     dispun de un număr suficient de
angajați cu formarea adecvată pentru activitatea unității;
(e)     dispun de un sistem care să-i
permită operatorului să demonstreze autorității competente
că respectă cerințele de la literele (a) – (d).
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
cerințele prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol în ceea ce
privește:
(a)     carantina, izolarea și alte
măsuri de biosecuritate menționate la alineatul (1) litera (a)
punctul (i);
(b)     supravegherea menționată la
alineatul (1) litera (a) punctul (ii);
(c)     instalațiile și echipamentele
menționate la alineatul (1) litera (b);
(d)     responsabilitățile,
competența și formarea personalului și a medicilor veterinari
prevăzute la alineatul (1) litera (d);
(e)     monitorizarea și controlul necesar
de către autoritatea competentă.
3.           Comisia ia în considerare
următoarele aspecte la stabilirea normelor care urmează să fie
prevăzute în actele delegate, care vor fi adoptate conform alineatului (2):
(a)     riscurile prezentate de fiecare tip de
unitate;
(b)     categoriile și speciile de animale
terestre captive;
(c)     tipul de producție;
(d)     tiparele de deplasare specifice tipului
de unitate și speciilor și categoriilor de animale deținute în
respectivele unități.
Articolul 93
Domeniul de aplicare al autorizării unităților
Autoritatea competentă specifică în
mod explicit în autorizația acordată unei unități în
temeiul articolului 92 alineatul (1), în urma unei solicitări formulate
conform articolului 89 alineatul (1) și articolului 90 litera (a):
(a)          pentru ce tipuri de
unități menționate la articolul 89 alineatul (1), la articolul 90
și în normele adoptate în temeiul articolului 89 alineatul (3) litera (b)
se aplică autorizația;
(b)          pentru ce categorii și specii
de animale terestre captive sau de material germinativ provenit de la speciile
respective se aplică autorizația.
Articolul 94
Proceduri pentru acordarea autorizației de către autoritatea
competentă
1.           Autoritatea competentă
stabilește procedurile pe care operatorii să le urmeze pentru a
solicita autorizarea unităților lor în conformitate cu articolul 89
alineatul (1), articolul 90 și articolul 91 alineatul (1).
2.           La primirea unei cereri de
autorizare din partea unui operator, în conformitate cu articolul 89 alineatul
(1) litera (a) și cu articolul 90 litera (a), autoritatea competentă
face o vizită la fața locului.
3.           Autoritatea competentă poate
acorda o autorizație condiționată pentru o unitate în cazul în
care, din cererea operatorului și din vizita ulterioară la fața
locului în unitate întreprinsă de către autoritatea competentă,
astfel cum se prevede la alineatul (2) din prezentul articol, reiese că
îndeplinește toate cerințele principale pentru a oferi garanții
suficiente că o astfel de unitate nu prezintă un risc semnificativ,
cu scopul de a asigura conformitatea cu toate cerințele pentru autorizare
prevăzute la articolul 92 alineatul (1) și în normele adoptate în
conformitate cu articolul 92 alineatul (2).
4.           În cazul în care autoritatea
competentă a acordat o autorizație condiționată în
conformitate cu alineatul (3) din prezentul articol, aceasta acordă o
autorizație completă numai în cazul în care reiese dintr-o altă
vizită la fața locului a unității, efectuată în termen
de trei luni de la data acordării autorizației condiționate,
că unitatea respectă toate condițiile de autorizare
prevăzute la articolul 92 alineatul (1) și în normele adoptate în
conformitate cu articolul 92 alineatul (2).
În cazul în care vizita la fața locului arată
că a avut loc un progres evident, dar unitatea nu respectă încă
toate cerințele respective, autoritatea competentă poate prelungi
autorizația condiționată. Cu toate acestea, durata unei
autorizații condiționate nu poate depăși o perioadă
totală de șase luni.
Articolul 95
Reexaminarea, suspendarea și retragerea autorizațiilor de către
autoritatea competentă
1.           Autoritatea competentă
reexaminează în mod constant autorizațiile acordate
unităților în conformitate cu articolele 92 și 94.
2.           În cazul în care autoritatea
competentă identifică deficiențe grave în unitate în ceea ce
privește respectarea cerințelor prevăzute la articolul 92
alineatul (1) și în normele adoptate în conformitate cu articolul 92
alineatul (2), iar operatorul nu este în măsură să furnizeze
garanții adecvate că aceste deficiențe vor fi rezolvate,
autoritatea competentă inițiază procedurile de retragere a
autorizației unității.
Cu toate acestea, autoritatea competentă
poate suspenda autorizația unei unități în cazul în care
operatorul poate garanta că va soluționa deficiențele într-un
interval rezonabil de timp.
3.           Autorizația se reatribuie
după retragerea sau suspendarea în conformitate cu alineatul (2) numai în
cazul în care autoritatea competentă s-a asigurat că unitatea
respectă pe deplin toate cerințele prezentului regulament, pertinente
pentru acel tip de unitate.
Secțiunea 3
Registrul unităților și al transportatorilor ținut de
autoritatea competentă
Articolul 96
Registrul unităților și al transportatorilor
1.           Autoritatea
competentă instituie și menține la zi un registru cu:
(a)     toate
unitățile și toți transportatorii înregistrați conform
articolului 88;
(b)     toate unitățile autorizate în
conformitate cu articolele 92 și 94.
Registrul respectiv este pus la dispoziția
celorlalte state membre și a publicului larg.
2.           Dacă este cazul și este
relevant, autoritatea competentă poate combina înregistrarea
prevăzută la alineatul (1) litera (a) și autorizarea
prevăzută la alineatul (1) litera (b) cu înregistrarea în alte
scopuri.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)     informațiile care trebuie incluse în
registrul prevăzut la alineatul (1);
(b)     cerințele suplimentare pentru
registrele unităților de material germinativ, după ce acestea
își încetează activitățile;
(c)     disponibilitatea publică a
registrului prevăzut la alineatul (1).
4.           Comisia, prin intermediul actelor de
punere în aplicare, poate stabili norme privind formatul registrului și
procedurile de înregistrare a unităților și a transportatorilor,
precum și a unităților autorizate prevăzute la alineatul (1)
din prezentul articol.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Secțiunea 4
Ținerea evidențelor
Articolul 97
Obligațiile de ținere a evidențelor ale operatorilor de
unități altele decât unitățile de material germinativ
1.           Operatorii de unități care
fac obiectul înregistrării în conformitate cu articolul 88 sau al
autorizării în conformitate cu articolul 92 alineatul (1) instituie
și mențin actualizate registre care conțin cel puțin
următoarele informații:
(a)     speciile, categoriile, numărul
și identificarea animalelor terestre captive din unitatea lor;
(b)     deplasările animalelor terestre captive
înspre și dinspre unitatea lor, precizându-se după caz:
(i)      locul lor de origine sau de
destinație;
(ii)      data deplasărilor;
(c)     documentele pe hârtie sau în format
electronic care trebuie să însoțească animalele terestre captive
care sosesc în unitate sau părăsesc unitatea conform articolului 106
litera (b), articolului 107 litera (b), articolului 109 litera (c), articolului
110 litera (b), articolului 113 litera (b), articolului 140 alineatele (1)
și (2), articolului 162 alineatul (2) și normelor adoptate în temeiul
articolelor 114 și 117 și articolului 141 alineatul (1) literele (b)
și (c);
(d)     orice problemă de sănătate
a animalelor captive din unitatea lor;
(e)     măsurile de biosecuritate,
supravegherea, tratamentele, rezultatele testelor și alte informații
relevante, după caz, pentru:
(i)      categoria și speciile de animale
terestre captive din cadrul unității;
(ii)      tipul de producție;
(iii)     tipul și dimensiunile
unității;
(f)      rezultatele oricăror vizite de
sănătate animală necesare în conformitate cu articolul 23
alineatul (1) și cu normele adoptate în temeiul articolului 24.
2.           Unitățile exonerate de
cerința de înregistrare în temeiul articolului 83 pot fi exonerate de
statul membru și de la cerința de păstrare a registrelor cu
informațiile menționate la alineatul (1) din prezentul articol.
3.           Operatorii unităților
țin evidențele menționate la alineatul (1) în cadrul
unității și:
(a)     le pun la dispoziția
autorității competente, la cererea acesteia;
(b)     le păstrează pentru o
perioadă minimă care urmează să fie stabilită de
către autoritatea competentă, dar care nu poate fi mai mică de
trei ani.
Articolul 98
Ținerea evidențelor de către unitățile de material
germinativ
1.           Operatorii unităților de
material germinativ instituie și mențin actualizate registre care
conțin cel puțin următoarele informații:
(a)     rasa, vârsta și identificarea
animalelor donatoare utilizate pentru producerea materialului germinativ;
(b)     ora și locul colectării,
tratării și depozitării materialului germinativ colectat, produs
sau tratat;
(c)     identificarea materialului germinativ
și informații privind locul de destinație, dacă aceasta
este cunoscut.
(d)     documentele pe hârtie sau în format
electronic care trebuie să însoțească materialul germinativ care
sosește în unitate sau părăsește unitatea conform
articolului 159 și articolului 162 alineatul (2) și normelor adoptate
în temeiul articolului 160 alineatele (3) și (4);
(e)     tehnicile de laborator utilizate.
2.           Unitățile exonerate de la
cerința de înregistrare în temeiul articolului 84 pot fi exonerate de
statul membru și de la cerința de păstrare a registrelor cu
informațiile menționate la alineatul (1) din prezentul articol.
3.           Operatorii unităților de
material germinativ țin evidențele menționate la alineatul (1)
în cadrul unității și:
(a)     le pun la dispoziția
autorității competente, la cererea acesteia;
(b)     le păstrează pentru o
perioadă minimă care urmează să fie stabilită de
către autoritatea competentă, dar care nu poate fi mai mică de
trei ani.
Articolul 99
Ținerea evidențelor de către transportatori
1.           Transportatorii de material
germinativ instituie și mențin actualizate registre care conțin
cel puțin următoarele informații:
(a)     unitățile pe care le-au
vizitat;
(b)     categoriile, speciile și
numărul de materiale germinative pe care le-au transportat;
(c)     curățarea, dezinfectarea
și dezinfestarea mijloacelor de transport.
2.           Transportatorii exonerați de la
cerința de înregistrare în temeiul articolului 86 pot fi exonerați de
statul membru și de la cerința de păstrare a registrelor cu
informațiile menționate la alineatul (1) din prezentul articol.
3.           Transportatorii țin
evidențele menționate la alineatul (1):
(a)     în așa fel încât să poată
fi puse imediat la dispoziția autorității competente, la cererea
acesteia;
(b)     pentru o perioadă minimă care
urmează să fie stabilită de către autoritatea
competentă, dar care nu poate fi mai mică de trei ani.
Articolul 100
Delegarea competențelor privind ținerea evidențelor
1.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind normele
de completare a cerințelor privind ținerea evidențelor
prevăzute la articolele 97, 98 și 99 referitoare la:
(a)     derogările de la cerințele de
ținerea a evidențelor pentru:
(i)      operatorii anumitor tipuri de
unități și anumite tipuri de transportatori;
(ii)      unitățile care dețin
și transportatorii care manipulează un număr mic de animale
terestre captive sau volume mici de material germinativ;
(iii)     anumite categorii sau specii de animale
terestre captive sau de material germinativ;
(b)     informațiile care trebuie
înregistrate în plus față de cele prevăzute la articolul 97
alineatul (1), articolul 98 alineatul (1) și articolul 99 alineatul (1);
(c)     cerințele suplimentare privind
păstrarea evidențelor pentru materialul germinativ colectat, produs
sau tratat într-o unitate de material germinativ, după ce aceasta
și-a încheiat activitățile.
2.           Comisia ia în considerare
următoarele aspecte la stabilirea normelor care urmează să fie
prevăzute în actele delegate menționate la alineatul (1):
(a)     riscurile prezentate de fiecare tip de
unitate sau de transportator;
(b)     categoriile și speciile de animale
terestre captive sau de material germinativ dintr-o unitate sau de la un
transportator;
(c)     tipul de producție de la unitate sau
tipul de transport;
(d)     tiparele de deplasare caracteristice
pentru tipul de unitate și pentru categoria de animale vizate;
(e)     numărul de animale terestre captive
sau volumul de material germinativ păstrat în unitate sau transportat de
transportator.
Articolul 101
Competențe de executare privind ținerea evidențelor
Prin acte de punere în aplicare, Comisia
stabilește norme referitoare la:
(a)          formatul
registrelor prevăzute la articolul 97 alineatul (1), articolul 98
alineatul (1) și articolul 99 alineatul (1) și în normele adoptate în
temeiul articolului 100;
(b)          ținerea
în format electronic a evidențelor prevăzute la articolul 97
alineatul (1), articolul 98 alineatul (1) și articolul 99 alineatul (1)
și în normele adoptate în temeiul articolului 100;
(c)          procedurile
privind ținerea evidențelor prevăzute la articolul 97 alineatul
(1), articolul 98 alineatul (1) și articolul 99 alineatul (1) și în
normele adoptate în temeiul articolului 100.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Capitolul 2
Cerințe privind trasabilitatea pentru animalele terestre captive
și materialul germinativ
Secțiunea 1
Animale terestre captive
Articolul 102
Responsabilitatea statelor membre în ceea ce privește înființarea
unui sistem pentru identificarea și înregistrarea animalelor terestre
captive
1.           Statele membre înființează
un sistem pentru identificarea și înregistrarea animalelor terestre
captive și, dacă este cazul, pentru înregistrarea circulației
acestora, ținând seama de:
(a)     specia sau categoria de animale terestre
captive;
(b)     riscul prezentat de respectiva specie sau
categorie.
2.           Sistemul prevăzut la alineatul
(1) cuprinde elementele următoare:
(a)     mijloacele
de identificare individuală sau în grup a animalelor terestre captive;
(b)     documente de identificare, documente de
circulație și alte documente pentru identificarea și
urmărirea animalelor terestre captive, astfel cum se menționează
la articolul 104;
(c)     registre menținute la zi în unități,
după cum se prevede la articolul 97 alineatul (1) literele (a) și
(b);
(d)     o bază de date electronică a
animalelor terestre captive, după cum se prevede la articolul 103
alineatul (1).
3.           Sistemul prevăzut la alineatul
(1) este elaborat astfel încât:
(a)     să asigure o aplicare eficientă
a măsurilor de prevenire și control a bolilor prevăzute în
prezentul regulament;
(b)     să faciliteze trasabilitatea
animalelor terestre captive și a circulației acestora în interiorul
și între statele membre, precum și intrarea lor în Uniune;
(c)     să asigure interoperabilitatea,
integrarea și compatibilitatea eficiente ale elementelor sistemului
respectiv;
(d)     în măsura în care este adecvat, să garanteze că sistemul este adaptat la:
(i)      sistemul computerizat de informații
pentru notificările și rapoartele din Uniune prevăzut la
articolul 20;
(ii)      IMSOC;
(e)     să garanteze o abordare
coerentă pentru diferitele specii de animale care fac obiectul prezentului
sistem.
4.           Statele membre pot, dacă este
cazul:
(a)     utiliza parțial sau în întregime
sistemul prevăzut la alineatul (1) în alte scopuri decât cele
menționate la alineatul (3) literele (a) și (b);
(b)     integra documentele de identificare,
documentele de circulație și alte documente menționate la
articolul 104 în certificatul de sănătate animală sau
declarația pe proprie răspundere prevăzută la articolul 140
alineatele (1) și (2) și la articolul 148 alineatul (1), precum
și în normele adoptate în conformitate cu articolul 141 literele (b)
și (c) și articolul 148 alineatele (3) și (4);
(c)     desemna o altă autoritate sau
autoriza un alt organism sau o altă persoană fizică în ceea ce
privește aplicarea practică a sistemului de identificare și de
înregistrare prevăzut la alineatul (1).
Articolul 103
Obligația statelor membre de a stabili o bază de date
electronică a animalelor terestre captive
1.           Statele membre stabilesc și
mențin o bază de date electronică pentru înregistrarea:
(a)     următoarelor informații
privitoare la animalele captive din speciile bovine, ovine și caprine:
(i)      identificarea lor individuală,
astfel cum se prevede la articolele 106 litera (a) și 107 litera (a);
(ii)      unitățile în care acestea
sunt ținute;
(iii)     circulația acestora în și din
unități;
(b)     informațiilor referitoare la
animalele captive din specia porcină și a unităților de
creștere a acestora;
(c)     următoarelor informații
referitoare la animale captive din specia ecvidee:
(i)      numărul lor unic de identificare pe
viață, astfel cum se prevede la articolul 109 alineatul (1) litera
(a);
(ii)      mijloacele de identificare care fac
legătura între animalul respectiv și documentul de identificare
menționat la punctul (iii), în cazul în care este relevant;
(iii)     documentul de identificare
prevăzut la articolul 109 alineatul (1) litera (c);
(iv)     unitățile în care respectivele
animale sunt ținute de obicei;
(d)     informațiilor referitoare la
animalele terestre captive din alte specii decât cele menționate la
literele (a), (b) și (c), în cazul în care acest lucru este prevăzut
de normele adoptate în temeiul alineatului (2).
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 în ceea ce
privește înregistrarea de informații referitoare la speciile de
animale altele decât cele prevăzute la alineatul (1) literele (a), (b)
și (c) de la prezentul articol în baza de date electronică
prevăzută în respectivul alineat, în cazul în care este necesar,
având în vedere riscurile prezentate de aceste specii, pentru a:
(a)     asigura o aplicare eficientă a
măsurilor de prevenire și control al bolilor prevăzute în
prezentul regulament;
(b)     facilita trasabilitatea animalelor
terestre captive, a circulației acestora în interiorul și între
statele membre și a intrării lor în Uniune.
Articolul 104
Obligația autorității competente în ceea ce privește documentele
de identificare, documentele de circulație și alte documente pentru
identificarea și urmărirea animalelor terestre captive
Autoritatea
competentă emite:
(a)          documente de identificare pentru
animalele terestre captive în cazurile prevăzute la articolele 106 litera
(b) și 109 litera (c), la articolul 112 alineatul (1) litera (b) și
alineatul (2) litera (b) și la articolul 113 litera (b) și în normele
adoptate în temeiul articolelor 114 și 117;
(b)          documente de circulație și
alte documente de identificare și urmărire pentru animalele terestre
captive în cazurile prevăzute la articolul 107 litera (b), articolul 110
litera (b), articolul 113 litera (b) și în normele adoptate în temeiul
articolelor 114 și 117.
Articolul 105
Punerea la dispoziția publicului a informațiilor privind mijloacele
de identificare
Autoritatea competentă informează
Comisia și pune la dispoziția publicului informații privind:
(a)          punctele
de contact pentru bazele de date electronice create de statele membre în
conformitate cu articolul 103 alineatul (1);
(b)          autoritățile
sau organismele abilitate să elibereze documente de identificare,
documente de circulație și alte documente în conformitate cu
articolul 104, ținând seama de articolul 102 alineatul (4) litera (c);
(c)          mijloacele
de identificare, care urmează să fie folosite pentru fiecare
categorie și specie de animale terestre captive, în conformitate cu
articolele 106 litera (a) și 107 litera (a), articolul 109 alineatul (1),
articolul 110 litera (a), articolul 112 alineatul (1) litera (a) și
alineatul (2) litera (a) și articolul 113 litera (a) și cu normele
adoptate în temeiul articolelor 114 și 117;
(d)          formatul
prevăzut pentru eliberarea documentelor de identitate și a altor
documente menționate la articolul 104.
Articolul 106
Obligațiile operatorilor în ceea ce privește identificarea animalelor
captive din specia bovină
Operatorii care dețin animale din specia
bovină:
(a)          garantează că respectivele
animale captive sunt identificate individual printr-un mijloc fizic de identificare;

(b)          garantează că, pentru
respectivele animale captive, se emite un document de identificare de
către autoritatea competentă sau autoritatea desemnată sau
organismul autorizat, care este un document unic pe durata vieții și
că acest document:
(i)      este păstrat, completat și
actualizat corect de către operator;
(ii)     însoțește respectivele animale
terestre captive în momentul circulației;
(c)          transmit informațiile privind
circulația acestor animale captive din și către unitate în baza
de date electronică prevăzută la articolul 103 alineatul (1)
și în normele adoptate în temeiul articolelor 114 și 117.
Articolul 107
Obligațiile operatorilor în ceea ce privește identificarea animalelor
captive din speciile ovină și caprină
Operatorii de animale captive din speciile
ovină și caprină:
(a)          garantează că respectivele
animale captive sunt identificate individual printr-un mijloc fizic de
identificare;
(b)          garantează că respectivele
animale captive sunt însoțite de un document de circulație completat
corect, emis de către autoritatea competentă în conformitate cu
articolul 104 atunci când sunt deplasate de la unitatea care le deține;
(c)          transmite informațiile privind
circulația acestor animale captive din și către unitate în baza
de date electronică prevăzută la articolul 103 alineatul (1)
și în normele adoptate în temeiul articolelor 114 și 117.
Articolul 108
Derogări privind documentele de identificare și documentele de
circulație pentru animalele captive din speciile bovină, ovină
și caprină
Prin derogare de la articolul 104, articolul 106
litera (b) și articolul 107 litera (b), statele membre pot să
scutească operatorii de la obligația de a se asigura că
animalele captive din speciile bovină, ovină și caprină
sunt însoțite de documente de identificare sau de documente de
circulație în timpul circulației pe teritoriul statului membru în
cauză, cu condiția ca:
(a)          informațiile conținute în
documentul de circulație sau în documentul de identificare să fie
incluse în baza de date electronică prevăzută la articolul 103
alineatul (1);
(b)          sistemul de identificare și de
înregistrare a animalelor captive din speciile bovină, ovină și
caprină să prevadă un nivel echivalent de trasabilitate ca cel
prevăzut în documentele de identificare și documentele de
circulație.
Articolul 109
Obligațiile operatorilor în ceea ce privește identificarea și
înregistrarea animalelor captive din specia ecvidee
1.           Operatorii care dețin animale
captive din specia ecvidee se asigură că aceste animale sunt
identificate individual prin:
(a)     un număr unic de identificare pe
viață, care se înregistrează în baza de date electronică
prevăzută la articolul 103 alineatul (1);
(b)     o metodă care face legătura
între animalul captiv și documentul de identificare menționat la
litera (c) din prezentul alineat și emis de autoritatea competentă în
conformitate cu articolul 104;
(c)     un document unic de identificare pe
viață completat corect.
2.           Operatorii de animale captive din
specia ecvidee transmit informațiile privind aceste animale în baza de
date electronică prevăzută la articolul 103 alineatul (1)
și în normele adoptate în temeiul articolelor 114 și 117.
Articolul 110
Obligațiile operatorilor în ceea ce privește identificarea și
înregistrarea animalelor captive din specia porcină
Operatorii care dețin animale captive din
specia porcină:
(a)          garantează că respectivele
animale captive sunt identificate printr-un mijloc fizic de identificare;
(b)          garantează că respectivele
animale captive sunt însoțite de un document de circulație completat
corect, emis de către autoritatea competentă în conformitate cu
articolul 104 litera (b) atunci când sunt deplasate de la unitatea care le
deține;
(c)          transmit informațiile privind
unitatea care deține respectivele animale către baza de date
electronică prevăzută la articolul 103 alineatul (1) și în
normele adoptate în temeiul articolelor 114 și 117.
Articolul 111
Derogări privind circulația animalelor captive din specia
porcină
Prin derogare de la articolul 110 litera (b),
statele membre pot să scutească operatorii de la obligația de a
se asigura că animalele captive din specia porcină sunt însoțite
de documente de circulație completate corect emise de autoritatea
competentă pentru deplasările în interiorul stat membru, cu condiția
ca:
(a)          informațiile privind astfel de
documente de circulație să fie incluse în baza de date
electronică creată de statul membru în conformitate cu articolul 103
alineatul (1);
(b)          sistemul de identificare și
înregistrare a animalelor terestre captive din specia porcină să
ofere un nivel echivalent de trasabilitate cu cel oferit de documentele de
circulație.
Articolul 112
Obligația deținătorilor de animale de companie de identificare
și înregistrare a animalelor de companie terestre
1.           Deținătorii de animale de
companie se asigură că animalele de companie terestre din speciile
enumerate în partea A din anexa I, care sunt deplasate dintr-un stat membru
către alt stat membru:
(a)     sunt identificate individual printr-un
mijloc fizic de identificare;
(b)     sunt însoțite de un document de
identificare completat în mod corect și actualizat emis de către
autoritatea competentă în conformitate cu dispozițiile articolului 104.
2.           Deținătorii de animale de
companie se asigură că animalele de companie terestre din speciile
enumerate în partea B din anexa I, atunci când circulă dintr-un stat
membru în alt stat membru, și în cazul în care este impus de normele
adoptate în temeiul articolelor 114 și 117, sunt:
(a)     identificate, fie individual, fie pe
grupuri;
(b)     însoțite de documente de
identificare completate în mod corect și actualizate, de documente de
circulație sau alte documente de identificare și trasabilitate a
animalelor, în funcție de speciile de animale în cauză.
Articolul 113
Obligațiile operatorilor în ceea ce privește identificarea animalelor
terestre captive din alte specii decât bovine, ovine, caprine, porcine și
ecvidee și animale de companie
Operatorii se asigură că animalele
terestre captive din alte specii decât bovine, ovine, caprine, porcine și
ecvidee și altele decât animalele de companie respectă
următoarele cerințe, atunci când se prevede astfel în normele
adoptate în temeiul articolelor 114 și 117:
(a)          sunt identificate, fie individual,
fie pe grupuri;
(b)          sunt însoțite de documente de
identificare completate în mod corect și actualizate, de documente de
circulație sau alte documente de identificare și trasabilitate a
animalelor, în funcție de speciile de animale în cauză.
Articolul 114
Delegarea competențelor privind identificarea și înregistrarea
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind:
(a)          desemnarea altor
autorități sau autorizarea organismelor sau persoanelor fizice,
conform articolului 102 alineatul (4) litera (c);
(b)          cerințele detaliate pentru:
(i)      mijloacele de identificare a animalelor
terestre captive prevăzute la articolele 106 litera (a) și 107 litera
(a), articolul 109 alineatul (1), articolul 110 litera (a), articolul 112
alineatul (1) litera (a) și alineatul (2) litera (a) și articolul 113
litera (a);
(ii)     aplicarea și utilizarea
respectivului mijloc de identificare;
(c)          informațiile care trebuie
incluse în:
(i)      baza de date electronică
prevăzută la articolul 103 alineatul (1);
(ii)     documentul de identificare pentru
animalele captive din specia bovină prevăzut la articolul 105 litera
(b);
(iii)     documentul de circulație pentru
animalele captive din speciile caprină și ovină prevăzut la
articolul 107 litera (b);
(iv)    documentul de identificare pentru
animalele captive din specia ecvidee prevăzut la articolul 109 alineatul (1)
litera (c);
(v)     documentul de circulație pentru
animalele captive din specia porcină prevăzut la articolul 110 litera
(b);
(vi)    documentele de identificare pentru
animalele de companie terestre prevăzute la articolul 112 alineatul (1)
litera (b) sau documentele de identificare, documentele de circulație sau
alte documente pentru animalele de companie terestre captive prevăzute la
articolul 112 alineatul (2) litera (b);
(vii)    documentele de identificare sau
documentele de circulație pentru animalele terestre captive, altele decât
cele din speciile bovină, ovină, caprină, porcină, ecvidee
și animalele de companie prevăzute la articolul 113 litera (b);
(d)          cerințele detaliate pentru
diferite specii și categorii de animale terestre captive pentru a asigura
funcționarea eficientă a sistemului de identificare și de
înregistrare prevăzut la articolul 102 alineatul (1);
(e)          cerințele detaliate pentru
animalele terestre captive introduse în Uniune din țări și
teritorii terțe;
(f)           cerințele de identificare
și înregistrare pentru animalele de companie terestre captive din speciile
enumerate în anexa I partea B și pentru animalele terestre captive din
alte specii decât bovină, ovină, caprină, porcină și
ecvidee în cazul în care este necesar, având în vedere riscurile pe care le
prezintă respectiva specie, pentru a:
(i)      asigura o aplicare eficientă a
măsurilor de prevenire și control a bolilor prevăzute în
prezentul regulament;
(ii)     facilita trasabilitatea animalelor
terestre captive și a circulației acestora în interiorul și
între statele membre, precum și intrarea lor în Uniune.
Articolul 115
Delegarea competențelor în ceea ce privește derogările de la
cerințele de trasabilitate
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind derogările pentru
operatori de la cerințele de identificare și înregistrare
prevăzute la articolele 106, 107, 109 și 110:
(a)          în cazurile în care unul sau mai
multe dintre aceste elemente nu sunt necesare pentru a îndeplini cerințele
prevăzute la articolul 102 alineatul (3) literele (a) și (b);
(b)          atunci când alte măsuri de
trasabilitate existente în statele membre garantează că nivelul de
trasabilitate a animalelor în cauză nu este compromis.
Articolul 116
Aspecte care trebuie luate în considerare la adoptarea actelor delegate
prevăzute la articolele 114 și 115
Comisia ia în considerare următoarele
aspecte la stabilirea normelor care urmează să fie prevăzute în
actele delegate menționate la articolele 114 și 115:
(a)          categoriile și speciile de
animale terestre captive;
(b)          riscurile implicate pentru
respectivele animale terestre captive;
(c)          numărul de animale din cadrul
unității;
(d)          tipul de producție în
unitățile în care sunt ținute aceste animale terestre;
(e)          tiparele de deplasare pentru
speciile și categoriile de animale terestre captive;
(f)           considerații privind
protecția și conservarea speciilor de animale terestre captive;
(g)          eficacitatea celorlalte elemente de
trasabilitate ale sistemului de identificare și înregistrare a animalelor
terestre captive, menționate la articolul 102 alineatul (2) .
Articolul 117
 Competențe de punere în aplicare privind trasabilitatea animalelor
terestre captive
Comisia, prin intermediul unor acte de punere
în aplicare, stabilește normele de aplicare a cerințelor
prevăzute la articolele 106, 107, 109, 110, 112 și 113 și a
celor stabilite în normele adoptate în temeiul articolului 103 alineatul (2)
și articolelor 114 și 115 privind:
(a)          specificațiile tehnice,
formatele și normele de funcționare ale:
(i)      mijloacelor și metodelor de
identificare și utilizarea acesteia;
(ii)     documentului de identificare sau
documentului de circulație pentru animale captive din speciile
bovină, ovină, caprină;
(iii)     documentului de identificare pentru
animale captive din specia ecvidee;
(iv)    documentelor de identificare, de
circulație și a altor documente pentru animalele captive din alte
specii decât speciile bovină, ovină, caprină și ecvidee
(v)     bazelor de date electronice.
(b)          termenele pentru:
(i)      transmiterea de informații de
către operatori în baza de date electronică;
(ii)     înregistrarea animalelor terestre
captive;
(iii)     identificarea animalelor terestre
captive și înlocuirea mărcilor de identificare;
(c)          punerea în practică a
scutirilor de la identificare și înregistrare prevăzute în normele
adoptate în conformitate cu articolul 115.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Secțiunea 2
Material germinativ
Articolul 118
Cerințe de trasabilitate pentru materialul germinativ de origine
animală de la animale captive din speciile bovină, ovină,
caprină, ecvidee și porcină și de la păsări de
curte
1.           Operatorii care produc,
prelucrează sau depozitează material germinativ, marchează acest
material germinativ de origine animală de la animale captive din speciile
bovină, ovină, caprină, ecvidee și porcină în așa
fel încât să poată fi asociat în mod clar cu:
(a)     animalele donatoare;
(b)     data colectării;
(c)     unitățile în care a fost
colectat, produs, prelucrat și depozitat materialul germinativ.
2.           Marcajul prevăzut la alineatul
(1) este conceput astfel încât să asigure:
(a)     o aplicare eficientă a
măsurilor de prevenire și control a bolilor prevăzute în
prezentul regulament;
(b)     trasabilitatea materialului germinativ
și circulația acestuia în interiorul și între statele membre
și intrarea sa în Uniune.
Articolul 119
Delegarea competențelor în ceea ce privește cerințele de
trasabilitate pentru materialul germinativ
1.           Comisia este împuternicită să
adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind:
(a)     cerințele de trasabilitate pentru
materialul germinativ de la animalele terestre captive din speciile
bovină, caprină, ovină, porcină și ecvidee de
modificare și de completare a normelor prevăzute la articolul 118;
(b)     cerințele de trasabilitate pentru
materialul germinativ de la animalele terestre captive din alte specii decât
bovină, caprină, ovină, ecvidee și porcină, în cazul
în care este necesar pentru:
(i)      o aplicare eficientă a măsurilor
de prevenire și control a bolilor prevăzute în prezentul regulament;
(ii)      trasabilitatea respectivului material
germinativ, a circulației acestuia în interiorul și între statele
membre și a intrării sale în Uniune.
2.           Comisia are în vedere următoarele
aspecte la adoptarea actelor delegate prevăzute la alineatul (1):
(a)     specia de animale terestre captive de la
care provine materialul germinativ;
(b)     starea de sănătate a animalelor
donatoare;
(c)     riscul implicat de respectivul material
germinativ;
(d)     tipul de material germinativ;
(e)     tipul de colectare, prelucrare sau
depozitare;
(f)      tiparele de deplasare pentru speciile
și categoriile de animale terestre captive și materialul germinativ
de la acestea;
(g)     considerații privind protecția
și conservarea speciilor de animale terestre captive;
(h)     alte elemente care ar putea contribui la
trasabilitatea materialului germinativ.
Articolul 120
Competențe de punere în aplicare în ceea ce privește cerințele
de trasabilitate pentru materialul germinativ
Prin acte de punere în aplicare, Comisia
stabilește norme referitoare la:
(a)          cerințele
și specificațiile tehnice pentru marcarea prevăzută la
articolul 118 alineatul (1);
(b)          cerințe
operaționale aplicabile cerințelor de trasabilitate prevăzute în
actele delegate adoptate în temeiul articolului 119 alineatul (1).
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Capitolul 3
Circulația în interiorul Uniunii a animalelor terestre captive altele
decât animalele terestre de companie
Secțiunea 1
Cerințe generale pentru circulație
Articolul 121
Cerințe generale pentru circulația animalelor terestre captive
1.           Operatorii iau măsuri
preventive adecvate pentru a garanta că circulația animalelor
terestre captive nu pune în pericol starea de sănătate de la locul de
destinație în ceea ce privește:
(a)     bolile listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d);
(b)     bolile emergente.
2.           Operatorii deplasează animale
terestre captive din unități și primesc astfel de animale, numai
în cazul în care respectă următoarele condiții:
(a)     provin din unități care au
fost:
(i)      înscrise în registrul
unităților de către autoritatea competentă în conformitate
cu articolul 88 litera (a) și nu a fost acordată nicio derogare de
către statul membru de origine în temeiul articolului 83;
(ii)      autorizate de către autoritatea
competentă în conformitate cu articolul 92 alineatul (1), în cazul în care
acest lucru este prevăzut la articolul 89 alineatul (1) sau la articolul 90;

(b)     respectă cerințele de
identificare și înregistrare prevăzute la articolele 106, 107, 109, 110
și 113 și în normele adoptate în temeiul articolului 114 literele (a)
- (d) și articolului 117.
Articolul 122
Măsuri preventive care se aplică transportului
1.           Operatorii iau măsurile
preventive corespunzătoare și necesare pentru a se asigura că:
(a)     starea de sănătate a animalelor
terestre captive nu este pusă în pericol în cursul transportului;
(b)     operațiunile de transport al
animalelor terestre captive nu cauzează o posibilă răspândire a
bolilor listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d) la
oameni și animale în locurile de colectare, odihnă și
destinație;
(c)     curățarea, dezinfectarea,
dezinfestarea echipamentelor și a mijloacelor de transport și alte
măsuri de biosecuritate adecvate sunt efectuate în funcție de
riscurile implicate de transport.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate potrivit articolului 253 privind:
(a)     curățarea, dezinfectarea
și dezinfestarea echipamentelor și a mijloacelor de transport și
utilizarea produselor biocide în aceste scopuri;
(b)     alte măsuri de biosecuritate
adecvate, astfel cum se prevede la alineatul (1) litera (c).
Secțiunea 2
Circulația între statele membre
Articolul 123
Cerințe generale pentru circulația animalelor terestre captive între
statele membre
1.           Operatorii deplasează animale
terestre captive în alt stat membru numai în cazul în care respectă
următoarele condiții:
(a)     acestea provin dintr-o unitate:
(i)      în care nu există
mortalități anormale sau alte simptome de boală cu cauze
nedeterminate;
(ii)      care nu este supusă
restricțiilor de circulație care afectează speciile care sunt
deplasate în conformitate cu normele prevăzute la articolul 55 alineatul (1)
litera (d), articolul 61 alineatul (1) litera (a), articolul 62, articolul 65
alineatul (1) litera (c), articolul 74 alineatul (1) și articolul 78
alineatul (1) și alineatul (2) și cu normele adoptate în conformitate
cu articolul 55 alineatul (2), articolele 63 și 67, articolul 71 alineatul
(3), articolul 74 alineatul (3), articolul 79 și articolul 81 alineatul (2)
sau cu măsurile de urgență prevăzute la articolele 246
și 247 și cu normele adoptate în conformitate cu articolul 248, cu
excepția cazului în care s-au acordat derogări pentru
restricțiile de circulație în conformitate cu normele respective;
(iii)     care nu este situată într-o
zonă de restricție în conformitate cu normele prevăzute la
articolul 55 alineatul (1) litera (f) punctul (ii), articolele 64 și 65,
articolul 74 alineatul (1), articolul 78 și cu normele adoptate în
conformitate cu articolul 67, articolul 71 alineatul (3), articolul 74
alineatul (3), articolul 79 și articolul 81 alineatul (2) sau cu
măsurile de urgență prevăzute la articolele 246 și 247
și cu normele adoptate în conformitate cu articolul 248, cu excepția
cazului în care s-au acordat derogări în conformitate cu normele
respective;
(b)     nu au intrat în contact cu animale
terestre captive care au făcut obiectul unor restricții de circulație
menționate la litera (a) punctele (ii) și (iii) sau cu animale
terestre captive dintr-o specie listată cu o stare de sănătate
inferioară, pentru o perioadă adecvată de timp, înainte de data
estimată pentru deplasarea către un alt stat membru, reducând astfel
la minimum posibilitatea de răspândire a bolilor, luând în considerare
următoarele aspecte:
(i)      perioada de incubație și
căile de transmitere ale bolilor listate și ale bolilor emergente;
(ii)      tipul de unitate;
(iii)     specia și categoria de animale terestre
captive deplasate;
(iv)     alți factori epidemiologici;
(c)     respectă cerințele aplicabile
prevăzute în secțiunile 3-8.
2.           Operatorii iau toate măsurile
necesare pentru a se asigura că animalele terestre captive deplasate
către alt stat membru sunt expediate direct la locul lor de
destinație în alt stat membru, cu excepția cazului în care trebuie
să se oprească la un loc de odihnă din motive de bunăstare
a animalelor.
Articolul 124
Obligațiile operatorilor la locul de destinație
1.           Operatorii unităților
și abatoarelor care primesc animale terestre captive provenind dintr-un
alt stat membru:
(a)     verifică dacă:
(i)      mijloacele de identificare
prevăzute la articolul 106 litera (a), articolul 107 litera (a), articolul
109 alineatul (1), articolul 110 litera (a) și la articol 113 litera (a)
și în normele adoptate în temeiul articolelor 114 și 117 sunt
prezente;
(ii)      documentele de identificare
prevăzute la articolele 106 litera (b) și 107 litera (b), articolul 109
alineatul (1) litera (c), articolul 113 litera (b) și în normele adoptate
în temeiul articolelor 114 și 117 sunt prezente și corect completate;

(b)     verifică dacă sunt prezente
certificatele de sănătate animală prevăzute la articolul 140
și în normele adoptate în conformitate cu articolul 141 literele (b)
și (c) sau declarația pe proprie răspundere prevăzută
la articolul 148 și în normele adoptate în temeiul articolului 148
alineatul (2);
(c)     informează autoritatea
competentă cu privire la orice neregulă cu privire la:
(i)      animalele terestre captive
recepționate;
(ii)      prezența mijloacelor de
identificare menționate la litera (a) punctul (i);
(iii)     documentele menționate la litera
(a) punctul (ii) și la litera (b).
2.           În eventualitatea unei nereguli,
astfel cum se menționează la alineatul (1) litera (c), operatorul
izolează animalele vizate de neregula respectivă până când
autoritatea competentă ia o decizie cu privire la acestea.
Articolul 125
Interdicții privind circulația animalelor terestre captive între
statele membre
Operatorii nu trebuie să deplaseze
animalele terestre captive către alt stat membru, cu excepția cazului
în care statul membru de destinație își dă autorizarea
expresă înainte de circulație în cazul animalelor care urmează
să fie sacrificate în vederea eradicării bolilor ca parte a unui
program de eradicare prevăzut la articolul 30 alineatele (1), (2) și
(3).
Articolul 126
Cerințe generale pentru operatori în ceea ce privește circulația
animalelor terestre captive care tranzitează state membre, dar sunt
destinate exportului din Uniune către țări sau teritorii
terțe
Operatorii
se asigură că animalele terestre captive destinate exportului
către o țară terță sau un teritoriu terț, care
tranzitează teritoriul unui alt stat membru, respectă cerințele
stabilite la articolele 121, 122, 123 și 125.
Secțiunea 3
Cerințe specifice privind deplasarea ungulatelor și a
păsărilor de curte către alte state membre
Articolul 127
Deplasarea ungulatelor captive și a păsărilor de curte
către alte state membre
Operatorii deplasează ungulatele captive
și păsările de curte dintr-o unitate aflată într-un stat
membru către alt stat membru numai în cazul în care satisfac
următoarele condiții în ceea ce privește bolile listate
menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d):
(a)          acestea
nu prezintă simptome clinice sau semne de boli listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d) la data deplasării;
(b)          au
fost supuse unei perioade de reședință corespunzătoare
acestor boli listate luând în considerare speciile și categoria de
ungulate captive și păsări de curte care urmează să
fie deplasate;
(c)          pentru
o perioadă de timp adecvată pentru respectivele boli listate și
pentru specia și categoria de ungulate sau păsări de curte care
urmează să fie deplasate, nu au fost introduse în unitatea de origine
ungulate captive sau păsări de curte;
(d)          acestea
nu prezintă un risc semnificativ de răspândire a bolilor listate
respective la locul de destinație.
Articolul 128
Delegarea competențelor în ceea ce privește deplasarea ungulatelor
captive și a păsărilor de curte către alte state membre
1.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate potrivit articolului 253 privind:
(a)     perioadele de reședință
prevăzute la articolul 127 litera (b);
(b)     perioada de timp necesară pentru a
limita introducerea ungulatelor captive sau a păsărilor de curte în
unități înainte de deplasare prevăzută la articolul 127
litera (c);
(c)     cerințe suplimentare pentru garanta
că ungulatele captive sau păsările de curte nu prezintă un
risc important în răspândirea bolilor listate menționate la articolul
8 alineatul (1) litera (d), în conformitate cu articolul 127 litera (d);
(d)     alte măsuri suplimentare de limitare
a riscului, de modificare și completare a cerințelor stabilite la
articolul 127.
2.           Comisia ia în considerare
următoarele aspecte la stabilirea normelor care urmează să fie
prevăzute în actele delegate menționate la alineatul (1):
(a)     bolile listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d) relevante pentru specia listată sau
categoria de ungulate captive sau păsări de curte care urmează
să fie transportate;
(b)     starea de sănătate în ceea ce
privește bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (d) în unitățile, compartimentele, zonele și statele
membre de origine și de destinație;
(c)     tipul de unitate și tipul de
producție în locurile de origine și de destinație;
(d)     tipul de deplasare;
(e)     categoriile și speciile de ungulate
captive sau păsări de curte care urmează să fie deplasate;
(f)      vârsta ungulatelor captive sau a
păsărilor de curte care urmează să fie deplasate;
(g)     alți factori epidemiologici.
Articolul 129
Ungulate captive sau păsări de curte transportate către un alt
stat membru și destinate sacrificării
1.           Operatorii abatoarelor care primesc
ungulate captive sau păsări de curte din alt stat membru
sacrifică aceste animale în cel mai scurt timp posibil după sosirea
lor și cel mai târziu într-un interval de timp care va fi stabilit prin
acte delegate adoptate în temeiul alineatului (2).
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind momentul
sacrificării prevăzut la alineatul (1) din prezentul articol.
Secțiunea 4
Operațiuni de colectare pentru ungulate captive și păsări
de curte
Articolul 130
Derogări în ceea ce privește operațiunile de colectare
1.           Prin
derogare de la articolul 123 alineatul (2), operatorii pot supune ungulatele
captive și păsările de curte la cel mult:
(a)     o operațiune de colectare în statul
membru de origine;
(b)     o operațiune de colectare în statul
membru de tranzit;
(c)     o operațiune de colectare în statul
membru de destinație.
2.           Operațiunile de colectare
prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol au loc numai într-o
unitate autorizată în acest sens în conformitate cu articolul 92 alineatul
(1) și articolul 94 alineatele (3) și (4).
Cu toate acestea, statul membru de origine poate
permite ca operațiunile de colectare de pe teritoriul său să se
desfășoare în mijloacele de transport, colectând ungulatele captive
și păsările de curte direct din unitățile lor de origine,
cu condiția ca acestea să nu fie descărcate din nou după
aceste operațiuni înainte de:
(a)     sosirea la unitatea lor sau la locul de
destinație finală; sau
(b)     o operațiune de colectare
prevăzută la alineatul (1) literele (b) și (c).
Articolul 131
Cerințe de prevenire a bolilor pentru operațiuni de colectare
Operatorii care efectuează
operațiuni de colectare se asigură că:
(a)          ungulatele captive și
păsările de curte colectate au aceeași stare de
sănătate sau, în cazul în care nu au aceeași stare de
sănătate, starea de sănătate inferioară se aplică
tuturor animalelor colectate în cauză;
(b)          ungulatele captive și
păsările de curte sunt colectate și deplasate la locul de
destinație finală în alt stat membru cât mai curând posibil după
părăsirea unității de origine și cel târziu într-un
interval de timp care urmează a fi stabilit prin acte delegate adoptate în
temeiul articolului 132 litera (c);
(c)          se iau măsurile de
biosecuritate necesare pentru a se asigura că ungulatele captive și
păsările de curte colectate:
(i)      nu intră în contact cu ungulatele
captive sau păsările de curte având o stare de sănătate
inferioară;
(ii)     nu prezintă un risc important de
răspândire a bolilor listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (d) la ungulatele captive sau păsările de curte la locul de
desfășurare a operațiunii de colectare;
(d)          ungulatele captive sau
păsările de curte sunt identificate și, în cazul în care este
necesar, sunt însoțite de următoarele documente:
(i)      documentele de identificare și
înregistrare în cazurile prevăzute la articolul 106 litera (b), articolul 107
litera (b), articolul 109 litera (c), articolul 110 litera (b) și
articolul 113 litera (b) și în normele adoptate în temeiul articolelor 114
și 117, cu excepția cazului în care sunt prevăzute derogări
în conformitate cu articolul 115;
(ii)     certificatele de sănătate
animală în cazul în care se prevede astfel la articolul 140 și
articolul 141 litera (c), cu excepția cazului în care sunt prevăzute
derogări în normele adoptate în temeiul articolului 141 (a);
(iii)     declarația pe proprie
răspundere în cazul în care se prevede astfel la articolul 148.
Articolul 132
Delegarea competențelor privind operațiunile de colectare
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind:
(a)          normele
specifice pentru operațiunile de colectare, în cazul în care sunt în
vigoare alte măsuri de reducere a riscurilor, pe lângă cele
prevăzute la articolul 131 literele (b) și (c);
(b)          criteriile
conform cărora statele membre de origine pot permite ca operațiunile
de colectare să aibă loc în mijloacele de transport, astfel cum este
prevăzut la articolul 130 alineatul (2) al doilea paragraf;
(c)          intervalul
de timp dintre momentul plecării ungulatelor captive sau
păsărilor de curte din unitatea de origine și plecarea acestora
de la operațiunea de colectare către destinația lor finală
într-un alt stat membru, în conformitate cu articolul 131 (b);
(d)          măsurile
de biosecuritate prevăzute la articolul 131 litera (c).
Secțiunea 5
Deplasări către alte state membre ale animalelor terestre captive,
altele decât ungulatele captive și păsările de curte
Articolul 133
Deplasarea către alte state membre ale animalelor terestre captive, altele
decât ungulatele captive și păsările de curte și actele
delegate
1.           Operatorii deplasează animalele
terestre captive, altele decât ungulatele captive și păsările de
curte dintr-o unitate aflată într-un stat membru către alt stat
membru numai în cazul în care acestea nu prezintă un risc important de
răspândire a bolilor listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (d) la locul de destinație.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind normele
detaliate pentru a garanta că animalele terestre captive altele decât
ungulatele captive sau păsările de curte nu prezintă un risc
important de răspândire a bolilor listate menționate la articolul 8
alineatul (1) litera (d), astfel cum se prevede la alineatul (1) din prezentul
articol.
3.           Comisia ia în considerare
următoarele aspecte la stabilirea normelor detaliate care urmează
să fie prevăzute în actele delegate menționate la alineatul (2):

(a)     bolile listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d) relevante pentru specia sau categoria de
animale terestre captive care urmează să fie deplasate;
(b)     starea de sănătate în ceea ce
privește bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (d) în unitățile, compartimentele, zonele și statele
membre de origine și la locul de destinație;
(c)     tipurile de unitate și tipurile de
producție la locul de origine și la locul de destinație;
(d)     tipurile de circulație în ceea ce
privește utilizarea finală a animalelor la destinație;
(e)     categoriile și speciile de animale
terestre captive care urmează să fie deplasate;
(f)      vârsta animalelor terestre captive care
urmează să fie deplasate;
(g)     alți factori epidemiologici.
Secțiunea 6
Derogarea de la măsurile de limitare a riscurilor și suplimentarea
acestora
Articolul 134
Animale destinate unităților izolate și acte delegate
1.           Operatorii deplasează animale
terestre captive către o unitate izolată numai în cazul în care
respectă următoarele condiții:
(a)     provin dintr-o altă unitate
izolată;
(b)     nu prezintă un risc important de
răspândire a bolilor listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (d) la speciile sau categoriile de animale listate din cadrul
unității izolate de destinație, cu excepția cazului în care
această deplasare este autorizată în scopuri științifice.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate potrivit articolului 253 privind:
(a)     norme detaliate privind circulația
animalelor terestre captive către unități izolate, în plus
față de cele prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol;
(b)     norme specifice pentru circulația
animalelor terestre captive către unitățile izolate în care
măsurile existente de limitare a riscurilor garantează că
respectivele deplasări nu prezintă riscuri importante pentru
sănătatea animalelor terestre captive din acea unitate izolată
și din unitățile învecinate.
Articolul 135
Derogări privind circulația animalelor terestre captive în scopuri
științifice și actele delegate
1.           Autoritatea competentă de la
locul de destinație poate, sub rezerva acordului autorității
competente de la locul de origine, să autorizeze circulația în
scopuri științifice pe teritoriul statului membru a animalelor
terestre captive, care nu sunt în conformitate cu cerințele de la
secțiunile 1 - 5, cu excepția articolelor 121 și 122, a
articolului 123 alineatul (1) litera (a) punctul (ii) și a articolului 124.
2.           Autoritățile competente
acordă derogările prevăzute la alineatul (1) numai dacă
sunt îndeplinite următoarele condiții:
(a)     autoritățile competente de la
locul de destinație și de origine:
(i)      au convenit asupra condițiilor
pentru astfel de deplasări;
(ii)      au luat măsurile necesare de
limitare a riscurilor pentru a garanta că deplasările animalelor
respective nu pun în pericol starea de sănătate pe drum și la
locurile de destinație cu privire la bolile listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d);
(iii)     au notificat, atunci când este cazul,
autoritatea competentă din statele membre de tranzit cu privire la
derogarea acordată și la condițiile în care a fost
acordată;
(b)     aceste deplasări ale respectivelor animale
au loc sub supravegherea autorităților competente din locurile de
origine și de destinație și, dacă este cazul, a
autorității competente a statului membru de tranzit.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în temeiul articolului 253 privind modificarea
și completarea normelor pentru derogările acordate de
autoritățile competente prevăzute la alineatele (1) și (2)
din prezentul articol.
Articolul 136
Derogări privind utilizarea de agrement, manifestări sportive și
culturale, pășunat și lucrul în apropierea frontierelor
1.           Autoritatea competentă de la
locul de destinație poate acorda derogări de la cerințele
prevăzute în secțiunile 2-5, cu excepția articolului 123
literele (a) și (b) și a articolelor 124 și 125, în ceea ce
privește circulația în interiorul UE a animalelor terestre captive
între statele membre în cazul în care astfel de deplasări se
efectuează în scop de:
(a)     utilizare de agrement în apropierea
frontierelor;
(b)     expoziții, și pentru
manifestări sportive, culturale și evenimente similare organizate în
apropierea frontierelor;
(c)     pășunatul animalelor terestre
captive în zonele de pășunat comune ale statelor membre;
(d)     activități ale animalelor
terestre captive în apropierea frontierelor statelor membre.
2.           Derogările acordate de
autoritatea competentă de la locul de destinație pentru
deplasările animalelor terestre captive în scopurile prevăzute la
alineatul (1) vor fi stabilite de comun acord între statele membre de origine
și de destinație și se vor lua măsuri corespunzătoare
de limitare a riscurilor pentru a se asigura că aceste deplasări nu
prezintă riscuri importante.
3.           Statele membre menționate la
alineatul (2) informează Comisia cu privire la acordarea derogărilor
prevăzute la alineatul (1).
4.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în temeiul articolului 253 privind modificarea
și completarea normelor pentru derogările acordate de autoritatea
competentă de la locul de destinație prevăzute la alineatul (1)
din prezentul articol.
Articolul 137
Delegarea competențelor privind derogările pentru circuri,
expoziții, evenimente sportive și utilizare de agrement, grădini
zoologice, magazine de animale de companie și angrosiști
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate potrivit articolului 253 privind:
(a)          cerințele specifice de
completare a normelor prevăzute în secțiunile 2-5 în ceea ce
privește circulația animalelor terestre captive în următoarele
scopuri:
(i)      circuri, grădini zoologice,
magazine de animale de companie, adăposturi de animale și angrosiști;

(ii)     expoziții și evenimente
sportive, culturale și evenimente similare;
(b)          derogările de la
secțiunile 2-5 cu excepția articolului 123 literele (a) și (b),
articolului 124 și articolului 125 în ceea ce privește
deplasările animalelor terestre captive menționate la litera (a).
Articolul 138
Competențe de punere în aplicare pentru derogări temporare privind
circulația anumitor specii sau categorii de animale terestre captive
Prin intermediul
unor acte de punere în aplicare, Comisia poate stabili normele privind
derogările temporare de la normele stabilite în prezentul capitol privind
circulația anumitor specii sau categorii de animale terestre captive în
cazul în care:
(a)          cerințele privind
circulația prevăzute la articolul 127, articolul 129 alineatul (1),
articolele 130 și 131, articolul 133 alineatul (1), articolul 134
alineatul (1),articolul 135 alineatele (1) și (2) și articolul 136
și normele adoptate în temeiul articolelor 128 alineatul (1), articolului 129
alineatul (2), articolului 132, articolului 133 alineatul (2), articolului 134
alineatul (2), articolului 135 alineatul (3), articolului 136 alineatul (4)
și articolului 137 nu sunt eficiente în limitarea riscurilor generate de
circulația acestor animale; sau
(b)          bolile listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d) par să se răspândească în
pofida cerințelor privind circulația stabilite în conformitate cu
secțiunile 1-6.
Actele de punere
în aplicare respective se adoptă în conformitate cu procedura de examinare
menționată la articolul 255 alineatul (2).
Din motive
imperioase de urgență justificate corespunzător referitoare la
bolile care reprezintă un risc de impact foarte important și
ținând seama de aspectele menționate la articolul 139, Comisia
adoptă acte de punere în aplicare cu aplicabilitate imediată, în
conformitate cu procedura menționată la articolul 255 alineatul (3).
Articolul 139
Aspecte care trebuie luate în considerare la adoptarea actelor delegate și
actelor de punere în aplicare prevăzute în prezenta secțiune
Comisia ia în considerare următoarele
aspecte la stabilirea normelor care urmează să fie prevăzute în
actele delegate și în actele de punere în aplicare menționate la
articolul 134 alineatul (2), articolul 135 alineatul (3), articolul 136
alineatul (4), articolul 137 și articolul 138:
(a)          riscurile pe care le implică
deplasările menționate în dispozițiile respective;
(b)          starea de sănătate în ceea
ce privește bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (d) în locurile de origine și de destinație;
(c)          speciile de animale listate pentru
bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d);
(d)          măsurile de biosecuritate în
vigoare în locul de origine, de destinație și pe traseu;
(e)          orice condiții specifice din
unitățile în care animalele terestre captive sunt ținute;
(f)           tiparele de deplasare specifice
tipului de unitate și specia și categoria de animale terestre captive
în cauză;
(g)          alți factori epidemiologici.
Secțiunea 7
Certificarea sănătății animale
Articolul 140
Obligația operatorilor de a se asigura că animalele sunt
însoțite de un certificat de sănătate animală
1.           Operatorii deplasează
următoarele specii și categorii de animale terestre captive în alt
stat membru numai în cazul în care sunt însoțite de un certificat de
sănătate animală eliberat de autoritatea competentă a
statului membru de origine, în conformitate cu articolul 146 alineatul (1):
(a)     ungulate;
(b)     păsări de curte;
(c)     animale terestre captive, altele decât
ungulatele și păsările de curte destinate unei unități
izolate;
(d)     animale terestre captive, altele decât
cele menționate la literele (a), (b) și (c) de la prezentul alineat,
în cazurile în care este necesar în conformitate cu actele delegate adoptate în
temeiul articolului 141 alineatul (1) litera (c).
2.           Operatorii deplasează animalele
terestre captive pe teritoriul unui stat membru sau dintr-un stat membru
într-altul numai dacă acestea sunt însoțite de un certificat de
sănătate animală eliberat de autoritatea competentă a
statului membru de origine, în conformitate cu articolul 146 alineatul (1), în
cazul în care condițiile menționate la literele (a) și (b) de
mai jos sunt întrunite:
(a)     animalele terestre captive sunt
autorizate să părăsească o zonă de restricție
prevăzută la articolul 55 alineatul (1) litera (f) punctul (ii),
articolul 56 și articolul 64 alineatul (1) și fac obiectul
măsurilor de combatere a bolilor prevăzute la articolul 55 alineatul
(1), articolul 65 alineatul (1), articolul 74 alineatul (1) sau articolul 78
alineatele (1) și (2) sau al normelor adoptate în conformitate cu
articolul 55 alineatul (2), articolul 67, articolul 71 alineatul (3), articolul
74 alineatul (3), articolul 79, articolul 81 alineatul (3) sau articolul 248;
(b)     animalele terestre captive sunt din
specii cărora li se aplică aceste măsuri de control al bolii.
3.           Operatorii iau toate măsurile
necesare pentru a se asigura că certificatul de sănătate
animală menționat în alineatul (1) de la prezentul articol
însoțește animalele terestre captive de la locul de origine la locul
de destinație finală, cu excepția cazului în care se prevăd
măsuri specifice în normele adoptate în temeiul articolului 144.
Articolul 141
Delegarea de competențe privind obligația operatorilor de a se
asigura că animalele sunt însoțite de un certificat de
sănătate animală
1.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate potrivit articolului 253 privind:
(a)     derogări de la cerințele de
certificare a sănătății animale prevăzute la articolul
140 alineatul (1), pentru deplasările de animale terestre captive care nu
prezintă un risc important de răspândire a unei boli din cauza:
(i)      speciilor sau categoriilor de animale
terestre captive care sunt deplasate și bolilor listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d) cu privire la care sunt specii listate;
(ii)      metodelor de ținere și tipul
de producție pentru aceste specii și categorii de animalele terestre
captive;
(iii)     utilizării prevăzute pentru
animalele terestre captive;
(iv)     locului de destinație pentru
animalele terestre captive; sau
(b)     norme speciale pentru cerințele de
certificare a sănătății animale prevăzute la articolul
140 alineatul (1), în cazul în care autoritatea competentă ia măsuri
specifice de limitare a riscurilor privind supravegherea sau biosecuritatea,
ținând seama de aspectele prevăzute la alineatul (2) de la prezentul
articol, care asigură:
(i)      trasabilitatea animalelor terestre
captive care sunt deplasate;
(ii)      că animalele terestre captive
deplasate respectă cerințele de sănătate animală
necesare în sensul deplasării prevăzute în secțiunile 1-6.
(c)     cerința de certificare a
sănătății animale în cazul circulației unor specii
și categorii de animale terestre captive, altele decât cele
menționate la articolul 140 alineatul (1) literele (a), (b) și (c) în
cazurile în care certificatele de sănătate animală sunt
obligatorii pentru a se asigura că deplasarea în cauză respectă
cerințele de sănătate necesare în vederea deplasării
prevăzute la secțiunile 1-6.
2.           Atunci când stabilește normele
speciale prevăzute la alineatul (1) litera (b), Comisia ia în considerare
următoarele aspecte:
(a)     încrederea autorității
competente cu privire la biosecuritatea instituită de către
operatori, astfel cum se prevede la articolul 9 alineatul (1) litera (b)
și în normele adoptate în temeiul articolului 9 alineatul (2);
(b)     capacitatea autorității
competente de a lua măsurile necesare și adecvate, precum și de
a întreprinde acțiunile prevăzute în prezentul regulament, astfel cum
se prevede la articolul 12 alineatul (1);
(c)     nivelul de cunoștințe de
bază obținute referitor la sănătatea animală, astfel
cum se prevede la articolul 10 și sprijinul prevăzut la articolul 12
alineatul (2);
(d)     efectuarea vizitelor de
sănătate animală, astfel cum se prevede la articolul 23 și
în normele adoptate în conformitate cu articolul 24, în cazul în care alte
sisteme relevante de supraveghere, de asigurare a calității sau
controalele oficiale, astfel cum se prevede la articolul 23 alineatul (1)
litera (c), nu sunt instituite;
(e)     funcționarea notificării
și raportării către Uniune, astfel cum se prevede la articolele 17-20
și în normele adoptate în conformitate cu articolul 17 alineatul (3),
articolul 18 alineatul (3) și articolul 21, aplicate de către
autoritatea competentă;
(f)      aplicarea măsurilor de supraveghere
prevăzute la articolul 25 și a programelor de supraveghere, astfel
cum se prevede la articolul 27 și în normele adoptate în temeiul
articolelor 28 și 29.
3.           Comisia are în vedere aspectele
menționate la alineatul (1) litera (a) punctele (i)-(iv) atunci când
stabilește cerințele de certificare a sănătății
animale prevăzute la alineatul (1) litera (c) din prezentul articol.
Articolul 142
Conținutul certificatului de sănătate animală
1.           Certificatul de sănătate
animală conține următoarele informații:
(a)     unitatea sau locul de origine, unitatea
sau locul de destinație și, după caz, unitățile pentru
operațiunile de colectare sau de odihnă ale animalelor terestre
captive;
(b)     o descriere a animalelor terestre
captive;
(c)     numărul de animale terestre captive;
(d)     identificarea și înregistrarea
animalelor terestre captive în cazurile prevăzute la articolele 106, 107, 109,
110 și 113 și în normele adoptate în temeiul articolelor 114 și 117,
cu excepția cazului în care sunt prevăzute derogări în
conformitate cu articolul 115; și
(e)     informațiile necesare pentru a
demonstra că animalele terestre captive sunt în conformitate cu
cerințele de sănătate animală pentru circulație
prevăzute în secțiunile 1-6.
2.           Certificatul de sănătate
animală ar putea include și alte informații necesare în temeiul
altor acte legislative ale Uniunii.
Articolul 143
Delegarea de competențe și acte de punere în aplicare cu privire la
conținutul certificatelor de sănătate animală
1.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate potrivit articolului 253 privind:
(a)     norme detaliate privind conținutul
certificatelor de sănătate animală prevăzute la articolul 142
alineatul (1) pentru categorii și specii diferite de animale terestre
captive și pentru tipuri specifice de circulație prevăzute în
normele adoptate în conformitate cu articolul 144;
(b)     informații suplimentare care
urmează să fie incluse în certificatul de sănătate
animală prevăzut la articolul 142 alineatul (1).
2.           Prin intermediul actelor de punere
în aplicare, Comisia poate stabili norme pentru formularele tip de certificate
de sănătate animală. Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Articolul 144
Delegarea de competențe privind anumite tipuri de deplasări ale
animalelor terestre captive
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate în conformitate cu articolul 253 referitor la măsurile
specifice de completare privind obligația operatorilor de a se asigura
că animalele sunt însoțite de un certificat de sănătate
animală, astfel cum se prevede la articolul 140 și în normele
adoptate în temeiul articolului 141 pentru următoarele tipuri de
circulație a animalelor terestre captive:
(a)          circulația ungulatelor captive
și a păsărilor de curte care fac obiectul unor operațiuni
de colectare prevăzute la articolul 130 înainte de a ajunge la locul de
destinație finală;
(b)          circulația animalelor terestre
captive, care nu își pot continua ruta către locul de destinație
finală și care trebuie să se întoarcă la locul lor de
origine sau să fie deplasate către o destinație diferită,
pentru unul sau mai multe dintre următoarele motive:
(i)      traseul lor planificat a fost întrerupt
în mod neașteptat din motive de bunăstare a animalelor;
(ii)     accidente sau evenimente
neprevăzute pe rută;
(iii)     animalele terestre captive au fost
respinse la locul de destinație într-un stat membru sau la frontiera
externă a Uniunii;
(iv)    animalele terestre captive au fost
respinse la un centru de colectare sau de odihnă;
(v)     animalele terestre captive au fost
respinse într-o țară terță;
(c)          circulația animalelor terestre
captive în vederea expozițiilor și a evenimentelor sportive,
culturale și similare, și întoarcerea ulterioară a acestora în
țara de origine.
Articolul 145
Obligațiile operatorilor de a coopera cu autoritatea competentă
pentru certificarea sănătății animale
Operatorii:
(a)          furnizează
autorității competente toate informațiile necesare pentru a
completa certificatul de sănătate animală prevăzut la articolul
140 alineatele (1) și (2) și în normele adoptate în conformitate cu
articolul 143 alineatul (1) sau articolul 144;
(b)          în cazul în care este necesar, supun
animalele terestre captive unor controale de documente, de identitate și
fizice după cum se prevede la articolul 146 alineatul (3).
Articolul 146
Responsabilitatea autorității competente în ceea ce privește
certificarea sănătății animale
1.           Autoritatea competentă, la
cererea operatorului, emite un certificat de sănătate animală
pentru circulația animalelor terestre captive către un alt stat
membru, în cazurile prevăzute la articolul 140 sau în actele delegate
adoptate în conformitate cu articolul 141 alineatul (1) și cu articolul 143
alineatul (2), cu condiția respectării următoarelor cerințe
de circulație:
(a)     cele prevăzute la articolul 121,
articolul 122 alineatul (1), articolul 123, articolul 125, articolul 126,
articolul 127, articolul 129, articolul 130, articolul 131, articolul 133
alineatul (1), articolul 134 alineatul (1), articolul 135 și articolul 136;
(b)     cele prevăzute în actele delegate
adoptate în temeiul articolului 122 alineatul (2), articolului 128 alineatul (1),
articolului 132, articolului 133 alineatul (2), articolului 134 alineatul (2),
articolului 135 alineatul (4), articolului 136 alineatul (4) și
articolului 137;
(c)     cele prevăzute în acte de punere în
aplicare adoptate în temeiul articolului 138.
2.           Certificatele de sănătate
animală:
(a)     se verifică și se semnează
de către medicul veterinar oficial;
(b)     rămân valabile pentru perioada de
timp prevăzută în normele adoptate în temeiul alineatului (4) litera
(c), pe parcursul căreia animale terestre captive care fac obiectul
certificatelor continuă să respecte garanțiile privind
sănătatea animală cuprinse în acesta.
3.           Medicul veterinar oficial, înainte
de a semna un certificat de sănătate animală, verifică
dacă animalele terestre captive care fac obiectul certificatului
respectă cerințele prevăzute în prezentul capitol prin intermediul
unor controale ale documentelor, ale identității și controale
fizice, astfel cum se prevede în actele delegate adoptate în temeiul
alineatului (4).
4.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 care stabilesc
norme privind:
(a)     tipurile de controale ale documentelor,
ale identității și fizice pentru diferite specii și
categorii de animale terestre captive care trebuie efectuate de către
medicul veterinar oficial în conformitate cu alineatul (3) din prezentul
articol, pentru a verifica respectarea cerințelor din prezentul capitol;
(b)     termenele pentru realizarea unor astfel
de controale documentare, de identitate și fizice și pentru
eliberarea certificatelor de sănătate animală de către
medicul veterinar oficial, înainte de deplasarea transporturilor de animale
terestre captive;
(c)     durata de valabilitate a certificatelor
de sănătate animală.
Articolul 147
Certificate electronice de sănătate animală
Certificatele electronice de
sănătate animală produse, prelucrate și transmise prin
intermediul sistemului IMSOC, pot înlocui certificatele de sănătate
animală de însoțire prevăzute la articolul 146 alineatul (1) în
cazul în care:
(a)          astfel de certificate de
sănătate animală electronice conțin toate informațiile
pe care formularele tip de certificat de sănătate animală
trebuie să le conțină, în conformitate cu articolul 142 și
normele adoptate în conformitate cu articolul 143;
(b)          sunt asigurate trasabilitatea
animalelor terestre captive și legătura dintre respectivele animale
și certificatul electronic de sănătate animală.
Articolul 148
 Declarația pe proprie răspundere a operatorilor pentru
deplasările către alte state membre
1.           Operatorii de la locul de origine
emit un document de declarație pe proprie răspundere pentru
deplasările animalelor terestre captive de la locul lor de origine
dintr-un stat membru la locul lor de destinație în alt stat membru și
se asigură că aceasta însoțește animalele respective, în
cazul în care nu există obligația ca acestea să fie însoțite
de un certificat de sănătate animală prevăzut la articolul 140
alineatele (1) și (2).
2.           Documentul de declarație pe
proprie răspundere prevăzut la alineatul (1) trebuie să
conțină următoarele informații privind animalele terestre
captive:
(a)     locul lor de origine, locul lor de
destinație și, în măsura în care sunt relevante, orice locuri de
colectare sau de odihnă;
(b)     o descriere a animalelor terestre
captive, a speciei, categoriei și numărului acestora;
(c)     identificarea și înregistrarea,
dacă este necesar, în conformitate cu articolele 106, 107, 109, 110
și 113 litera (a) și cu normele adoptate în temeiul articolelor 114
și 117;
(d)     informațiile necesare pentru a
demonstra că animalele terestre captive sunt în conformitate cu
cerințele de sănătate animală pentru circulație
aplicabile prevăzute la secțiunile 1-6.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind:
(a)     normele detaliate privind conținutul
documentului de declarație pe proprie răspundere prevăzut la
alineatul (2) din prezentul articol pentru diferite categorii și specii de
animale;
(b)     informații care trebuie să
figureze în documentul de declarație pe proprie răspundere în plus
față de cele prevăzute la alineatul (2) din prezentul articol.
4.           Comisia, prin intermediul actelor de
punere în aplicare, poate să stabilească norme pentru formularele tip
de documente de declarație pe proprie răspundere prevăzute la
alineatul (2) din prezentul articol. Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Secțiunea 8
Notificarea circulației animalelor terestre captive către alte state
membre
Articolul 149
Obligația operatorilor privind notificarea circulației animalelor
terestre captive către alte state membre
Operatorii notifică autoritatea
competentă din statul membru de origine în prealabil referitor la
intenția de deplasare a animalelor terestre captive din statul membru în
cauză către un alt stat membru, în cazul în care:
(a)          animalele trebuie să fie
însoțite de un certificat de sănătate animală eliberat de
autoritatea competentă din statul membru de origine în conformitate cu
articolele 146 și 147 și cu normele adoptate în conformitate cu
articolul 146 alineatul (4);
(b)          animalele trebuie să fie
însoțite de un certificat de sănătate animală pentru
animale terestre captive atunci când sunt deplasate dintr-o zonă de
restricție și fac obiectul măsurilor de control al bolilor,
astfel cum se menționează la articolul 140 alineatul (2);
(c)          este necesară o notificare în
conformitate cu actele delegate adoptate în temeiul articolului 151 alineatul (1).
În sensul primului paragraf din prezentul
articol, operatorii trebuie să furnizeze autorităților
competente din statul lor membru de origine toate informațiile necesare
pentru a le permite să notifice autoritatea competentă din statul
membru de destinație cu privire la circulația animalelor terestre
captive, în conformitate cu articolul 150 alineatul (1).
Articolul 150
Responsabilitatea autorității competente de a notifica
deplasările către alte state membre
1.           Autoritatea competentă din
statul membru de origine notifică autoritatea competentă din statul
membru de destinație referitor la deplasările de animale terestre
captive, în conformitate cu articolul 149.
2.           Notificarea menționată la
alineatul (1) se efectuează, atunci când este posibil, prin intermediul
sistemului IMSOC.
3.           Statele membre desemnează
regiuni pentru gestionarea notificărilor referitoare la circulație,
astfel cum se prevede la alineatul (1).
4.           Prin derogare de la alineatul (1),
autoritatea competentă din statul membru de origine poate autoriza
operatorul să notifice parțial sau complet circulația animalelor
terestre captive prin intermediul sistemului IMSOC la autoritatea
competentă din statul membru de destinație.
Articolul 151
Delegarea competențelor și actele de punere în aplicare pentru
notificarea deplasărilor de către operatori și autoritatea
competentă
1.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind:
(a)     cerința privind notificarea în
prealabil de către operatori a circulației animalelor terestre
captive între statele membre în conformitate cu articolul 149 din categorii sau
specii de animale, altele decât cele menționate la literele (a) și
(b) din articolul respectiv, în cazul în care trasabilitatea deplasărilor
acestor specii sau categorii este necesară pentru a asigura conformitatea
cu cerințele de sănătate animală pentru circulație
prevăzute în secțiunile 1-6.
(b)     informațiile necesare pentru notificarea
deplasărilor animalelor terestre captive, astfel cum se prevede la
articolele 149 și 150;
(c)     procedurile de urgență pentru
notificarea deplasărilor animalelor terestre captive în cazul
întreruperilor de curent electric și a altor probleme ale sistemului
IMSOC;
(d)     cerințele pentru desemnarea
regiunilor de către statele membre pentru gestionarea notificărilor
referitoare la deplasările prevăzute la articolul 150 alineatul (3).
2.           Prin acte de punere în aplicare,
Comisia poate stabili norme privind:
(a)     formatul notificărilor privind
deplasările animalelor terestre captive de către:
(i)      operatori către autoritatea
competentă din statul lor membru de origine în conformitate cu articolul 149;
(ii)      autoritatea competentă din statul
membru de origine către statul membru de destinație în conformitate
cu articolul 150;
(b)     termenele pentru:
(i)      informațiile necesare
menționate la articolul 149 care trebuie furnizate de operator
autorității competente din statul membru de origine;
(ii)      notificarea privind deplasările
animalelor terestre captive de către autoritatea competentă din
statul membru de origine, astfel cum se prevede la articolul 150 alineatul (1).
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Capitolul 4
Circulația animalelor de companie terestre în interiorul Uniunii
Articolul 152
Circulația necomercială a animalelor de companie terestre, acte
delegate și de punere în aplicare
1.           Deținătorii de animale de
companie efectuează deplasări necomerciale cu animalele de companie
din speciile enumerate în anexa I dintr-un stat membru în altul numai în cazul
în care:
(a)     respectivele animale de companie terestre
sunt identificate și însoțite de un document de identificare, în
cazurile prevăzute la articolul 112 sau în normele adoptate în temeiul
articolului 114 litera (e) și articolului 117;
(b)     cu ocazia deplasării respective,
s-au luat măsuri corespunzătoare de prevenire și control a
bolilor, pentru a asigura că animalele de companie terestre nu
prezintă un risc important de răspândire a bolilor listate
menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d), precum și a
bolilor emergente la animalele terestre captive de la locul de destinație
și în timpul transportului.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
măsurile de prevenire și control a bolilor menționate la
alineatul (1) litera (b) din prezentul articol, pentru a garanta că
animalele de companie terestre nu prezintă un risc important de
răspândire a bolilor menționate la articolul 8 alineatul (1) litera
(d), precum și a bolilor emergente la animale în timpul transportului
și la locul de destinație și, dacă este cazul, luând în
considerare starea de sănătate de la locul de destinație.
3.           Comisia, prin intermediul unor acte
de punere în aplicare, poate stabili norme privind măsurile de prevenire
și control a bolilor prevăzute la alineatul (1) din prezentul
articol, precum și în normele adoptate în conformitate cu alineatul (2).
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 254 alineatul (2).
Capitolul 5
Circulația animalelor terestre sălbatice
Articolul 153
Animale terestre sălbatice
1.           Operatorii deplasează animale
terestre sălbatice dintr-un habitat dintr-un stat membru către un
habitat sau o unitate dintr-un alt stat membru numai în cazul în care:
(a)     deplasările animalelor
sălbatice din habitatul lor se desfășoară în așa fel
încât să nu prezinte un risc important de răspândire a bolilor
listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d) sau a bolilor
emergente pe parcurs sau la locul de destinație;
(b)     animalele sălbatice nu provin
dintr-un habitat dintr-o zonă de restricție, care face obiectul unor
restricții de deplasare, din cauza apariției unei boli listate
menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d) sau a unei boli
emergente pentru speciile listate prevăzute la articolul 70 alineatul (2)
litera (c), articolul 80 alineatele (1) și (2) și în normele adoptate
în temeiul articolului 70 alineatul (3) litera (b), articolului 71 (3),
articolului 80 alineatul (4) și articolului 81 alineatul (3) sau a
măsurilor de urgență prevăzute la articolele 245 și 246
și în normele adoptate în conformitate cu articolul 248, cu excepția
cazului în care s-au acordat derogări în conformitate cu normele
respective;
(c)     animalele sălbatice sunt
însoțite de un certificat de sănătate animală sau de alte
documente în cazul în care certificarea sănătății animale
este necesară pentru a garanta faptul că sunt respectate
cerințele de sănătate animală pentru circulație
prevăzute la literele (a) și (b) de la prezentul alineat și în
normele adoptate în conformitate cu articolul 154 alineatul (1) literele (c)
și (d);
(d)     deplasarea este notificată de
către autoritatea competentă din statul membru de origine către
autoritatea competentă a statului membru de destinație, în cazul în
care certificatul de sănătate animală este impus prin normele
adoptate în conformitate cu articolul 154 alineatul (1) litera (c).
2.           În cazul în care se impune o
certificare a sănătății animale prin normele adoptate în
conformitate cu articolul 154 alineatul (1) litera (c), cerințele
prevăzute la articolul 142, articolul 145, articolul 146 alineatele (1), (2)
și (3), articolul 147 și în normele adoptate în temeiul articolului 143,
articolului 144 și articolului 146 alineatul (4) se aplică
circulației animalelor terestre sălbatice.
3.           În cazul în care este necesară
notificarea deplasărilor în conformitate cu alineatul (1) litera (d) din
prezentul articol, cerințele prevăzute la articolele 149, 150 și
în normele adoptate în temeiul actelor delegate prevăzute la articolul 151
se aplică deplasărilor animalelor terestre sălbatice.
Articolul 154
Împuterniciri privind circulația animalelor terestre sălbatice
1.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind:
(a)     cerințele de sănătate
animală pentru circulația animalelor terestre sălbatice
prevăzute la articolul 153 alineatul (1) literele (a) și (b);
(b)     cerințele de sănătate
animală pentru introducerea animalelor terestre sălbatice atunci când
sunt deplasate din sălbăticie:
(i)      în unități;
(ii)      pentru a fi ținute ca animale de
companie;
(c)     tipurile de deplasări ale animalelor
terestre sălbatice sau situațiile pentru care un certificat de
sănătate animală sau alt document este prevăzut să
însoțească aceste deplasări, precum și cerințele
referitoare la conținutul unor astfel de certificate sau al altor
documente;
(d)     notificarea de către autoritatea
competentă din statul membru de origine către autoritatea
competentă din statul membru de destinație în cazul circulației
animalelor terestre sălbatice între statele membre și informațiile
care trebuie incluse în astfel de notificări.
2.           Prin intermediul actelor de punere
în aplicare, Comisia poate stabili norme care detaliază cerințele
prevăzute la articolul 153 și normele delegate adoptate în temeiul
alineatului (1) cu privire la:
(a)     formularele tip de certificate de
sănătate animală și de alte documente care sunt necesare
pentru a însoți circulația animalelor terestre sălbatice, în
cazurile prevăzute în actele delegate adoptate în temeiul alineatului (1)
litera (c);
(b)     modelul notificării de către
autoritatea competentă a statului membru de origine și termenele
pentru astfel de notificări, în cazurile prevăzute în normele
adoptate în temeiul alineatului (1) litera (d).
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Capitolul 6
Circulația materialului germinativ în interiorul Uniunii
Secțiunea 1
Cerințe generale
Articolul 155
Cerințe generale pentru circulația materialului germinativ
1.           Operatorii iau măsuri preventive
adecvate pentru a garanta că circulația materialului germinativ nu
pune în pericol starea de sănătate a animalelor terestre captive de
la locul de destinație în ceea ce privește:
(a)     bolile listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d);
(b)     bolile emergente.
2.           Operatorii deplasează
materialul germinativ din unitățile lor și primesc astfel de
material germinativ numai dacă respectă următoarele
condiții:
(a)     provin din unități care au
fost:
(i)      înscrise în registrul
unităților de către autoritatea competentă în conformitate
cu articolul 88 litera (a) și nu a fost acordată nicio derogare de
către statul membru de origine în temeiul articolului 83;
(ii)      autorizate de către autoritatea
competentă în conformitate cu articolul 92 alineatul (1), în cazul în care
este prevăzut la articolul 89 alineatul (1) sau la articolul 90;
(b)     respectă cerințele de
trasabilitate prevăzute la articolul 118 alineatul (1) și în normele
adoptate în conformitate cu articolul 119 alineatul (1).
3.           Operatorii respectă cerințele
prevăzute la articolul 122 pentru transportul de material germinativ
provenind de la animale terestre captive.
4.           Operatorii nu deplasează
materialul germinativ de la o unitate dintr-un stat membru către o unitate
dintr-un alt stat membru, cu excepția cazului în care autoritatea
competentă a statului membru de destinație își dă
autorizarea explicită pentru deplasarea în cauză, în cazul în care se
impune distrugerea respectivului material germinativ pe motiv de eradicare a
bolilor, ca parte dintr-un program de eradicare prevăzut la articolul 30
alineatul (1) sau (2).
Articolul 156
Obligațiile operatorilor la locul de destinație
1.           Operatorii
unităților de la locul de destinație care primesc material
germinativ de la o unitate dintr-un alt stat membru:
(a)     verifică
prezența:
(i)      mărcilor de identificare în
conformitate cu articolul 118 și cu normele adoptate în conformitate cu
articolul 119;
(ii)      certificatelor de sănătate
animală prevăzute la articolul 159;
(b)     informează autoritatea
competentă cu privire la orice neregulă cu privire la:
(i)      materialul germinativ primit;
(ii)      prezența mijloacelor de
identificare menționate la litera (a) punctul (i);
(iii)     prezența certificatelor de
sănătate animală menționate la litera (a) punctul (ii).
2.           În eventualitatea unei nereguli,
astfel cum se menționează la alineatul (1) litera (b), operatorul
ține materialul germinativ sub supraveghere până când autoritatea
competentă ia o decizie cu privire la acesta.
Secțiunea 2
circulația către alte state membre a materialului germinativ
provenind de la animale captive din speciile bovină, ovină,
caprină, porcină și ecvidee și de la păsări de
curte
Articolul 157
Obligațiile operatorilor privind circulația către alte state
membre a materialului germinativ provenind de la animale captive din speciile
bovină, ovină, caprină, porcină și ecvidee și de
la păsări de curte
1.           Operatorii pot deplasa către
alt stat membru material germinativ provenind de la animale captive din
speciile bovină, ovină, caprină, porcină și ecvidee
și de la păsări de curte, numai în cazul în care materialul
germinativ în cauză îndeplinește următoarele condiții:
(a)     este colectat, produs, prelucrat și
depozitat în unități de material germinativ autorizate în acest sens
în conformitate cu articolul 92 alineatul (1) și articolul 94 ;
(b)     îndeplinește cerințele de
trasabilitate pentru tipul de material germinativ în conformitate cu articolul 118
și cu normele adoptate în conformitate cu articolul 119;
(c)     a fost colectat de la animale donatoare
care sunt în conformitate cu cerințele în materie de sănătate
animală necesare pentru a se asigura că materialul germinativ nu
răspândește bolile listate;
(d)     a fost colectat, produs, prelucrat,
depozitat și transportat în așa fel încât să se asigure că
nu răspândește bolile listate.
2.           Operatorii nu deplasează
materialul germinativ provenind de la animale captive din speciile bovină,
ovină, caprină, porcină și ecvidee și de la
păsări de curte dintr-o unitate de material germinativ care este supusă
unor restricții de circulație care afectează speciile listate,
astfel cum se prevede la:
(a)     la articolul 55 alineatul (1) literele
(a), (c) și (e), articolul 55 alineatul (1) litera (f) punctul (ii),
articolul 56, articolul 61 alineatul (1) litera (a), articolul 62 alineatul (1),
articolul 65 alineatul (1) litera (c), articolul 74 alineatul (1) și
articolul 78 alineatele (1) și (2);
(b)     în normele adoptate în conformitate cu
articolul 55 alineatul (2), articolul 63, articolul 67, articolul 71 alineatul
(3), articolul 74 alineatul (3), articolul 79 și articolul 81 alineatul (2);
și
(c)     în măsurile de urgență
prevăzute la articolele 246 și 247 și în normele adoptate în
conformitate cu articolul 248, cu excepția cazului în care sunt
prevăzute derogări în normele adoptate în conformitate cu articolul 247.

Articolul 158
Delegarea competențelor privind circulația către alte state
membre a materialului germinativ provenind de la animale captive din speciile
bovină, ovină, caprină, porcină și ecvidee și de
la păsări de curte
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind cerințele de
sănătate animală pentru circulația către alte state
membre a materialului germinativ provenind de la animale captive din speciile
bovină, ovină, caprină, porcină și ecvidee și de
la păsări de curte, astfel cum se prevede la articolul 157, prin care
se precizează următoarele:
(a)          normele de colectare, producere,
prelucrare și depozitare a materialului germinativ provenind de la animale
captive din unitățile autorizate, după cum se prevede la
articolul 157 alineatul (1) litera (a);
(b)          cerințele de sănătate
animală prevăzute la articolul 157 alineatul (1) litera (c):
(i)      pentru animalele captive de la care a
fost colectat materialul germinativ;
(ii)     izolarea sau carantina pentru animalele
captive donatoare menționate la punctul (i);
(c)          testele de laborator și alte
teste pe animalele captive donatoare și pe materialul germinativ;
(d)          cerințele de sănătate
animală pentru colectare, producere, prelucrare, depozitare sau alte
proceduri și pentru transport, astfel cum se prevede la articolul 157
alineatul (1) litera (d);
(e)          derogările pentru operatori de
la normele prevăzute la articolul 157, luând în considerare riscurile
prezentate de materialul germinativ în cauză și orice măsuri
suplimentare de limitare a riscului în vigoare.
Secțiunea 3
Certificarea sănătății animale și notificarea
deplasărilor
Articolul 159
Obligațiile operatorilor privind certificarea
sănătății animale în ceea ce privește circulația
materialului germinativ provenind de la animale captive din speciile
bovină, ovină, caprină, porcină și ecvidee și de
la păsări de curte și acte delegate
1.           Operatorii
pot deplasa materialul germinativ provenind de la animale terestre captive din
speciile bovină, ovină, caprină, porcină și ecvidee
și de la păsări de curte numai în cazul în care este
însoțit de un certificat de sănătate animală eliberat de
autoritatea competentă din statul membru de origine în conformitate cu
alineatul (3) în cazul în care acestea sunt transportate:
(a)     către un alt stat membru;
(b)     în interiorul unui stat membru sau
către un alt stat membru, în cazul în care:
(i)      materialul germinativ provenind de la
animale captive este autorizat să părăsească o zonă de
restricție, care face obiectul măsurilor de control al bolilor
prevăzute la articolul 55 alineatul (1) litera (f) punctul (ii), articolul
56, articolul 64, articolul 65, articolul 74 alineatul (1) și articolul 78
și în normele adoptate în conformitate cu articolul 55 alineatul (2),
articolul 67, articolul 71 alineatul (3), articolul 74 alineatul (3), articolul
79 și articolul 81 alineatul (2) sau în măsurile de urgență
prevăzute la articolele 246 și 247 și în normele adoptate în
temeiul articolului 248, cu excepția cazului în care s-au acordat
derogări de la cerința de certificare a sănătății
animale în conformitate cu normele menționate în prezentul punct; și
(ii)      materialul germinativ provenind de la
animale captive din speciile care fac obiectul măsurilor de control al
bolilor sau al măsurilor de urgență prevăzute la punctul
(i).
2.           Operatorii iau toate măsurile
necesare pentru a se asigura că certificatul de sănătate
animală la care se face referire la alineatul (1) însoțește
materialul germinativ de la locul de origine la locul de destinație.
3.           La cererea operatorului, autoritatea
competentă emite un certificat de sănătate animală pentru
circulația materialului germinativ menționat la alineatul (1).
4.           Articolele 142, 145, 146 și 147
și normele adoptate în temeiul articolului 143, articolului 144 și
articolului 146 alineatul (4) se aplică certificării de
sănătate animală pentru materialul germinativ menționat la
alineatul (1) din prezentul articol, iar articolul 148 alineatul (1) și
normele adoptate în temeiul articolului 148 alineatul (2) se aplică pentru
declarația pe proprie răspundere privind circulația materialului
germinativ.
5.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
derogări de la cerințele privind certificatele de sănătate
animală prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol pentru
circulația materialului germinativ provenind de la animale captive din
speciile bovină, ovină, caprină, porcină și ecvidee
și de la păsări de curte, care nu prezintă un risc
important de răspândire a bolilor listate datorită:
(a)     naturii materialului germinativ sau a
speciei de animal de la care provin aceste produse;
(b)     metodelor de producție și de
prelucrare în cadrul unității de la care provine materialul
germinativ;
(c)     utilizării prevăzute pentru
materialul germinativ;
(d)     măsurilor alternative de reducere a
riscului existente pentru tipul și categoria de material germinativ
și unitatea de la care provine materialul germinativ.
Articolul 160
Conținutul certificatelor de sănătate animală
1.           Certificatul de sănătate
animală pentru materialul germinativ prevăzut la articolul 159
conține cel puțin următoarele informații:
(a)     unitatea de la care provine materialul
germinativ și unitatea sau locul de destinație;
(b)     tipul de material germinativ și
specia de animale captive donatoare;
(c)     volumul materialului germinativ;
(d)     marcarea materialului germinativ, atunci
când acest lucru este prevăzut la articolul 118 alineatul (1) și în
normele adoptate în conformitate cu articolul 119 alineatul (1);
(e)     informațiile necesare pentru a
demonstra că materialul germinativ transportat respectă
cerințele de circulație pentru speciile relevante prevăzute la
articolele 155 și 157 și în normele adoptate în temeiul articolul 158.
2.           Certificatul de sănătate
animală pentru materialul germinativ prevăzut la articolul 159 poate
include alte informații cerute în temeiul altor acte legislative ale
Uniunii.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în temeiul articolului 253 privind:
(a)     informațiile care urmează a fi
incluse în certificatul de sănătate animală, în conformitate cu
alineatul (1) din prezentul articol;
(b)     certificarea
sănătății animale pentru diferite tipuri de material
germinativ provenind de la diferite specii de animale.
4.           Prin intermediul actelor de punere
în aplicare, Comisia poate stabili norme pentru formularele tip de certificate
de sănătate animală pentru materialul germinativ. Actele de
punere în aplicare respective se adoptă în conformitate cu procedura de
examinare menționată la articolul 255 alineatul (2).
Articolul 161
Notificarea circulației către alte state membre a materialului
germinativ provenind de la animale captive din speciile bovină,
ovină, caprină, porcină și ecvidee și de la
păsări de curte
1.           Operatorii:

(a)     informează
autoritatea competentă din statul membru de origine în prealabil cu
privire la intențiile de deplasare a materialului germinativ provenind de
la animale captive din speciile bovină, ovină, caprină,
porcină și ecvidee și de la păsări de curte către
alt stat membru atunci când:
(i)      materialul germinativ trebuie să
fie însoțit de un certificat de sănătate animală în
conformitate cu articolul 159 alineatul (1);
(ii)      este necesară o notificare a
circulației în conformitate cu actele delegate adoptate în temeiul
articolului 151 alineatul (1) în ceea ce privește materialul germinativ,
ținând seama de alineatul (3) de la prezentul articol;
(b)     furnizează toate informațiile
necesare pentru a-i permite autorității competente din statul membru
de origine să notifice autoritatea competentă din statul membru de
destinație cu privire la circulația materialului germinativ, în
conformitate cu alineatul (2).
2.           Autoritatea competentă a
statului membru de origine informează autoritatea competentă din
statul membru de destinație cu privire la circulația materialului
germinativ provenind de la animale captive din speciile bovină,
ovină, caprină, porcină și ecvidee și de la
păsări de curte, în conformitate cu normele adoptate în conformitate
cu articolul 151.
3.           Articolele 149 și 150 și
normele adoptate în temeiul articolului 151 se aplică notificării
privind materialul germinativ.
Secțiunea 4
Circulația către alte state membre a materialului germinativ
provenind de la animale terestre captive din alte specii decât bovină,
ovină, caprină, porcină și ecvidee și de la
păsări de curte
Articolul 162
Materialul germinativ provenind de la animale terestre captive din alte specii
decât bovină, ovină, caprină, porcină și ecvidee
și de la păsări de curte
1.           Operatorii
pot deplasa materialul germinativ provenind de la animale terestre captive din
alte specii decât bovină, ovină, caprină, porcină și
ecvidee și de la păsări de curte către un alt stat membru
numai dacă materialul germinativ în cauză nu prezintă un risc
important de răspândire a bolilor listate menționate la articolul 8
alineatul (1) litera (d) la speciile listate de la locul de destinație,
ținând seama de starea de sănătate de la locul de
destinație.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 în ceea ce
privește cerințele de sănătate animală, certificarea
sănătății animale și cerințele de notificare
pentru transporturile de material germinativ provenind de la animale terestre
captive din alte specii decât bovină, ovină, caprină,
porcină și ecvidee și de la păsări de curte, luând în
considerare următoarele aspecte:
(a)     bolile listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d) pentru speciile de animale listate;
(b)     specia de animale de la care a fost
colectat materialul germinativ și tipul de material germinativ;
(c)     starea de sănătate în locurile
de origine și de destinație;
(d)     tipul de colectare, producție,
prelucrare și depozitare;
(e)     alți factori epidemiologici.
3.           În cazurile în care există
cerințe privind certificarea sănătății animale și
notificarea circulației materialului germinativ în conformitate cu
alineatul (2) de la prezentul articol:
(a)     normele prevăzute la articolul 159,
articolul 160 și articolul 161 și normele adoptate în conformitate cu
articolul 159 alineatul (5) și articolul 160 alineatul (3) se aplică
acestei certificări;
(b)     măsurile prevăzute la articolul
161 alineatele (1) și (2) se aplică pentru notificarea
circulației.
Secțiunea 5
Derogări
Articolul 163
Materialul germinativ utilizat în scopuri științifice și acte
delegate
1.           Prin derogare de la secțiunile 1-4,
autoritatea competentă de la locul de destinație poate autoriza
circulația materialului germinativ în scopuri științifice, care
nu este în conformitate cu cerințele din secțiunile respective, cu
excepția articolului 155 alineatul (1), articolului 155 alineatul (2)
litera (c), articolului 155 alineatul (3) și articolului 156, sub rezerva
respectării următoarelor condiții:
(a)     înainte de a acorda această
autorizare, autoritatea competentă de la locul de destinație trebuie
să ia măsurile necesare de limitare a riscurilor pentru a garanta
că deplasările materialului germinativ respectiv nu pun în pericol
starea de sănătate pe drum și a locurilor de destinație cu
privire la bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera
(d);
(b)     circulația materialului germinativ
respectiv are loc sub supravegherea autorității competente de la
locul de destinație.
2.           Atunci
când acordă o derogare în conformitate cu alineatul (1), autoritatea
competentă de la locul de destinație informează statele membre
de origine și statele membre de tranzit cu privire la derogarea
acordată și condițiile în care a fost acordată.
3.           Comisia
este împuternicită să adopte acte delegate în temeiul articolului 253
privind condițiile pentru derogările acordate de autoritatea
competentă de la locul de destinație prevăzute la alineatul (1)
din prezentul articol.
Capitolul 7
Producția, prelucrarea și distribuția în Uniune de produse de
origine animală
Articolul 164
Obligații generale în materie de sănătate animală pentru
operatori și acte delegate
1.           Operatorii iau măsuri
preventive adecvate pentru a se asigura că, în toate etapele de
producție, prelucrare și distribuție a produselor de origine
animală în Uniune, aceste produse nu provoacă răspândirea:
(a)     bolilor listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d), ținând seama de starea de
sănătate de la locul de producție, prelucrare sau de
destinație;
(b)     bolilor emergente.
2.           Operatorii se asigură că
produsele de origine animală nu provin din unități sau
unități din sectorul alimentar sau sunt obținute de la animale
care provin din unități care fac obiectul:
(a)     măsurilor de urgență
prevăzute la articolele 246 și 247 și al normelor adoptate în
conformitate cu articolul 248, cu excepția cazului în care sunt
prevăzute derogări de la cerința din alineatul (1) în normele
adoptate în conformitate cu articolul 248.
(b)     unor restricții de circulație
aplicabile animalelor terestre captive și produselor de origine
animală, astfel cum se prevede la articolul 31 alineatul (1), articolul 55
alineatul (1) litera (e), articolul 56, articolul 61 alineatul (1) litera (a),
articolul 62 alineatul (1), articolul 65 alineatul (1) litera (c), articolul 70
alineatul (1) litera (b), articolul 74 alineatul (1) litera (a), articolul 78
alineatele (1) și (2) și în normele adoptate în temeiul articolului 55
alineatul (2), articolului 63, articolului 66, articolului 71 alineatul (3),
articolului 74 alineatul (3), articolului 79 și articolului 81 alineatul (2),
cu excepția cazului în care sunt prevăzute în respectivele norme
derogări de la acele restricții de circulație.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
cerințe detaliate de modificare și de completare a cerințelor de
la alineatul (2) din prezentul articol pentru circulația produselor de
origine animală, luând în considerare:
(a)     bolile listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d) și speciile pe care le afectează
boala în cauză, precum și
(b)     riscurile implicate.
Articolul 165
Obligații în materie de certificate de sănătate animală
pentru operatori și acte delegate
1.           Operatorii deplasează
următoarele produse de origine animală în interiorul unui stat membru
sau către un alt stat membru, numai în cazul în care sunt însoțite de
un certificat de sănătate animală eliberat de autoritatea
competentă din statul membru de origine în conformitate cu alineatul (3):
(a)     produse de origine animală care:
(i)      sunt autorizate să fie deplasate
dintr-o zonă de restricție, sub rezerva măsurilor de
urgență prevăzute în normele adoptate în conformitate cu
articolul 248;
(ii)      provin de la animale din speciile care
fac obiectul acestor măsuri de urgență;
(b)     produse de origine animală care:
(i)      sunt autorizate să fie deplasate
dintr-o zonă de restricție sub rezerva măsurilor de control al
bolilor prevăzute la articolul 31 alineatul (1), articolul 55 alineatul (1)
litera (f) punctul (ii), articolul 56, articolul 61 alineatul (1) litera (a),
articolul 62 alineatul (1), articolul 64, articolul 65 alineatul (1) litera
(c), articolul 70 alineatul (1) litera (b), articolul 74 alineatul (1) litera
(a) și articolul 78 alineatele (1) și (2) și a normelor adoptate
în temeiul articolului 55 alineatul (2), articolului 63, articolului 67,
articolului 71 alineatul (3), articolului 74 alineatul (3), articolului 79
și articolului 81 alineatul (2),
(ii)      provin de la animale din speciile care
fac obiectul acestor măsuri de combatere a bolilor.
2.           Operatorii iau toate măsurile
necesare pentru a se asigura că certificatul de sănătate
animală la care se face referire la alineatul (1) însoțește
produsele de origine animală de la locul lor de origine la locul de
destinație.
3.           La cererea operatorului, autoritatea
competentă emite un certificat de sănătate animală pentru
circulația produselor de origine animală menționate la alineatul
(1)
4.           Articolele 145, 146 și 147
și normele adoptate în conformitate cu articolul 143, articolul 144
și articolul 146 alineatul (4) se aplică certificării
sănătății animale pentru deplasările de produse de
origine animală menționate în alineatul (1) din prezentul articol.
5.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
derogările de la cerințele privind certificatele de
sănătate animală prevăzute la alineatul (1) din prezentul
articol și cu condițiile pentru aceste derogări în ceea ce
privește circulația produselor de origine animală, care nu
prezintă un risc important de răspândire a bolilor datorită:
(a)     tipurilor de produse de origine
animală;
(b)     măsurilor de diminuare a riscurilor
aplicate produselor de origine animală, reducând astfel riscurile de
răspândire a bolilor;
(c)     utilizării prevăzute pentru
produsele de origine animală;
(d)     locului de destinație a produselor
de origine animală.
Articolul 166
Conținutul certificatelor de sănătate animală și acte
delegate și de punere în aplicare
1.           Certificatul de sănătate
animală pentru produse de origine animală prevăzut la articolul 165
alineatul (1) conține cel puțin următoarele informații:
(a)     unitatea sau locul de origine și
unitatea sau locul de destinație;
(b)     o descriere a produselor de origine
animală;
(c)     cantitatea produselor de origine
animală;
(d)     identificarea produselor de origine
animală, după cum se prevede la articolul 65 alineatul (1) litera (h)
sau în normele adoptate în conformitate cu articolul 67 (a);
(e)     informații necesare pentru a
demonstra că produsele de origine animală respectă
cerințele privind restricțiile de circulație prevăzute la
articolul 164 alineatul (2) și în normele adoptate în conformitate cu
articolul 164 alineatul (3).
2.           Certificatul de sănătate
animală pentru produsele de origine animală prevăzut la
alineatul (1) poate include alte informații cerute în temeiul altor acte
legislative ale Uniunii.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
informațiile care trebuie cuprinse în certificatul de sănătate
animală, astfel cum se prevede la alineatul (1) din prezentul articol.
4.           Prin intermediul actelor de punere
în aplicare, Comisia poate stabili norme pentru formularele tip de certificate
de sănătate animală pentru produsele de origine animală,
astfel cum se prevede la alineatul (1) din prezentul articol. Actele de punere
în aplicare respective se adoptă în conformitate cu procedura de examinare
menționată la articolul 255 alineatul (2).
Articolul 167
Notificarea circulației produselor de origine animală către alte
state membre
1.           Operatorii:
(a)     informează în prealabil autoritatea
competentă din statul lor membru de origine cu privire la intențiile
privind circulația produselor de origine animală în cazul în care
transporturile trebuie însoțite de un certificat de sănătate
animală în conformitate cu articolul 165 alineatul (1);
(b)     furnizează toate informațiile
necesare pentru a-i permite autorității competente din statul membru
de origine să notifice statul membru de destinație cu privire la
circulația produselor de origine animală, în conformitate cu
alineatul (2).
2.           Autoritatea competentă din
statul membru de origine informează autoritatea competentă din statul
membru de destinație cu privire la circulația produselor de origine
animală în conformitate cu articolul 150 și cu normele adoptate în
temeiul articolului 151.
3.           Articolele 149 și 150 și
normele adoptate în temeiul articolului 151 se aplică notificării
privind produsele de origine animală.
Capitolul 8
Domeniul de aplicare al măsurilor naționale
Articolul 168
Măsurile naționale privind circulația animalelor și a
materialului germinativ
1.           Statele membre sunt libere să
adopte măsuri la nivel național privind circulația animalelor
terestre captive și a materialului germinativ provenind de la acestea pe
teritoriul lor.
2.           Respectivele măsuri la nivel
național:
(a)     țin seama de normele privind
circulația animalelor și a materialului germinativ prevăzute în
capitolele 3, 4, 5 și 6 și nu sunt în contradicție cu normele
respective;
(b)     nu îngreunează circulația
animalelor și a produselor între statele membre;
(c)     nu depășesc limitele a ceea ce
este corespunzător și necesar pentru a preveni introducerea și
răspândirea bolilor listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (d).
Articolul 169
Măsuri naționale pentru limitarea impactului bolilor, altele decât
bolile listate
În cazul în care o boală, alta decât
bolile listate, constituie un risc important pentru starea de
sănătate a animalelor terestre captive dintr-un stat membru, statul
membru în cauză poate lua măsuri naționale pentru a controla
această boală, cu condiția ca aceste măsuri să nu:
(a)          îngreuneze circulația
animalelor și a produselor între statele membre;
(b)          depășească limitele a
ceea ce este corespunzător și necesar pentru a controla respectiva
boală.
TITLUL II
Animale acvatice și produse de origine animală provenite de la
animale acvatice
Capitolul 1
Înregistrarea, autorizarea, ținerea evidenței și registrele
Secțiunea 1
Înregistrarea unităților de acvacultură
Articolul 170
Obligația operatorilor de a înregistra unitățile de
acvacultură
1.            Operatorii de unități de acvacultură, pentru a
înregistra aceste unități în conformitate cu articolul 171 înainte de
a începe astfel de activități:
(a)     informează autoritatea
competentă cu privire la orice unitate de acvacultură de care sunt
responsabili;
(b)     furnizează autorității
competente informații privind:
(i)      denumirea și adresa operatorului;
(ii)      amplasarea și o descriere a
instalațiilor;
(iii)     categoriile, speciile și
numărul de animale de acvacultură din unitatea de acvacultură
și capacitatea acesteia din urmă;
(iv)     tipul de unitate de acvacultură;
(v)     alte aspecte ale unității care
sunt relevante pentru a stabili riscul reprezentat de aceasta.
2.           Operatorii de unități de
acvacultură menționate la alineatul (1) informează autoritatea
competentă cu privire la orice:
(a)     schimbări semnificative în
unitățile de acvacultură în privința informațiilor
menționate la alineatul (1) litera (b);
(b)     încetarea activității în
unitatea de acvacultură.
3.           Unitățile de
acvacultură care sunt supuse autorizării în conformitate cu articolul
174 alineatul (1) nu au obligația să furnizeze informațiile
menționate la alineatul (1) din prezentul articol.
4.           Operatorul poate solicita
înregistrarea prevăzută la alineatul (1) pentru a acoperi un grup de
unități de acvacultură cu condiția ca acestea să fie
în conformitate cu condițiile prevăzute la litera (a) sau la litera
(b):
(a)     să se afle într-o zonă
legată din punct de vedere epidemiologic și toți operatorii din
zona respectivă să funcționeze pe baza unui sistem comun de
biosecuritate;
(b)     să țină de
responsabilitatea aceluiași operator și
(i)      de un sistem comun de biosecuritate
și
(ii)      să fie localizate în proximitate
geografică.
În cazul în care o cerere de înregistrare cuprinde
un grup de unități, normele prevăzute în alineatele (1)-(3) de
la prezentul articol și la articolul 171 alineatul (2) și normele
adoptate în conformitate cu articolul 173, care se aplică unei singure
unități de acvacultură, sunt aplicabile întregului grup de
unități de acvacultură.
Articolul 171
Obligațiile autorității competente privind înregistrarea
unităților de acvacultură
Autoritatea competentă
înregistrează:
(a)          unități
de acvacultură în registrul unităților de acvacultură
prevăzut la articolul 183 alineatul (1), în cazul în care operatorul a
furnizat informațiile solicitate în conformitate cu articolul 170
alineatul (1);
(b)          grupuri
de unități de acvacultură în respectivul registru al
unităților de acvacultură cu condiția ca criteriile
prevăzute la articolul 170 alineatul (4) să fie respectate.
Articolul 172
Derogări de la obligația operatorilor de a înregistra
unitățile de acvacultură
Prin derogare de la articolul 170 alineatul (1),
statele membre pot exonera anumite categorii de unități de
acvacultură de la cerința de înregistrare, ținând seama de
următoarele criterii:
(a)          categoriile, speciile și
numărul sau volumul de animale de acvacultură din unitatea de
acvacultură și capacitatea acesteia din urmă;
(b)          tipul de unitate de
acvacultură;
(c)          circulația animalelor de
acvacultură către și din unitatea de acvacultură.
Articolul 173
Competențele de executare referitoare la derogările de la
obligația de a înregistra unități de acvacultură
Prin actele de punere în aplicare, Comisia
poate stabili norme privind:
(a)          informațiile care urmează
să fie furnizate de către operatori în scopul înregistrării
unității de acvacultură prevăzute la articolul 170
alineatul (1);
(b)          tipurile de unități de
acvacultură pentru care statele membre pot acorda derogări de la
cerința de înregistrare, în conformitate cu articolul 172, cu
condiția ca acestea să nu prezinte un risc semnificativ și
ținând seama de criteriile prevăzute la articolul 172.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Secțiunea 2
Autorizarea anumitor tipuri de unități de acvacultură
Articolul 174
Autorizarea anumitor unități de acvacultură și acte
delegate
1.           Operatorii următoarelor tipuri
de unități de acvacultură solicită autorității
competente autorizarea în conformitate cu articolul 178 alineatul (1) și
nu își încep activitățile până când unitatea lor de
acvacultură nu este autorizată în conformitate cu articolul 179
alineatul (1):
(a)     unitățile de acvacultură
în care animalele de acvacultură sunt deținute în scopul de a fi
mutate din respectiva unitate de acvacultură fie vii, fie ca produse
provenind de la animale de acvacultură; cu toate acestea, o astfel de
solicitare nu este necesară în cazul în care acestea sunt deplasate
exclusiv:
(i)      fie direct pentru distribuția în
vederea consumului uman a unor cantități mici către consumatorul
final;
(ii)      fie către unitățile
locale de vânzare cu amănuntul care aprovizionează direct
consumatorul final.
(b)     alte instalații de acvacultură
care prezintă un risc ridicat din cauza:
(i)      categoriilor, speciei și
numărului de animale de acvacultură din cadrul unității de
acvacultură;
(ii)      tipul de unitate de acvacultură;
(iii)     circulația animalelor de
acvacultură către și din unitatea de acvacultură.
2.           Operatorii încetează
activitatea la o unitate de acvacultură menționată la alineatul
(1) în cazul în care:
(a)     autoritatea competentă retrage sau
suspendă autorizarea acesteia, în conformitate cu articolul 182 alineatul
(2); sau
(b)     în cazul unei autorizații
condiționate, acordate în conformitate cu articolul 181 alineatul (3),
unitatea de acvacultură nu respectă celelalte cerințe
menționate la articolul 181 alineatul (3) și nu obține o
autorizație definitivă în conformitate cu articolul 182 alineatul (4).

3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în temeiul articolului 253 privind completarea
și modificarea normelor pentru autorizarea unităților de
acvacultură prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol
referitor la:
(a)     derogările de la cerința ca
operatorii să solicite autorității competente autorizarea
tipurilor de unități de acvacultură menționate la alineatul
(1) litera (a);
(b)     tipurile de unități de
acvacultură care trebuie să fie autorizate în conformitate cu alineatul
(1) litera (b).
4.           Comisia ține seama de
următoarele criterii la adoptarea actelor delegate prevăzute la
alineatul (3):
(a)     speciile și categoriile de animale
de acvacultură deținute într-o unitate de acvacultură;
(b)     tipul de unitate de acvacultură
și tipul de producție;
(c)     tiparele de deplasare specifice tipului
de unitate de acvacultură și specia și categoria de animale de
acvacultură în cauză.
5.           Un operator poate solicita
autorizarea pentru un grup de unități de acvacultură cu
condiția ca cerințele prevăzute la articolul 175 literele (a)
și (b) să fie respectate.
Articolul 175
Autorizarea unui grup de unități de acvacultură de către
autoritatea competentă
Autoritatea competentă poate acorda
autorizarea în conformitate cu articolul 179 alineatul (1) pentru a acoperi un
grup de unități de acvacultură cu condiția ca acestea
să fie în conformitate cu condițiile prevăzute la litera (a) sau
la litera (b):
(a)          să se afle într-o zonă
legată din punct de vedere epidemiologic și toți operatorii
să funcționeze pe baza unui sistem comun de biosecuritate; cu toate
acestea, centrele de expediere, centrele de purificare și
unitățile similare situate într‑o astfel de zonă
legată din punct de vedere epidemiologic trebuie să fie autorizate în
mod individual;
(b)          să țină de
responsabilitatea aceluiași operator și
(i)      de un sistem comun de biosecuritate
și
(ii)     să fie localizate în proximitate
geografică.
Atunci când o singură autorizare este
acordată pentru un grup de unități de acvacultură, normele
prevăzute la articolele 176, 178, 179, 180, 181 și 182 și
normele adoptate în temeiul articolului 178 alineatul (2) și articolului 179
alineatul (2), care se aplică unei singure unități de
acvacultură, sunt aplicabile grupului de unități de
acvacultură.
Articolul 176
Autorizarea statutului de unități de acvacultură izolate
Operatorii de unități de
acvacultură, care doresc să obțină statutul de unitate
izolată:
(a)          solicită autorizarea
autorității competente în conformitate cu articolul 178 alineatul (1);
(b)          nu deplasează animalele
către o unitate de acvacultură izolată în conformitate cu
cerințele de la articolul 203 alineatul (1) și cu orice acte delegate
adoptate în conformitate cu articolul 203 alineatul (2) până când unitatea
lor nu obține autorizarea statutului respectiv de la autoritatea
competentă în conformitate cu articolele 179 și 181.
Articolul 177
Autorizarea unităților producătoare de alimente provenite de la
animale acvatice responsabile cu controlul bolilor
Operatorii unităților
producătoare de alimente provenite de la animale acvatice responsabile cu
controlul bolilor se asigură că unitățile lor sunt
autorizate de autoritatea competentă în ceea ce privește sacrificarea
animalelor acvatice în scop de control al bolilor în conformitate cu articolul 61
alineatul (1) litera (b), articolul 62, articolul 68 alineatul (1) și
articolul 78 alineatele (1) și (2) și cu normele adoptate în temeiul
articolului 63, articolului 70 alineatul (3), articolului 71 alineatul (3)
și articolului 78 alineatul (3).
Articolul 178
Obligația de informare a operatorilor pentru a obține autorizarea
și acte de punere în aplicare
1.           Pentru a solicita autorizarea
unității lor, astfel cum se prevede la articolul 174 alineatul (1),
articolul 175, articolul 176 litera (a) și articolul 177 operatorii
furnizează autorității competente informații privind:
(a)     denumirea și adresa operatorului;
(b)     amplasarea unității și o
descriere a instalațiilor;
(c)     categoriile, speciile și
numărul de animale de acvacultură din cadrul unității;
(d)     tipul de unitate;
(e)     dacă este cazul, detaliile privind
autorizarea unui grup de unități de acvacultură în conformitate
cu articolul 175;
(f)      alte aspecte ale unității de
acvacultură care sunt relevante pentru a stabili riscul reprezentat de
aceasta.
2.           Operatorii unităților
menționate la alineatul (1) informează autoritatea competentă cu
privire la orice:
(a)     schimbări semnificative în
unități în privința problemelor menționate la alineatul (1)
litera (c);
(b)     încetarea activității în
unitate.
3.           Comisia, prin intermediul actelor de
punere în aplicare, poate stabili norme privind informațiile care trebuie
furnizate de către operatori în cererea pentru autorizarea
unității lor, în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol.
Actele de punere în aplicare respective se adoptă în conformitate cu
procedura de examinare menționată la articolul 255 alineatul (2).
Articolul 179
Acordarea autorizației și condițiile de autorizare și acte
delegate
1.           Autoritatea competentă
acordă autorizația unităților de acvacultură
menționate la articolul 174 alineatul (1) și la articolul 176 litera
(a), grupurilor de unități de acvacultură menționate la
articolul 175 și unităților producătoare de alimente
provenite de la animale acvatice responsabile cu controlul bolilor
menționate la articolul 177 numai în cazul în care aceste
unități:
(a)     respectă următoarele
dispoziții, după caz, privind:
(i)      carantina, izolarea și alte
măsuri de biosecuritate, luând în considerare cerințele
prevăzute la articolul 9 alineatul (1) litera (b) și normele adoptate
în conformitate cu articolul 9 alineatul (2);
(ii)      cerințele în materie de
supraveghere prevăzute la articolul 22 și în cazul în care este
pertinent pentru tipul de unitate și riscul implicat, la articolul 23
și normele adoptate în temeiul articolului 24;
(iii)     ținerea evidențelor
prevăzute la articolele 185-187 și în normele adoptate în temeiul
articolelor 188 și 189;
(b)     dispun de instalații și
echipamente care:
(i)      sunt adecvate pentru a reduce riscul
introducerii și răspândirii bolilor la un nivel acceptabil, luând în
considerare tipul de unitate de acvacultură;
(ii)      dispun de o capacitate
corespunzătoare pentru cantitatea de animale de acvacultură;
(c)     nu conduc la un risc inacceptabil de
răspândire a bolilor, luând în considerare măsurile existente de
reducere a riscului;
(d)     dispun de un sistem care permite
operatorului să demonstreze autorității competente că
cerințele prevăzute la literele (a), (b) și (c) sunt
îndeplinite.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
cerințele prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol în ceea ce
privește:
(a)     carantina, izolarea și alte
măsuri de biosecuritate menționate la alineatul (1) litera (a)
punctul (i);
(b)     supravegherea menționată la
alineatul (1) litera (a) punctul (ii);
(c)     instalațiile și echipamentele
menționate la alineatul (1) litera (b).
3.           Comisia ia în considerare
următoarele aspecte la stabilirea normelor care urmează să fie
prevăzute în actele delegate, care vor fi adoptate conform alineatului (2):
(a)     riscurile prezentate de fiecare tip de
unitate;
(b)     speciile și categoriile de animale
de acvacultură sau acvatice;
(c)     tipul de producție;
(d)     tiparele de deplasare specifice tipului
de unitate de acvacultură și speciilor și categoriilor de
animale deținute în respectivele unități.
Articolul 180
Domeniul de aplicare al autorizării unităților
Autoritatea competentă precizează în
mod explicit în autorizațiile unităților de acvacultură sau
ale unității producătoare de alimente provenite de la animale
acvatice responsabilă cu controlul bolilor acordate în conformitate cu
articolul 179 alineatul (1):
(a)          pentru
ce tipuri de unități de acvacultură menționate la articolul
174 alineatul (1) și la articolul 176 litera (a), grupuri de
unități de acvacultură menționate la articolul 175 și
unități producătoare de alimente provenite de la animale
acvatice responsabile cu controlul bolilor menționate la articolul 177
și în normele adoptate în conformitate cu articolul 174 alineatul (3)
litera (b) se aplică autorizarea;
(b)          pentru
ce tipuri de categorii și specii de animale de acvacultură se
aplică autorizarea.
Articolul 181
Proceduri pentru acordarea autorizării de către autoritatea
competentă
1.           Autoritatea competentă
stabilește procedurile pe care operatorii să le urmeze pentru a
solicita autorizarea unităților lor în conformitate cu articolul 174
alineatul (1) și articolele 176 și 177.
2.           La primirea unei cereri de
autorizare din partea unui operator în conformitate cu articolul 174 alineatul
(1), articolul 176 și articolul 177, autoritatea competentă face o
vizită la fața locului.
3.           Autoritatea competentă poate
acorda o autorizare condiționată pentru o unitate în cazul în care,
din cererea operatorului și din vizita ulterioară la fața
locului în unitate întreprinsă de către autoritatea competentă,
astfel cum se prevede la alineatul (1) din prezentul articol, reiese că
unitatea îndeplinește toate cerințele principale pentru a oferi
garanții suficiente că o astfel de unitate nu prezintă un risc
semnificativ, cu scopul de a asigura conformitatea cu cerințele restante
pentru autorizare prevăzute la articolul 179 alineatul (1) și în
normele adoptate în conformitate cu articolul 179 alineatul (2).
4.           În cazul în care autorizația
condiționată a fost acordată de autoritatea competentă în
conformitate cu alineatul (3) din prezentul articol, aceasta acordă o
autorizație completă numai decât în cazul în care reiese din o
altă vizită la fața locului a unității, efectuată
în termen de trei luni de la data acordării autorizației
condiționate, că unitatea respectă toate condițiile de
autorizare prevăzute la articolul 179 alineatul (1) și normele
adoptate în conformitate cu articolul 179 alineatul (2).
În cazul în care vizita la fața locului
arată că a avut loc un progres evident, dar unitatea nu respectă
încă toate cerințele respective, autoritatea competentă poate
prelungi autorizația condiționată. Cu toate acestea, durata unei
autorizări condiționate nu poate depăși o perioadă
totală de șase luni.
Articolul 182
Reexaminarea, suspendarea și retragerea autorizațiilor de către
autoritatea competentă
1.           Autoritatea competentă
examinează în mod constant autorizațiile acordate
unităților în conformitate cu articolul 179 alineatul (1).
2.           În cazul în care autoritatea
competentă identifică deficiențe grave în unitate în ceea ce
privește respectarea cerințelor prevăzute la articolul 179
alineatul (1) și în normele adoptate în conformitate cu articolul 179
alineatul (2), iar operatorul nu este în măsură să furnizeze
garanții adecvate că aceste deficiențe vor fi rezolvate,
autoritatea competentă inițiază procedurile de retragere a
autorizației unității.
Cu toate acestea, autoritatea competentă
poate suspenda autorizația unei unități în cazul în care
operatorul poate garanta că va soluționa deficiențele într-un
interval rezonabil de timp.
3.           Autorizarea
se reatribuie după retragerea sau suspendarea în conformitate cu alineatul
(2) numai în cazul în care autoritatea competentă s-a asigurat că
unitatea respectă pe deplin toate cerințele prezentului regulament,
pertinente pentru acest tip de unitate.
Secțiunea 3
registrul autorității competente pentru unități de
acvacultură și unități producătoare de alimente
provenite de la animale acvatice responsabile cu controlul bolilor
Articolul 183
Registrul pentru unități de acvacultură și
unități producătoare de alimente provenite de la animale
acvatice responsabile cu controlul bolilor
1.           Autoritatea competentă
întocmește și menține la zi un registru cu:
(a)     toate unitățile de acvacultură
înregistrate în conformitate cu articolul 171;
(b)     toate unitățile de
acvacultură autorizate în conformitate cu articolul 179 alineatul (1);
(c)     toate unitățile
producătoare de alimente provenite de la animale acvatice responsabile cu
controlul bolilor aprobate în conformitate cu articolul 179 alineatul (1).
2.           Registrul de unități de
acvacultură prevăzut la alineatul (1) conține informații
privind:
(a)     numele și adresa operatorului
și numărul său de înregistrare;
(b)     poziția geografică a
unității de acvacultură sau, după caz, a grupului de
unități de acvacultură;
(c)     tipul de producție în unitate;
(d)     aprovizionarea cu apă și
evacuarea apei din unitate, atunci când este cazul;
(e)     speciile de animale de acvacultură
deținute în unitate;
(f)      informații actualizate privind
statutul sanitar al unității de acvacultură înregistrate sau,
dacă este cazul, al grupului de unități, în ceea ce
privește bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (d).
3.           În cazul unităților
autorizate în conformitate cu articolul 179 alineatul (1), autoritatea
competentă pune la dispoziția publicului, prin mijloace electronice,
cel puțin informațiile menționate la alineatul (2) literele (a),
(c), (e) și (f) din prezentul articol.
4.           Dacă este cazul și este
relevant, autoritatea competentă poate combina înregistrarea
prevăzută la alineatul (1) cu înregistrarea în alte scopuri.
Articolul 184
Delegarea de competențe și acte de punere în aplicare cu privire la
registrul unităților de acvacultură
1.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 254 privind:
(a)     informațiile care trebuie incluse în
registrul unităților de acvacultură prevăzut la articolul 183
alineatul (1);
(b)     disponibilitatea publică a
respectivului registru de unități.
2.           Comisia, prin intermediul actelor de
punere în aplicare, poate stabili norme privind formatul și procedurile de
înregistrare a unităților prevăzute la articolul 183 alineatele
(1) și (3).
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Secțiunea 4
Ținerea de evidențe și trasabilitate
Articolul 185
Obligațiile operatorilor de unități de acvacultură de a
ține evidențe
1.           Operatorii de unități de
acvacultură care fac obiectul înregistrării în conformitate cu
articolul 171 sau al autorizării, în conformitate cu articolul 179
alineatul (1) păstrează registre actualizate care conțin cel
puțin următoarele informații:
(a)     toate deplasările animalelor de
acvacultură și ale produselor de origine animală obținute
din aceste animale către și din unitățile de
acvacultură, indicând, după caz:
(i)      locul lor de origine sau de
destinație;
(ii)      data deplasărilor;
(b)     certificatele de sănătate
animală pe hârtie sau în format electronic care trebuie să
însoțească deplasările animalelor de acvacultură care
sosesc la unitatea de acvacultură în conformitate cu articolul 208 și
cu normele adoptate în conformitate cu articolul 211 literele (b) și (c)
și cu articolul 213 alineatul (2);
(c)     mortalitatea la fiecare unitate
epidemiologică și alte probleme legate de boli în cadrul
unității de acvacultură în raport cu tipul de producție;
(d)     măsurile de biosecuritate,
supravegherea, tratamentele, rezultatele testelor și alte informații
relevante, după caz, pentru:
(i)      categoria și specia de animale de
acvacultură din cadrul unității;
(ii)      tipul de producție în unitatea de
acvacultură;
(iii)     tipul de unitate de acvacultură;
(e)     rezultatele vizitelor de
sănătate animală, atunci când este necesar, în conformitate cu
articolul 23 alineatul (1) și cu normele adoptate în temeiul articolului 24;

2.           Operatorii de unități de
acvacultură trebuie:
(a)     să înregistreze informațiile
prevăzute în alineatul (1) litera (a), astfel încât trasabilitatea
locurilor de origine și de destinație ale animalelor acvatice să
poată fi garantată;
(b)     să păstreze informațiile
prevăzute la alineatul (1) privind unitatea de acvacultură și
să le pună la dispoziția autorității competente, la
cererea acesteia;
(c)     să păstreze informațiile prevăzute
la alineatul (1) pentru o perioadă minimă care urmează să
fie stabilită de către autoritatea competentă, dar care nu poate
fi mai mică de trei ani.
Articolul 186
Obligația de a ține evidențe în cadrul unităților
producătoare de alimente provenite de la animale acvatice responsabile cu
controlul bolilor
1.           Operatorii unităților
producătoare de alimente provenite de la animale acvatice responsabile cu
controlul bolilor supuse autorizării în conformitate cu articolul 177
țin evidențe actualizate ale tuturor deplasărilor animalelor de
acvacultură și ale produselor de origine animală obținute
de la aceste animale către și din astfel de unități.
2.           Operatorii unităților
producătoare de alimente provenite de la animale acvatice responsabile cu
controlul bolilor:
(a)     păstrează informațiile
prevăzute la alineatul (1) privind unitatea producătoare de alimente
provenite de la animale acvatice responsabilă cu controlul bolilor și
le pune la dispoziția autorității competente, la cerere;
(b)     păstrează registrele prevăzute
la alineatul (1) pentru o perioadă minimă care urmează să
fie stabilită de către autoritatea competentă, dar care nu poate
fi mai mică de trei ani.
Articolul 187
Obligația de a ține evidențe pentru transportatori
1.           Transportatorii de animale de acvacultură
și de animale acvatice sălbatice destinate acvaculturii
păstrează registre actualizate cu privire la:
(a)     ratele de mortalitate ale animalelor de
acvacultură și ale animalelor acvatice sălbatice în timpul
transportului, în funcție de tipul de transport și de speciile de
animale de acvacultură și animale acvatice sălbatice
transportate;
(b)     unitățile de acvacultură
și unitățile producătoare de alimente provenite de la
animale acvatice responsabile cu controlul bolilor vizitate de mijloacele de transport;

(c)     orice schimb de apă care a avut loc
în timpul transportului, precizând sursa apei noi și locurile de eliberare
a apei.
2.           Transportatorii:
(a)     țin evidențe astfel cum se
prevede la alineatul (1) și le pun la dispoziția
autorității competente, la cerere;
(b)     păstrează evidențele
prevăzute la alineatul (1) pentru o perioadă minimă care
urmează să fie stabilită de către autoritatea
competentă, dar care nu poate fi mai mică de trei ani.
Articolul 188
Delegarea competențelor privind ținerea evidențelor
1.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind normele
de completare a cerințelor privind ținerea evidențelor
prevăzute la articolele 185, 186 și 187 de stabilire a normelor
referitoare la:
(a)     derogările de la cerințele de
ținere a evidențelor pentru:
(i)      operatorii anumitor categorii de
instalații de acvacultură și transportatorii;
(ii)      unitățile de acvacultură
care dețin un număr redus de animale sau transportatorii care
transportă un număr mic de animale;
(iii)     anumite categorii sau specii de
animale;
(b)     informațiile care trebuie
înregistrate de operatori în plus față de cele prevăzute la
articolul 185 alineatul (1), articolul 186 alineatul (1) și articolul 187
alineatul (1);
(c)     perioada minimă de timp în care
evidențele prevăzute la articolele 185, 186 și 187 trebuie
să fie păstrate.
2.           Comisia are în vedere
următoarele aspecte la adoptarea actelor delegate prevăzute la
alineatul (1):
(a)     riscurile prezentate de fiecare tip de
unitate de acvacultură;
(b)     categoriile sau speciile de animale de
acvacultură din cadrul unității;
(c)     tipul de producție în unitate;
(d)     tiparele de deplasare specifice tipului
de unitate de acvacultură sau de unitate producătoare de alimente
provenite de la animale acvatice responsabilă cu controlul bolilor;
(e)     numărul sau volumul de animale de
acvacultură în cadrul unității sau care sunt transportate.
Articolul 189
Competențe de executare privind ținerea evidențelor
Prin actele de
punere în aplicare, Comisia poate stabili norme privind:
(a)          formatul evidențelor care
trebuie ținute în conformitate cu articolele 185, 186 și 187;
(b)          ținerea acestor evidențe
în format electronic;
(c)          specificațiile tehnice de
ținere a evidențelor.
Actele de punere în aplicare respective se adoptă
în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 255
alineatul (2).
Capitolul 2
Circulația în interiorul Uniunii a animalelor acvatice altele decât
animalele acvatice de companie
Secțiunea 1
Cerințe generale
Articolul 190
Cerințe generale pentru circulația animalelor acvatice
1.           Operatorii iau măsuri adecvate
pentru a garanta că circulația animalelor acvatice nu pune în pericol
starea de sănătate de la locul de destinație în ceea ce
privește:
(a)     bolile listate menționate la articolul
8 alineatul (1) litera (d);
(b)     bolile emergente.
2.           Operatorii
nu deplasează animalele acvatice în unități de acvacultură
sau pentru consumul uman sau nu le eliberează în natură în cazul în
care respectivele animale acvatice fac obiectul:
(a)     restricțiilor de circulație
care afectează categoria și specia în cauză după cum se
prevede în normele stabilite la articolul 55 alineatul (1), articolul 56,
articolul 61 alineatul (1), articolul 62, articolul 64, articolul 65, articolul
70 alineatele (1) și (2), articolul 74 alineatul (1), articolul 78
alineatele (1) și (2), articolul 80 alineatele (1) și (2) și în
normele adoptate în conformitate cu articolul 55 alineatul (2), articolul 63,
articolul 67, articolul 70 alineatul (3), articolul 71 alineatul (3), articolul
74 alineatul (3), articolul 79, articolul 80 alineatul (4) și articolul 81
alineatul (2); sau
(b)     măsurilor de urgență
prevăzute la articolele 244 și 247 și în normele adoptate în
conformitate cu articolul 248.
Cu toate acestea, operatorii pot deplasa
respectivele animale acvatice în cazul în care sunt prevăzute
derogări de la restricțiile de circulație pentru astfel de
deplasări sau eliberări în Titlul II din partea III sau sunt
prevăzute derogări de la măsurile de urgență adoptate
în conformitate cu articolul 248.
3.           Operatorii
iau toate măsurile necesare pentru a se asigura că animalele de
acvacultură, după părăsirea locului lor de origine, sunt
transportate fără întârziere la locul final de destinație.
Articolul 191
Măsuri de prevenire a bolilor care se aplică transportului și
acte delegate
1.           Operatorii iau măsurile de
prevenire a bolilor corespunzătoare și necesare pentru a se asigura
că:
(a)     starea de sănătate a animalelor
acvatice nu este pusă în pericol în cursul transportului;
(b)     operațiunile de transport al
animalelor acvatice nu cauzează o posibilă răspândire a bolilor
listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d) la oameni
și animale pe drum și în locurile de destinație;
(c)     curățarea, dezinfectarea
și dezinfestarea echipamentelor și a mijloacelor de transport și
alte măsuri de biosecuritate adecvate sunt efectuate în funcție de
riscurile implicate de transport.
(d)     orice schimb de apă în timpul
transportului animalelor acvatice destinate acvaculturii se efectuează în
locuri și în condiții care nu pun în pericol starea de
sănătate în ceea ce privește bolile listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d) a:
(i)      animalelor acvatice transportate;
(ii)      animalelor acvatice de pe drum și
până la locul de destinație;
(iii)     a animalelor acvatice prezente la locul
de destinație.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate potrivit articolului 253 privind:
(a)     curățarea, dezinfectarea
și dezinfestarea echipamentelor și a mijloacelor de transport în
conformitate cu alineatul (1) litera (c) și utilizarea produselor biocide
în aceste scopuri;
(b)     alte măsuri de biosecuritate
adecvate pe timpul transportului, astfel cum se prevede la alineatul (1) litera
(c);
(c)     schimbul de apă în timpul
transportului, astfel cum se prevede la alineatul (1) litera (d).
Articolul 192
Schimbarea utilizării prevăzute
1.           Animalele acvatice care sunt
deplasate pentru a fi distruse sau sacrificate în conformitate cu măsurile
prevăzute la litera (a) sau (b) nu trebuie folosite în nici un alt scop:
(a)     măsurile de prevenire a bolilor
prevăzute la articolul 31 alineatul (1), articolul 55 alineatul (1),
articolul 56, articolul 61, articolul 62, articolul 64, articolul 65, articolul
67, articolul 70, articolul 74 alineatul (1), articolul 78 și articolul 80
și normele adoptate în conformitate cu articolul 55 alineatul (2),
articolul 63, articolul 66, articolul 70 alineatul (3), articolul 71 alineatul
(3), articolul 74 alineatul (3), articolul 79, articolul 80 alineatul (3)
și articolul 81 alineatul (2);
(b)     măsurile de urgență
prevăzute la articolele 246 și 247 și în normele adoptate în
conformitate cu articolul 248.
2.           Animalele acvatice deplasate în
vederea consumului uman, acvaculturii, eliberării în natură sau a
oricărui alt scop specific, nu trebuie folosite în nici un alt scop decât
cel preconizat.
Articolul 193
Obligațiile operatorilor la locul de destinație
1.           Operatorii unităților
și ai unităților din sectorul alimentar care primesc animale de
acvacultură:
(a)     verifică prezența unuia dintre
următoarele documente:
(i)      certificatele de sănătate
animală prevăzute la articolul 208 alineatul (1), articolul 209
și articolul 224 alineatul (1) și în normele adoptate în temeiul
articolelor 188, 211 și 213;
(ii)      documentele de declarație pe
proprie răspundere prevăzute la articolul 218 alineatul (1) și
în normele adoptate în temeiul articolului 218 alineatele (3) și (4);
(b)     informează autoritatea
competentă cu privire la orice neregulă cu privire la:
(i)      animalele de acvacultură primite;
(ii)      prezența documentelor
menționate la litera (a) punctele (i) și (ii).
2.           În eventualitatea unei nereguli,
astfel cum se menționează la alineatul (1) litera (b), operatorul
izolează animalele de acvacultură vizate de neregula respectivă
până când autoritatea competentă ia o decizie cu privire la acestea.
Articolul 194
Cerințe generale în ceea ce privește circulația animalelor de
acvacultură care tranzitează state membre, dar sunt destinate
exportului din Uniune către țări sau teritorii terțe
Operatorii se asigură că animalele
de acvacultură destinate exportului către o țară
terță sau un teritoriu terț, care tranzitează teritoriul
altor state membre, respectă cerințele stabilite la articolele 190, 191
și la articolul 192.
Secțiunea 2
Animale acvatice destinate unităților de acvacultură sau care
urmează a fi eliberate în natură
Articolul 195
Mortalitate anormală sau alte simptome de boală gravă
1.           Operatorii nu deplasează
animale acvatice dintr-o unitate de acvacultură sau din natură într-o
altă unitate de acvacultură sau nu le eliberează în natură
în cazul în care acestea provin dintr-o unitate de acvacultură sau
dintr-un mediu unde există:
(a)     mortalitate anormală; sau
(b)     alte simptome de boală gravă
fără o cauză determinată.
2.           Prin derogare de la alineatul (1),
autoritatea competentă poate să autorizeze respectiva deplasare sau
eliberare a animalelor acvatice, pe baza unei evaluări a riscurilor, cu
condiția ca animalele de acvacultură să provină dintr-o
parte a unității de acvacultură sau din natură care este independentă
de unitatea epidemiologică în care mortalitatea anormală sau alte
simptome de boală au fost înregistrate.
Articolul 196
Circulația animalelor de acvacultură destinate statelor membre,
zonelor sau compartimentelor care au fost declarate indemne de boală sau
care fac obiectul unui program de eradicare și acte delegate
1.           Operatorii deplasează animale
de acvacultură de la o unitate de acvacultură numai în scopurile
menționate la litera (a) sau (b) din prezentul articol, în cazul în care
aceste animale de acvacultură provin dintr-un stat membru, dintr-o
zonă sau dintr-un compartiment care a fost declarat indemn de boală
în conformitate cu articolul 36 alineatul (3) sau articolul 37 alineatul (4)
pentru bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (b)
sau (c) atunci când sunt specii listate pentru respectivele boli listate, iar
animalele de acvacultură:
(a)     vor fi introduse într-un stat membru, o
zonă sau un compartiment din acesta care:
(i)      a fost declarat indemn de boală în
conformitate cu articolul 36 alineatul (3) sau articolul 37 alineatul (4); sau
(ii)      a făcut obiectul unui program de
eradicare, astfel cum se prevede la articolul 30 alineatele (1) și (2) în
ceea ce privește una sau mai multe dintre bolile listate menționate
la articolul 8 alienatul (1) literele (b) și (c);
(b)     sunt destinate:
(i)      unei unități de
acvacultură care face obiectul:
–
înregistrării în conformitate cu articolul 171:
sau
–
autorizării în conformitate cu articolele 174,
175, 176 și 177; sau
(ii)      eliberării în natură.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
derogările de la cerințele de circulație sau de eliberare de la
alineatul (1) din prezentul articol, care nu prezintă un risc important de
răspândire a bolilor listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (d), datorită:
(a)     speciilor, categoriilor și etapei de
viață ale animalelor de acvacultură;
(b)     tipului de unitate de origine și de
destinație;
(c)     utilizării preconizate pentru
animalele de acvacultură;
(d)     locului de destinație pentru
animalele de acvacultură;
(e)     tratamentelor speciale, metodelor de
prelucrare și altor măsuri suplimentare de limitare a riscurilor
aplicate în locurile de origine sau de destinație.
Articolul 197
Derogări acordate de statele membre în ceea ce privește
obligația operatorilor privind circulația animalelor de
acvacultură între statele membre, zonele sau compartimentele care fac
obiectul unui program de eradicare
Prin derogare de la articolul 196 alineatul (1),
statele membre pot să autorizeze operatorii să deplaseze animale de
acvacultură într-o zonă sau un compartiment din alt stat membru
pentru care s-a instituit un program de eradicare în conformitate cu articolul 30
alineatele (1) și (2) în ceea ce privește bolile listate
menționate la articolul 8 alineatul (1) literele (b) și (c), dintr-o
altă zonă sau alt compartiment pentru care un astfel de program a
fost, de asemenea, instituit pentru aceleași boli listate, cu
condiția ca această deplasare să nu pună în pericol
statutul sanitar al statului membru, zonei sau compartimentului de
destinație.
Articolul 198
Măsurile statelor membre privind eliberarea în natură a animalelor de
acvacultură
Statele membre pot solicita ca animalele de
acvacultură să fie eliberate în natură numai în cazul în care
provin dintr-un stat membru, o zonă sau un compartiment declarate indemne
de boală în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) sau articolul 37
alineatul (1), în ceea ce privește bolile listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) literele (b) și (c) pentru care specia de
animale de acvacultură care urmează să fie deplasate este o
specie listată, indiferent de statutul sanitar al zonei în care
urmează să fie eliberate.
Articolul 199
Circulația animalelor acvatice sălbatice destinate statelor membre,
zonelor sau compartimentelor care au fost declarate indemne de boală sau
care fac obiectul unui program de eradicare și acte delegate
1.           Articolele 196 și 197 se
aplică, de asemenea, circulației animalelor acvatice sălbatice
destinate unei unități de acvacultură sau unei unități
producătoare de alimente provenite de la animale acvatice
responsabilă cu controlul bolilor care face obiectul:
(a)     înregistrării în conformitate cu
articolul 171; sau
(b)     autorizării în conformitate cu
articolele 174 și 177.
2.           Operatorii
iau toate măsurile de prevenire a bolilor cu ocazia circulației între
habitate a animalelor acvatice sălbatice, astfel încât aceste
deplasări să nu prezinte un risc important de răspândire a
bolilor listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d) la
animalele acvatice din locul de destinație.
3.           Comisia
este împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu
articolul 253 privind măsurile de prevenire a bolilor care trebuie luate
de operatori, astfel cum se prevede la alineatul (2) din prezentul articol.
Secțiunea 3
Animale acvatice destinate consumului uman
Articolul 200
Circulația animalelor de acvacultură destinate statelor membre,
zonelor sau compartimentelor care au fost declarate indemne de boală sau
care fac obiectul unui program de eradicare și acte delegate
1.           Operatorii deplasează animale
de acvacultură de la o unitate de acvacultură numai în scopurile
menționate la litera (a) sau (b) din prezentul alineat, în cazul în care
aceste animale de acvacultură provin dintr-un stat membru, dintr-o
zonă sau dintr-un compartiment care a fost declarat indemn de boală
în conformitate cu articolul 36 alineatul (3) sau articolul 37 alineatul (4)
pentru bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (b)
sau (c) atunci când sunt specii listate pentru respectivele boli listate, iar
acestea:
(a)     vor fi introduse într-un stat membru sau
zonă sau compartiment din acesta care a fost declarat indemn de boală
în conformitate cu articolul 36 alineatul (3) sau articolul 37 alineatul (4)
sau în care este stabilit un program de eradicare în conformitate cu articolul 30
alineatul (1) sau (2), în ceea ce privește una sau mai multe boli listate
menționate la articolul 8 alineatul (1) literele (b) și (c);
(b)     sunt destinate consumului uman.
2.           Prin derogare de la alineatul (1)
din prezentul articol, statele membre pot să autorizeze operatorii să
introducă animale de acvacultură într-o zonă sau un compartiment
pentru care s-a instituit un program de eradicare în conformitate cu articolul 30
alineatul (1) sau (2) în ceea ce privește bolile listate menționate
la articolul 8 alineatul (1) literele (b) și (c), dintr-o altă
zonă sau alt compartiment pentru care un astfel de program a fost, de
asemenea, instituit pentru aceleași boli în respectivul stat membru, cu
condiția ca această deplasare să nu pună în pericol
statutul sanitar al statului membru sau al zonei sau al compartimentului din
acesta.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 referitoare la
derogările de la cerințele de circulație prevăzute la
alineatul (2) din prezentul articol pentru deplasările de animale de
acvacultură care nu prezintă un risc important de răspândire a
bolilor datorită:
(a)     speciilor, categoriilor și etapei de
viață ale animalelor de acvacultură;
(b)     metodelor de deținere a animalelor
de acvacultură și tipului de producție în unitățile de
acvacultură de origine și de destinație;
(c)     utilizării preconizate pentru
animalele de acvacultură;
(d)     locului de destinație pentru
animalele de acvacultură;
(e)     tratamentelor speciale, metodelor de
prelucrare și altor măsuri suplimentare de limitare a riscurilor
aplicate în locul de origine sau locul de destinație.
Articolul 201
Circulația animalelor acvatice sălbatice destinate statelor membre,
zonelor sau compartimentelor care au fost declarate indemne de boală sau
care fac obiectul unui program de eradicare și acte delegate
1.           Articolul 200 alineatele (1) și
(2) și normele adoptate în temeiul articolului 200 alineatul (3) se
aplică, de asemenea, circulației animalelor acvatice sălbatice
destinate consumului uman și care sunt destinate statelor membre, zonelor
sau compartimentelor care au fost declarate indemne de boală în
conformitate cu articolul 36 alineatul (3) sau articolul 37 alineatul (4) sau
care fac obiectul unui program de eradicare în conformitate cu articolul 30
alineatul (1) sau (2), în cazul în care aceste măsuri sunt necesare pentru
a se asigura că aceste animale acvatice sălbatice nu prezintă un
risc important de răspândire a bolilor listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d) la animalele acvatice de la locul de
destinație.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 în ceea ce privește
cerințele de circulație pentru animalele acvatice sălbatice
destinate consumului uman, de completare a alineatului (1) din prezentul
articol.
Secțiunea 4
Animalele acvatice care nu sunt destinate unităților, eliberării
în natură sau consumului uman
Articolul 202
Circulația animalelor acvatice care nu sunt destinate
unităților, eliberării în natură sau consumului uman
și acte delegate
1.           Operatorii iau măsurile
preventive necesare pentru a garanta că circulația animalelor
acvatice care nu sunt destinate unităților, eliberării în
natură sau consumului uman nu prezintă un risc important de
răspândire a bolilor listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (d) la animalele acvatice de la locul de destinație.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
măsurile preventive prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol
pentru a garanta că animalele de acvacultură nu răspândesc
bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d), ținând
cont, în același timp, de aspectele menționate la alineatul (3) din
prezentul articol.
3.           Comisia are în vedere
următoarele aspecte la adoptarea actelor delegate prevăzute la
alineatul (2):
(a)     bolile listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d) relevante pentru specia sau categoria de
animale acvatice care urmează să fie transportate;
(b)     statutul sanitar în ceea ce privește
bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d) în
compartimentele, zonele sau statele membre de origine și de
destinație;
(c)     locurile de origine și de
destinație;
(d)     tipul deplasărilor animalelor
acvatice;
(e)     speciile și categoriile de animale
acvatice;
(f)      vârsta animalelor acvatice;
(g)     alți factori epidemiologici.
Secțiunea 5
Derogări de la secțiunile 1-4 și măsuri suplimentare de
limitare a riscurilor
Articolul 203
Animale acvatice destinate unităților de acvacultură izolate
și acte delegate
1.           Operatorii deplasează animale
acvatice către o unitate de acvacultură izolată numai în cazul
în care respectă următoarele condiții:
(a)     provin dintr-o altă unitate de
acvacultură izolată;
(b)     nu prezintă un risc important de
răspândire a bolilor listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (d) la speciile de animale listate din cadrul unității de
acvacultură izolate de destinație, cu excepția cazului în care
această deplasare este autorizată în scopuri științifice.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate potrivit articolului 253 privind:
(a)     cerințele detaliate privind circulația
animalelor de acvacultură către unități de acvacultură
izolate, în plus față de cele prevăzute la alineatul (1) din
prezentul articol;
(b)     normele specifice pentru circulația
animalelor de acvacultură către unitățile de
acvacultură izolate în care măsurile existente de limitare a
riscurilor garantează că respectivele deplasări nu prezintă
riscuri importante pentru sănătatea animalelor de acvacultură
din acea unitate de acvacultură izolată și din
unitățile învecinate.
Articolul 204
Derogări privind circulația animalelor acvatice în scopuri
științifice și actele delegate
1.           Autoritatea competentă de la
locul de destinație poate, sub rezerva acordului autorității
competente de la locul de origine, să autorizeze circulația în
scopuri științifice pe teritoriul său a animalelor acvatice,
care nu se conformează cerințelor de la secțiunile 1 - 4, cu
excepția articolului 190 alineatele (1) și (3), articolului 191,
articolului 192 și a articolului 193.
2.           Autoritățile competente
acordă derogări pentru circulația animalelor acvatice în scopuri
științifice, astfel cum se prevede la alineatul (1) numai în cazul în
care:
(a)     autoritățile competente de la
locul de destinație și de la locul de origine:
(i)      au convenit asupra condițiilor
pentru astfel de deplasări;
(ii)      au luat măsurile necesare de
limitare a riscurilor pentru a garanta că deplasările animalelor
acvatice respective nu pun în pericol statutul sanitar al locurilor de tranzit
și de destinație cu privire la bolile listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d);
(iii)     au notificat, atunci când este cazul,
autoritatea competentă din statele membre de tranzit cu privire la
derogarea acordată și la condițiile în care această
autorizație a fost acordată;
(b)     deplasările respectivelor animale
acvatice au loc sub supravegherea autorităților competente din locul
de origine, de destinație și, dacă este cazul, a
autorității competente a statului membru de tranzit.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în temeiul articolului 253 privind modificarea
și completarea normelor pentru derogările acordate de
autoritățile competente prevăzute la alineatele (1) și (2)
din prezentul articol.
Articolul 205
Delegarea competențelor privind cerințele specifice și
derogările în ceea ce privește expozițiile, grădinile
zoologice, magazinele de animale de companie, iazurile de grădină,
acvariile comerciale și angrosiștii
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)          cerințele specifice de
completare a normelor prevăzute în secțiunile 1-4 și în ceea ce
privește circulația animalelor acvatice în următoarele scopuri:
(i)      grădini zoologice, magazine de
animale de companie și angrosiști;
(ii)     expoziții și evenimente
sportive, culturale și evenimente similare; sau
(iii)     destinate acvariilor comerciale.
(b)          derogările de la
secțiunile 1-4 cu excepția articolului 190 alineatele (1) și (3),
articolului 191, articolului 192 și articolului 193 în ceea ce
privește circulația animalelor acvatice menționate la litera
(a).
Articolul 206
Competența de executare pentru derogări temporare privind
circulația anumitor specii sau categorii de animale acvatice
Prin intermediul
unor acte de punere în aplicare, Comisia stabilește normele privind
derogările temporare de la normele stabilite în prezentul capitol privind
circulația anumitor specii sau categorii de animale acvatice în cazul în
care:
(a)          cerințele
de circulație prevăzute la articolul 195, articolul 196 alineatul (1),
articolul 197, articolul 198, articolul 199 alineatele (1) și (2),
articolul 200, articolul 201 alineatul (1), articolul 202 alineatul (1),
articolul 203 alineatul (1), articolul 204 alineatele (1) și (2) și
în normele adoptate în conformitate cu articolul 196 alineatul (2), articolul 199
alineatul (3), articolul 201 alineatul (2), articolul 202 alineatul (2),
articolul 203 alineatul (2), articolul 204 alineatul (3) și articolul 205
nu sunt eficiente pentru limitarea riscurilor generate de anumite
deplasări de animale acvatice; sau
(b)          mai
multe boli listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d) par
să se răspândească în pofida cerințelor de circulație
stabilite în conformitate cu secțiunile 1-5.
Actele de punere
în aplicare respective se adoptă în conformitate cu procedura de examinare
menționată la articolul 255 alineatul (2).
Din motive
imperioase de urgență justificate corespunzător referitoare la o
boală listată care reprezintă un risc de impact foarte important
și ținând seama de aspectele menționate la articolul 205,
Comisia adoptă acte de punere în aplicare cu aplicabilitate imediată,
în conformitate cu procedura menționată la articolul 255 alineatul (3).
Articolul 207
Aspecte care trebuie luate în considerare la adoptarea actelor delegate și
actelor de punere în aplicare prevăzute în prezenta secțiune
Comisia ia în considerare următoarele
aspecte la stabilirea normelor care urmează să fie prevăzute în
actele delegate și în actele de punere în aplicare menționate la
articolul 203 alineatul (2), articolul 204 alineatul (3), articolul 205 și
articolul 206:
(a)          riscurile implicate de
circulație;
(b)          statutul sanitar în ceea ce
privește bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (d) în locurile de origine și de destinație;
(c)          speciile de animale acvatice listate
pentru bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d);
(d)          măsurile de biosecuritate în
vigoare;
(e)          orice condiții specifice în
care animalele acvatice sunt ținute;
(f)           tiparele de deplasare specifice
tipului de unitate de acvacultură și specia și categoria de
animale de acvacultură în cauză;
(g)          alți factori epidemiologici.
Secțiunea 6
Certificarea sănătății animalelor
Articolul 208
Obligația operatorilor de a se asigura că animalele de
acvacultură sunt însoțite de un certificat de sănătate
animală
1.           Operatorii deplasează animale
de acvacultură în cazul în care sunt însoțite de un certificat de
sănătate animală eliberat de autoritatea competentă a
statului membru de origine, în conformitate cu articolul 216 alineatul (1),
numai în cazul în care sunt din speciile listate pentru bolile listate
menționate la litera (a) și sunt deplasate în unul dintre
următoarele scopuri:
(a)     sunt destinate introducerii într-un stat
membru sau zonă sau compartiment din acesta care a fost declarat indemn de
boală în conformitate cu articolul 36 alineatul (3) și articolul 37
alineatul (4) sau în care este stabilit un program de eradicare în conformitate
cu articolul 30 alineatul (1) sau (2), în ceea ce privește una sau mai
multe boli listate menționate la articolul 8 alineatul (1) literele (b)
și (c); și
(b)     sunt destinate unuia dintre
următoarele scopuri:
(i)      o unitate de acvacultură;
(ii)      eliberării în natură;
(iii)     consumului uman.
2.           Operatorii deplasează animale
de acvacultură în cazul în care sunt însoțite de un certificat de
sănătate animală eliberat de autoritatea competentă a
statului membru de origine, în conformitate cu articolul 216 alineatul (1),
numai în cazul în care sunt din speciile listate pentru boala/bolile
listată/listate relevantă/relevante
menționată/menționate la litera (a) și sunt deplasate în
unul dintre următoarele scopuri:
(a)     sunt autorizate să
părăsească o zonă de restricție care face obiectul
măsurilor de control al bolilor prevăzute la articolul 55 alineatul (1)
litera (f) punctul (ii), articolul 56, articolul 64, articolul 65 alineatul (1),
articolul 74 alineatul (1), articolul 78 alineatele (1) și (2) sau în
normele adoptate în conformitate cu articolul 55 alineatul (2), articolul 67,
articolul 68, articolul 71 alineatul (3), articolul 74 alineatul (3), articolul
79, articolul 81 alineatul (2) și articolul 248 pentru una sau mai multe
dintre bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1) literele (a)
și (b);
(b)     sunt destinate uneia dintre
următoarele utilizări:
(i)      o unitate de acvacultură;
(ii)      eliberării în natură;
(iii)     consumului uman.
3.           Operatorii iau toate măsurile
necesare pentru a se asigura că certificatul de sănătate
animală însoțește animalele de acvacultură de la locul de
origine la locul de destinație, cu excepția cazului în care se
prevăd măsuri specifice în normele adoptate în temeiul articolului 214.

Articolul 209
Obligația operatorilor de a se asigura că alte animale acvatice sunt
însoțite de un certificat de sănătate animală și
competențe de executare
1.           Operatorii deplasează animalele
acvatice, altele decât animalele de acvacultură menționate la
articolul 208 alineatele (1) și (2) numai în cazul în care sunt
însoțite de un certificat de sănătate animală eliberat de
autoritatea competentă din locul de origine în conformitate cu articolul 216
alineatul (1), în cazul în care, din cauza riscului implicat de circulația
acestor animale acvatice, certificarea sănătății animale
este necesară pentru a asigura conformitatea cu cerințele de
circulație pentru speciile listate de animale:
(a)     cerințele prevăzute la
secțiunile 1-5 și normele adoptate în conformitate cu secțiunile
respective;
(b)     măsurile de control al bolilor
prevăzute la articolul 55 alineatul (1), articolul 56, articolul 61
alineatul (1), articolul 62, articolul 64, articolul 65 alineatul (1),
articolul 74 alineatul (1) și articolul 78 alineatele (1) și (2) sau
normele adoptate în conformitate cu articolul 55 alineatul (2), articolul 63,
articolul 67, articolul 68, articolul 71 alineatul (3), articolul 74 alineatul
(3), articolul 79 și articolul 81 alineatul (2).
(c)     măsurile de urgență
prevăzute în normele adoptate în conformitate cu articolul 248.
2.           Articolul 208 se aplică, de
asemenea, animalelor acvatice sălbatice destinate unei unități
de acvacultură, cu excepția cazului în care autoritatea
competentă de origine concluzionează că certificarea nu este
fezabilă din cauza naturii locului de origine al animalelor acvatice
sălbatice respective.
3.           Comisia stabilește, prin
intermediul unor acte de punere în aplicare, norme privind obligația
operatorilor prevăzute la alineatul (2) din prezentul articol, pentru a
garanta că animalele acvatice sălbatice destinate unei
unități de acvacultură sunt însoțite de un certificat de
sănătate animală.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Articolul 210
Derogarea de către statele membre a certificării
sănătății animale
Prin derogare de la cerințele de
certificare a sănătății animale prevăzute la
articolele 208 și 209 statele membre pot acorda derogări privind
circulația pe teritoriul lor a anumitor transporturi de animale acvatice
fără un certificat de sănătate animală, cu
condiția ca acestea să aibă un sistem alternativ funcțional
care să garanteze că astfel de transporturi pot fi urmărite
și că respectă cerințele privind sănătatea
animală pentru astfel de deplasări prevăzute la secțiunile 1
- 5.
Articolul 211
Delegarea competenței în ceea ce privește certificarea
sănătății animale pentru animalele acvatice
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)          derogări de la cerințele
privind certificatele de sănătate animală prevăzute la
articolele 208 și 209 și condițiile pentru astfel de
derogări, pentru circulația animalelor acvatice care nu prezintă
un risc important de răspândire a bolilor datorită:
(i)      categoriilor, etapei de viață
sau speciei animalelor acvatice;
(ii)     metodelor de ținere și tipului
de producție pentru aceste specii și categorii de animale de
acvacultură;
(iii)     utilizării preconizate pentru
animalele acvatice;
(iv)    locului de destinație pentru
animalele acvatice;
(b)          normele speciale pentru
certificatele de sănătate animală prevăzute la articolele 208
și 209 în cazul în care măsurile alternative de limitare a riscului
luate de către autoritatea competentă garantează:
(i)      trasabilitatea animalelor acvatice;
(ii)     că animalele acvatice deplasate
respectă condițiile de sănătate animală necesare
prevăzute în secțiunile 1-5.
(c)          normele
detaliate privind certificatele de sănătate animală necesare
pentru a însoți circulația animalelor acvatice în scopuri
științifice menționate la articolul 204 alineatul (1).
Articolul 212
Conținutul certificatului de sănătate animală
1.           Certificatul de sănătate
animală conține cel puțin următoarele informații:
(a)     unitatea sau locul de origine, unitatea
sau locul de destinație și, în cazul în care este relevant pentru
răspândirea bolilor, orice unitate sau loc vizitat pe rută;
(b)     o descriere a animalelor acvatice;
(c)     numărul, volumul sau greutatea
animalelor acvatice;
(d)     informațiile necesare pentru a
demonstra că animalele acvatice sunt în conformitate cu cerințele de
circulație prevăzute la secțiunile 1-5.
2.           Certificatul de sănătate
animală ar putea include și alte informații necesare în temeiul
altor acte legislative ale Uniunii.
Articolul 213
Delegarea de competențe și acte de punere în aplicare cu privire la
conținutul certificatelor de sănătate animală
1.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 253 privind conținutul
certificatelor de sănătate animală prevăzut la articolul 212
alineatul (1):
(a)     normele detaliate privind conținutul
respectivelor certificate de sănătate animală prevăzute la
articolul 212 alineatul (1) pentru diferite categorii și specii de animale
acvatice;
(b)     informații suplimentare care
urmează să fie incluse în certificatul de sănătate
animală prevăzut la articolul 212 alineatul (1).
2.           Prin intermediul actelor de punere
în aplicare, Comisia poate stabili norme pentru formularele tip de certificate
de sănătate animală.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Articolul 214
Obligația operatorilor de a garanta că certificatele de
sănătate animală însoțesc animalele acvatice la locul de
destinație și acte delegate
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind măsurile specifice
de completare a cerințelor de certificare a sănătății
animale prevăzute la articolul 208 pentru următoarele tipuri de
circulație a animalelor acvatice:
(a)          circulația animalelor acvatice,
care nu își pot continua ruta către locul de destinație
finală și care trebuie să se întoarcă la locul lor de
origine sau să fie deplasate către o destinație diferită,
pentru unul sau mai multe dintre următoarele motive:
(i)      traseul lor planificat a fost întrerupt
în mod neașteptat din motive de bunăstare a animalelor;
(ii)     accidente sau evenimente neprevăzute
pe rută;
(iii)     animalele acvatice au fost respinse la
locul de destinație într-un alt stat membru sau la frontiera externă
a Uniunii;
(iv)    animalele acvatice au fost respinse
într-o țară terță;
(b)          circulația animalelor acvatice
în vederea expozițiilor și a evenimentelor sportive, culturale
și similare, și întoarcerea ulterioară a acestora în țara
de origine.
Articolul 215
Obligația operatorilor de a coopera cu autoritățile competente
în vederea certificării sănătății animale
Operatorii:
(a)          furnizează
autorității competente toate informațiile necesare pentru a
completa certificatul de sănătate animală prevăzut la
articolele 208 și 209 și în normele adoptate în conformitate cu
articolele 211, 213 și 214;
(b)          dacă este necesar, supun
animalele acvatice la controale ale identității, fizice și ale
documentelor, astfel cum se prevede în articolul 216 alineatul (3), precum
și în normele adoptate în conformitate cu articolul 216 alineatul (4).
Articolul 216
Responsabilitatea autorității competente în ceea ce privește
certificarea sănătății animale și acte delegate
1.           Autoritatea competentă, la
cererea operatorului, emite un certificat de sănătate animală
pentru circulația animalelor acvatice, în cazurile prevăzute la
articolele 208 și 209 sau în normele adoptate în temeiul articolelor 211
și 214, cu condiția ca următoarele cerințe de
sănătate animală să fi fost respectate, după caz:
(a)     cele prevăzute la articolul 190,
articolul 191 alineatul (1), articolul 192, articolul 194, articolul 195,
articolul 196 alineatul (1), articolul 197, articolul 198, articolul 199
alineatele (1) și (2), articolul 200, articolul 202 alineatul (1),
articolul 203 alineatul (1) și articolul 204 alineatele (1) și (2);
(b)     cele prevăzute în actele delegate
adoptate în temeiul articolului 191 alineatul (2), articolului 196 alineatul (2),
articolului 199 alineatul (3), articolului 200 (3), articolului 201 alineatul (2),
articolului 202 alineatul (2), articolului 203 alineatul (2), articolului 204
alineatul (3) și articolului 205;
(c)     cele prevăzute în acte de punere în
aplicare adoptate în temeiul articolului 206.
2.           Certificatele de sănătate
animală:
(a)     se verifică și se semnează
de către medicul veterinar oficial;
(b)     rămân valabile pentru perioada de
timp prevăzută în normele adoptate în temeiul alineatului (4) litera
(b), pe parcursul căreia animale acvatice care intră sub
incidența sa trebuie să continue să respecte garanțiile
privind sănătatea animală cuprinse în acesta.
3.           Medicul veterinar oficial, înainte
de semnarea unui certificat de sănătate animală, verifică
dacă animalele acvatice cuprinse în acesta respectă cerințele
prezentului capitol prin intermediul unor controale ale documentelor, ale
identității și fizice prevăzute în actele delegate adoptate
în temeiul alineatului (4), dacă este cazul, luând în considerare speciile
și categoriile de animale acvatice în cauză și cerințele de
sănătate animală.
4.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 prin care
stabilește normele privind:
(a)     tipurile de controale și
examinări ale documentelor, ale identității și fizice
pentru diferitele specii și categorii de animale acvatice care trebuie
efectuate de către medicul veterinar oficial în conformitate cu alineatul
(3) din prezentul articol, pentru a verifica respectarea cerințelor din
prezentul capitol;
(b)     termenele-limită pentru realizarea
unor astfel de controale și examinări ale documentelor, ale
identității și fizice și pentru eliberarea certificatelor
de sănătate animală de către medicul veterinar oficial,
înainte de deplasarea loturilor de animale acvatice.
Articolul 217
Certificate electronice de sănătate
Certificatele electronice de
sănătate animală produse, prelucrate și transmise prin
intermediul sistemului IMSOC pot înlocui certificatele de sănătate
animală de însoțire prevăzute la articolul 208 în cazul în care
aceste certificate electronice de sănătate animală:
(a)          conțin toate informațiile
pe care trebuie să le conțină certificatul tip de
sănătate animală, în conformitate cu articolul 212 alineatul (1)
și cu normele adoptate în temeiul articolul 213;
(b)          asigură trasabilitatea
animalelor acvatice și legătura dintre respectivele animale și
certificatul electronic de sănătate animală.
Articolul 218
Declarația pe proprie răspundere de către operatori pentru
deplasările de animale de acvacultură către alte state membre
și acte delegate
1.           Operatorii de la locul de origine
emit un document de declarație pe proprie răspundere pentru
deplasările animalelor de acvacultură de la locul lor de origine
dintr-un stat membru la locul de destinație în alt stat membru și se
asigură că aceasta însoțește animalele respective, în cazul
în care nu există obligația ca acestea să fie însoțite de
un certificat de sănătate animală prevăzut la articolele 208
și 209 sau în normele adoptate pe baza articolelor 211 și 214.
2.           Documentul de declarație pe
proprie răspundere prevăzut la alineatul (1) conține cel
puțin următoarele informații privind animalele de
acvacultură:
(a)     locurile lor de origine și de destinație,
iar, atunci când este cazul, orice loc de pe rută;
(b)     o descriere a animalelor de
acvacultură, speciilor, cantității acestora, greutății
sau volumului lor, relevante pentru animalele în cauză;
(c)     informațiile necesare pentru a
demonstra că animalele de acvacultură sunt în conformitate cu
cerințele de circulație prevăzute la secțiunile 1-5.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)     normele detaliate privind conținutul
pe bază al declarației pe proprie răspundere prevăzute la
alineatul (2) din prezentul articol pentru diferite specii și categorii de
animale de acvacultură;
(b)     informații suplimentare care trebuie
să figureze în (documentul de) declarație/a pe proprie
răspundere pe lângă cele prevăzute la alineatul (2) din
prezentul articol.
4.           Comisia, prin intermediul actelor de
punere în aplicare, poate să stabilească norme pentru formularele tip
de declarație pe proprie răspundere prevăzute la alineatul (1)
din prezentul articol.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Secțiunea 7
Notificarea circulației animalelor acvatice către alte state membre
Articolul 219
Obligația operatorilor privind notificarea circulației animalelor
acvatice între state membre
Operatorii notifică autoritatea
competentă din statul membru de origine în prealabil referitor la
intenția de deplasare a animalelor acvatice dintr-un statul membru
către altul, în cazul în care:
(a)          animalele acvatice trebuie să
fie însoțite de un certificat de sănătate animală emis de
autoritatea competentă din statul membru de origine în conformitate cu
articolele 208 și 209 și cu normele adoptate în conformitate cu
articolul 211 și articolul 214 alineatul (2);
(b)          animalele acvatice trebuie să
fie însoțite de un certificat de sănătate animală pentru
animale acvatice în cazul în care sunt mutate dintr-o zonă de
restricție, astfel cum se menționează la articolul 208 alineatul
(2) litera (a);
(c)          animalele de acvacultură
și animalele acvatice sălbatice care sunt transportate sunt
destinate:
(i)      unei unități care face
subiectul unei înregistrări în conformitate cu articolul 171 sau al
autorizării în conformitate cu articolele 174-177;
(ii)     eliberării în natură;
(d)          este necesară notificarea în
conformitate cu actele delegate adoptate în temeiul articolului 221.
În sensul notificării prevăzute la
primul paragraf din prezentul articol, operatorii furnizează
autorităților competente din statul membru de origine toate
informațiile necesare pentru a le permite să notifice autoritatea
competentă din statul membru de destinație cu privire la deplasare,
în conformitate cu articolul 220 alineatul (1).
Articolul 220
Responsabilitatea autorității competente referitor la notificarea
circulației animalelor acvatice în alte state membre
1.           Autoritatea competentă din
statul membru de origine informează autoritatea competentă din statul
membru de destinație cu privire la circulația animalelor acvatice,
după cum se prevede la articolul 219 alineatul (1), cu excepția
cazului în care a fost acordată o derogare de la această notificare
în conformitate cu articolul 221 alineatul (1) litera (c).
2.           Notificarea menționată la
alineatul (1) din prezentul articol se efectuează, atunci când este
posibil, prin intermediul sistemului IMSOC.
3.           Statele membre desemnează
regiuni pentru gestionarea notificărilor referitoare la circulație de
către autoritatea competentă, astfel cum se prevede la alineatul (1)
din prezentul articol.
4.           Prin derogare de la alineatul (1),
autoritatea competentă din statul membru de origine poate autoriza
operatorul să notifice parțial sau complet circulația animalelor
acvatice prin intermediul sistemului IMSOC autorității competente din
statul membru de destinație.
Articolul 221
Delegarea competențelor și actele de punere în aplicare pentru
notificarea deplasărilor de animale acvatice către autoritatea
competentă
1.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)     cerința privind notificarea de
către operatori în conformitate cu articolul 219 alineatul (1) a
circulației între statele membre a animalelor acvatice din categorii sau
specii altele decât cele menționate la articolul 219 alineatul (1)
literele (a), (b) și (c), în cazul în care trasabilitatea acestor
deplasări este necesară pentru a asigura conformitatea cu
cerințele de sănătate animală prevăzute în prezentul
capitol;
(b)     informațiile necesare pentru
notificarea deplasărilor de animale acvatice de către operatori
și autoritatea competentă, astfel cum se prevede la articolul 219
alineatul (1) și articolul 220 alineatul (1);
(c)     derogările de la cerințele de
notificare prevăzute la articolul 219 alineatul (1) litera (c) pentru
categorii sau specii de animale acvatice sau tipuri de deplasări care
prezintă un risc nesemnificativ;
(d)     procedurile de urgență pentru
notificarea deplasărilor animalelor acvatice în cazul întreruperilor de
curent electric și a altor probleme ale sistemului IMSOC;
(e)     cerințele pentru desemnarea de
către statele membre a regiunilor prevăzute la articolul 220
alineatul (3).
2.           Prin actele de punere în aplicare,
Comisia poate stabili norme privind:
(a)     formatul notificărilor de
către:
(i)      operatori către autoritatea
competentă din statul membru de origine privind circulația animalelor
acvatice în conformitate cu articolul 219 alineatul (1);
(ii)      autoritatea competentă din statul
membru de origine către statul membru de destinație privind
circulația animalelor acvatice în conformitate cu articolul 220 alineatul
(1);
(b)     termenele limită pentru:
(i)      informațiile necesare, care trebuie
furnizate de operator autorității competente din statul membru de
origine, menționate la articolul 219 alineatul (1);
(ii)      notificarea circulației de
către autoritatea competentă din statul membru de origine, astfel cum
se prevede la articolul 220 alineatul (1).
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Capitolul 3
Circulația animalelor acvatice de companie în interiorul Uniunii
Articolul 222
Circulația necomercială a animalelor acvatice de companie, acte
delegate și de punere în aplicare
1.           Deținătorii de animale de
companie pot efectua deplasări necomerciale de animale acvatice de
companie din speciile enumerate în anexa I numai în cazul în care au fost luate
măsuri de prevenire și control al bolilor pentru a se asigura că
acestea nu prezintă un risc important de răspândire a bolilor listate
menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d), precum și a
bolilor emergente în rândul animalelor de la locul de destinație și
în timpul transportului.
2.           Pentru identificarea, înregistrarea
și trasabilitatea animalelor acvatice de companie, se aplică
articolul 112 și normele stabilite în actele delegate adoptate în temeiul
articolului 114 litera (f) și în actele de punere în aplicare adoptate în
temeiul articolului 117.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
măsurile de prevenire și control al bolilor menționate la
alineatul (1) din prezentul articol, pentru a garanta că animalele
acvatice de companie nu prezintă un risc important de răspândire a
bolilor menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d), precum și
a bolilor emergente pentru animale în timpul transportului și la locul de
destinație și, dacă este cazul, luând în considerare statutul
sanitar al locului de destinație.
4.           Comisia, prin intermediul unor acte
de punere în aplicare, poate stabili norme privind măsurile de prevenire
și de control al bolilor prevăzute la alineatul (1) din prezentul
articol, precum și în normele adoptate în conformitate cu alineatul (2).
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul
255 alineatul (2).
Capitolul 4
Producția, prelucrarea și distribuția în Uniune de produse de
origine animală provenind de la animale acvatice, altele decât animale
acvatice vii
Articolul 223
Obligații generale în materie de sănătate animală pentru
operatori și acte delegate
1.           Operatorii iau măsuri
preventive adecvate pentru a se asigura că, în toate etapele de
producție, prelucrare și distribuție în Uniune a produselor de
origine animală provenind de la animale acvatice, altele decât animale acvatice
vii, aceste produse nu provoacă răspândirea:
(a)     bolilor listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d), ținând seama de starea de
sănătate de la locul de producție, prelucrare și de
destinație;
(b)     bolilor emergente.
2.           Operatorii se asigură că
produsele de origine animală provenind de la animale acvatice, altele
decât animale acvatice vii, fie nu provin din unități sau din
structuri din sectorul alimentelor, fie nu sunt obținute de la animale
care provin din unități sau din structuri din sectorul alimentelor
care fac obiectul:
(a)     măsurilor de urgență
prevăzute la articolele 246 și 247 și în normele adoptate în
conformitate cu articolul 248, cu excepția cazului în care sunt
prevăzute derogări de la normele respective în partea IV;
(b)     unor restricții de circulație
aplicabile animalelor acvatice și produselor de origine animală
provenind de la animale acvatice, astfel cum se prevede la articolul 31
alineatul (1), articolul 55 alineatul (1), articolul 56, articolul 61 alineatul
(1) litera (a), articolul 62 alineatul (1), articolul 65 alineatul (1) litera
(c), articolul 70 alineatul (1) litera (b), articolul 74 alineatul (1) litera
(a), articolul 78 alineatele (1) și (2) și articolul 80 alineatele (1)
și (2) și în normele adoptate în temeiul articolului 55 alineatul (2),
articolului 63, articolului 67, articolului 71 alineatul (3), articolului 74
alineatul (3), articolului 79, articolului 80 alineatul (3) și articolului
81 alineatul (2), cu excepția cazului în care sunt prevăzute
derogări de la aceste norme.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
cerințele detaliate de completare a celor de la alineatul (2) din
prezentul articol pentru circulația produselor de origine animală
provenind de la animale acvatice, altele decât animale acvatice vii, luând în
considerare:
(a)     bolile și speciile de animale
acvatice relevante pentru boală, pentru care se aplică măsurile
de urgență sau restricțiile de circulație la care se face
referire la alineatul (2);
(b)     tipurile de produse de origine
animală provenind de la animale acvatice;
(c)     măsurile de diminuare a riscurilor
aplicate produselor de origine animală provenind de la animale acvatice la
locurile de origine și de destinație;
(d)     utilizarea prevăzută pentru
produsele de origine animală provenind de la animale acvatice;
(e)     locul de destinație a produselor de
origine animală provenind de la animale acvatice.
Articolul 224
Certificate de sănătate animală și acte delegate
1.           Operatorii deplasează următoarele
produse de origine animală provenind de la animale acvatice, altele decât
animale acvatice vii, numai în cazul în care sunt însoțite de un
certificat de sănătate animală eliberat de autoritatea
competentă de la locul de origine în conformitate cu alineatul (3):
(a)     produsele de origine animală de la
animale acvatice care sunt autorizate să părăsească o
zonă de restricție care face obiectul măsurilor de
urgență prevăzute în normele adoptate în conformitate cu articolul
248, iar produsele de origine animală în cauză provin de la animale
acvatice din speciile care fac obiectul acestor măsuri de
urgență;
(b)     produsele de origine animală de la
animale acvatice care sunt autorizate să părăsească o
zonă de restricție care face obiectul măsurilor de control al
bolilor în conformitate cu articolul 31 alineatul (1), articolul 55 alineatul (1)
litera (c), articolul 56, articolul 61 alineatul (1) litera (a), articolul 62
alineatul (1), articolul 63 alineatul (1), articolul 65 alineatul (1) litera
(c), articolul 70 alineatul (1) litera (b), articolul 74 alineatul (1) litera
(a), articolul 78 alineatele (1) și (2), articolul 80 alineatele (1)
și (2) și cu normele adoptate în temeiul articolului 55 alineatul (2),
articolului 63, articolului 67, articolului 71 alineatul (3), articolului 74
alineatul (3), articolului 79, articolului 80 alineatul (3) și articolului
81 alineatul (2), iar produsele de origine animală în cauză provin de
la animale acvatice din speciile supuse respectivelor măsuri de control al
bolii.
2.           Operatorii iau toate măsurile
necesare pentru a se asigura că certificatul de sănătate
animală la care se face referire la alineatul (1) însoțește
produsele de origine animală de la locul lor de origine la locul de
destinație.
3.           La cererea operatorului, autoritatea
competentă emite un certificat de sănătate animală pentru
circulația produselor de origine animală altele decât animale
acvatice vii, conform dispozițiilor de la alineatul (1).
4.           Articolul 212 și articolele 214-217
și normele adoptate în conformitate cu articolul 213 și cu articolul 216
alineatul (4) se aplică certificării pentru circulația
produselor de origine animală altele decât animale acvatice vii
menționate în alineatul (1) din prezentul articol.
5.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
cerințele și normele detaliate cu privire la certificatul de
sănătate animală care trebuie să însoțească
produsele de origine animală altele decât animale acvatice vii,
menționate la alineatul (1) din prezentul articol, luând în considerare:
(a)     tipurile de produse de origine
animală;
(b)     măsurile de diminuare a riscurilor
aplicate produselor de origine animală, care reduc riscurile de
răspândire a bolilor;
(c)     utilizarea prevăzută pentru
produsele de origine animală;
(d)     locul de destinație a produselor de
origine animală.
Articolul 225
Conținutul certificatelor de sănătate animală și acte
delegate și de punere în aplicare
1.           Certificatul de sănătate
animală pentru produse de origine animală altele decât animale
acvatice vii conține cel puțin următoarele informații:
(a)     unitatea sau locul de origine și
unitatea sau locul de destinație;
(b)     o descriere a produselor de origine
animală;
(c)     cantitatea sau volumul produselor de
origine animală;
(d)     identificarea produselor de origine
animală, după cum se prevede la articolul 65 alineatul (1) litera (h)
sau în normele adoptate în conformitate cu articolul 66;
(e)     informațiile necesare pentru a
demonstra că produsele de origine animală din transport respectă
cerințele privind restricțiile de circulație prevăzute la
articolul 223 alineatul (2) și în normele adoptate în conformitate cu
articolul 223 alineatul (3).
2.           Certificatul de sănătate
animală pentru produsele de origine animală altele decât animale acvatice
vii poate include alte informații cerute în temeiul altor acte legislative
ale Uniunii.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
modificarea și completarea informațiilor care trebuie cuprinse în
certificatul de sănătate animală, astfel cum se prevede la
alineatul (1) din prezentul articol.
4.           Prin intermediul actelor de punere
în aplicare, Comisia poate stabili norme pentru formularele tip de
certificatele de sănătate animală prevăzute la alineatul (1)
din prezentul articol.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Articolul 226
Notificarea circulației produselor de origine animală către alte
state membre
1.           Operatorii:
(a)     informează
în prealabil autoritatea competentă din statul lor membru de origine cu
privire la intențiile privind circulația produselor de origine
animală altele decât animale acvatice vii în cazul în care transporturile
trebuie însoțite de un certificat de sănătate animală în
conformitate cu articolul 224 alineatul (1);
(b)     furnizează toate informațiile
necesare pentru a-i permite autorității competente din statul membru
de origine să notifice statul membru de destinație cu privire la
circulația produselor de origine animală altele decât animale
acvatice vii, în conformitate cu alineatul (2).
2.           Autoritatea competentă din
statul membru de origine informează autoritatea competentă din statul
membru de destinație referitor la circulația produselor de origine
animală, altele decât animalele acvatice vii, în conformitate cu articolul
220 alineatul (1).
3.           Articolele 219 și 220 și
normele adoptate în temeiul articolului 221 se aplică notificării
privind produsele de origine animală altele decât animale acvatice vii.
Capitolul 5
Măsurile la nivel național
Articolul 227
Măsuri naționale pentru limitarea impactului bolilor, altele decât
bolile listate
1.           În cazul în care o boală
diferită de bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (d) reprezintă un risc semnificativ pentru animalele acvatice
sălbatice dintr-un stat membru, statul membru în cauză poate lua
măsuri naționale pentru a împiedica introducerea bolii respective sau
în vederea combaterii propagării acesteia.
Statele membre se asigură că
respectivele măsuri la nivel național nu depășesc limitele
acțiunilor necesare și corespunzătoare pentru a preveni
introducerea bolii sau pentru combate răspândirea acesteia pe teritoriul
statului membru.
2.           Comisia este notificată în
avans de către statele membre referitor la orice măsuri
naționale propuse menționate la alineatul (1) care ar putea să
afecteze circulația între statele membre.
3.           Comisia aprobă și,
dacă este necesar, modifică măsurile naționale
menționate la alineatul (2) din prezentul articol, prin intermediul unor
acte de punere în aplicare. Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
4.           Autorizația prevăzută
la alineatul (3) este acordată numai în cazul în care este necesară
instituirea unor restricții la circulația între statele membre pentru
a preveni introducerea bolii sau pentru a controla răspândirea acesteia,
după cum se menționează la alineatul (1) și având în vedere
impactul de ordin general al bolii și măsurile luate la nivel de
Uniune.
TITLUL III
Animale din alte specii decât cele definite ca animale terestre și
acvatice și materialul germinativ și produsele de origine
animală provenind de la aceste alte animale
Articolul 228
Cerințele de sănătate animală privind alte animale și
materialul germinativ și produsele de origine animală provenind de la
aceste alte animale
În cazul în
care alte animale reprezintă specii listate pentru o boală
listată menționată la articolul 8 alineatul (1) litera (d), iar
respectivele alte animale sau materialul germinativ sau produsele de origine
animală provenind de la acestea reprezintă un risc pentru
sănătatea publică sau cea animală, se aplică
următoarele cerințe de sănătate animală:
(a)          cerințele privind
înregistrarea, autorizarea, ținerea de evidențe și registre
pentru unitățile și transportatorii prevăzuți în
capitolul 1 din titlurile I și II;
(b)          cerințele privind
trasabilitatea prevăzute la articolele 102-105 și articolele 112
și 113 pentru alte animale și la articolul 119 pentru materialul
germinativ;
(c)          cerințele de circulație:
(i)      pentru alte animale care trăiesc în
principal în mediul terestru sau care sunt în mod normal afectate de boli ale
animalelor terestre, ținând seama de criteriile prevăzute la
articolul 229 alineatul 3 literele (d) și (e), prevăzute în partea IV
titlul I capitolul 3 secțiunea 1 și secțiunea 6 și în
partea IV titlul I capitolele 4 și 5;
(ii)     pentru alte animale care trăiesc în
principal în mediul acvatic sau care sunt în mod normal afectate de boli ale
animalelor acvatice, ținând seama de criteriile prevăzute la
articolul 229 alineatul (3) literele (d) și (e) și de cerințele
prevăzute în partea IV titlul II capitolul 2 secțiunile 1-5 și
titlul II capitolul 2;
(iii)     pentru alte animale de companie,
cerințele prevăzute la articolele 112 și 152;
(iv)    pentru materialul germinativ,
cerințele generale de circulație prevăzute la articolele 155
și 156 și cerințele speciale de circulație către alte
state membre prevăzute la articolele 162 și 163;
(v)     pentru produsele de origine animală,
obligațiile generale de sănătate animală ale operatorilor
referitor la producția, prelucrarea și distribuția în Uniune a
produselor de origine animală prevăzute în articolele 164 și 223;

(d)          următoarea obligație de
certificare a sănătății animale pentru operatori și
autoritatea competentă și declarația pe proprie răspundere
pentru operatori:
(i)      pentru alte animale, în conformitate cu
normele prevăzute la articolele 140-148 sau la articolele 208-218;
(ii)     pentru materialul germinativ, conform
normelor prevăzute la articolele 159 și 160;
(iii)     pentru produsele de origine
animală, în conformitate cu normele prevăzute la articolele 165
și 166 sau la articolele 224 și 225;
(e)          notificarea deplasărilor de
către operatori și autoritatea competentă, luând în considerare
cerințele prevăzute la articolele 149, 150, 151, 161, 167 și la
articolele 219-221 și 226.
Articolul 229
            Delegarea competențelor și actele de punere în aplicare
privind cerințele de sănătate animală pentru alte animale
și materialul germinativ și produsele de origine animală
provenind de la alte animale
1.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
completarea și modificarea cerințelor pentru alte animale și
materialul germinativ sau produsele de origine animală provenind de la
acestea, astfel cum se prevede la articolul 228, care sunt necesare pentru a
limita riscul implicat de bolile menționate la respectivul articol, cu
privire la:
(a)     cerințele privind înregistrarea,
autorizarea, la ținerea evidențelor și registrelor pentru
unitățile care dețin sau transportă alte animale și
material germinativ sau produse de origine animală provenind de la
acestea, astfel cum se prevede la articolul 228 alineatul (a);
(b)     cerințele de trasabilitate pentru
alte animale și materialul germinativ provenind de la acestea, astfel cum
se prevede la articolul 228 litera (b);
(c)     cerințele de circulație pentru
alte animale și produsele de origine animală provenind de la acestea,
astfel cum se prevede la articolul 228 litera (c);
(d)     cerințele privind obligația de
certificare a sănătății animale de către operatori
și autoritatea competentă și obligațiile operatorilor
privind declarația pe proprie răspundere pentru alte animale și
materialul germinativ și produsele de origine animală provenind de la
acestea, astfel cum se prevede la articolul 228 litera (d);
(e)     cerințele de notificare a
circulației de către operatori și autoritatea competentă
pentru alte animale și materialul germinativ și produsele de origine
animală provenind de la acestea, astfel cum se prevede la articolul 228
litera (e).
2.           Comisia poate adopta acte de punere
în aplicare prin care se stabilesc norme detaliate pentru punerea în aplicare a
măsurilor de prevenire și control al bolilor prevăzute la
alineatul (1) din prezentul articol.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
3.           Comisia are în vedere unul sau mai
multe dintre următoarele criterii la adoptarea actelor delegate și a
actelor de punere în aplicare prevăzute la alineatele (1) și (2):
(a)     speciile sau categoriile de alte animale
sunt listate în conformitate cu articolul 7 alineatul (2) ca specii listate
pentru una sau mai multe boli listate, pentru care se aplică una sau mai
multe măsuri de prevenire și de control prevăzute în prezentul
regulament;
(b)     profilul bolii listate, care
privește speciile și categoriile de alte animale menționate la
litera (a);
(c)     fezabilitatea, disponibilitatea și
eficacitatea măsurilor de prevenire și de control al bolilor pentru
speciile listate care fac obiectul acestor măsuri;
(d)     mediul de viață terestru sau
acvatic prevalent pentru respectivele alte animale;
(e)     tipul de boli care afectează aceste
alte animale, care pot fi fie boli care afectează în mod normal animalele
terestre, fie care afectează în mod normal animalele acvatice, indiferent
de mediul de viață prevalent menționat la litera (b).
PARTEA V
INTRAREA ÎN UNIUNE ȘI EXPORTUL
Capitolul 1
Intrarea în Uniune a animalelor, materialului germinativ și
produselor de origine animală din țări și teritorii
terțe
Secțiunea 1
Cerințele petru intrarea în Uniune
Articolul 230
Cerințele pentru intrare în Uniune a animalelor, materialului germinativ
și produselor de origine animală
1.           Statele
membre permit intrarea în Uniune a transporturilor de animale, material
germinativ și produse de origine animală provenind din țări
sau teritorii terțe, numai dacă îndeplinesc cerințele
următoare:
(a)     provin dintr-o țară
terță sau teritoriu terț listate în conformitate cu articolul 231
pentru respectivele specii și categorii de animale sau material germinativ
sau produse de origine animală ori dintr-o zonă sau un compartiment
din acestea, cu excepția cazului în care fac obiectul unei derogări
sau norme suplimentare adoptate în temeiul articolului 241 alineatul (1);
(b)     provin de la unități care sunt
autorizate și listate, în cazul în care autorizarea și listarea
respective se prevăd la articolul 234 și în normele adoptate în
temeiul articolului 235;
(c)     respectă cerințele de
sănătate animală pentru intrarea în Uniune prevăzute în
actele delegate adoptate în temeiul articolului 236 alineatul (1), în cazul în
care sunt prevăzute astfel de cerințe pentru animalele, materialul
germinativ sau produsele de origine animală transportate;
(d)     sunt însoțite de un certificat de
sănătate animală, de declarații și de alte documente
cerute la articolul 239 alineatul (1) sau în normele adoptate în conformitate
cu articolul 239 alineatul (4).
2.           Operatorii
prezintă transporturile de animale, material germinativ și produse de
origine animală provenind în țări sau teritorii terțe în
vederea controlului oficial prevăzut la articolul 45 din Regulamentul (UE)
nr. XXX/XXX [Oficiul pentru Publicații: a se introduce numărul],
cu excepția cazului în care se prevăd derogări în temeiul
respectivului regulament la punctul de intrare în Uniune.
Secțiunea 2
Listarea țărilor și teritoriilor terțe
Articolul 231
Listele țărilor și teritoriilor terțe din care este
permisă introducerea în Uniune de animale, material germinativ și
produse de origine animală și actele de punere în aplicare și
actele delegate
1.           Comisia stabilește, prin
intermediul unor acte de punere în aplicare, lista țărilor și a
teritoriilor terțe din care se permite introducerea în Uniune a anumitor
specii și categorii de animale, material germinativ și produse de
origine animală, ținând seama de următoarele criterii:
(a)     legislația privind
sănătatea animală a țării terțe sau a
teritoriului terț și normele privind intrarea în respectiva
țară sau teritoriu al animalelor, materialului germinativ și
produselor de origine animală din alte țări și teritorii
terțe;
(b)     garanțiile
oferite de către autoritatea competentă din țara terță
sau teritoriul terț în ceea ce privește punerea în aplicare
eficientă și controlul legislației privind sănătatea
animală menționate la litera (a);
(c)     organizarea, structura, resursele și
competențele juridice ale autorității competente din țara
terță sau din teritoriul terț;
(d)     procedurile de certificare a
sănătății animale în țara terță sau în
teritoriul terț;
(e)     statutul veterinar al țării
terțe sau al teritoriului terț ori a zonelor și compartimentelor
acestora, cu privire la:
(i)      bolile listate și bolile emergente;

(ii)      orice aspecte de sănătate
animală și publică sau situația de mediu în țara
terță sau în teritoriul terț sau în zonele sau compartimentele
acestora care pot prezenta un risc pentru sănătatea animală sau
publică sau pentru statutul ecologic al Uniunii;
(f)      garanțiile pe care le poate oferi
autoritatea competentă din țara terță sau teritoriul
terț în ceea ce privește respectarea condițiilor de
sănătate animală corespunzătoare în vigoare în Uniune sau
aplicarea unor condiții echivalente;
(g)     regularitatea și rapiditatea cu care
țara terță sau teritoriul terț furnizează
informații cu privire la bolile animale infecțioase sau contagioase
de pe teritoriul său Organizației Mondiale pentru Sănătatea
Animală (OIE), în special informații privind bolile enumerate în
Codurile privind sănătatea animalelor acvatice sau terestre ale OIE;
(h)     rezultatele controalelor efectuate de
Comisie în țara terță sau în teritoriul terț;
(i)      orice experiență
dobândită în urma intrărilor anterioare de animale, material
germinativ și produse de origine animală din țara
terță sau teritoriu terț și rezultatele controalelor
oficiale efectuate la punctul de intrare în Uniune asupra acestor animale,
material germinativ și produse de origine animală.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
2.           Până la
adoptarea listelor țărilor și a teritoriilor terțe
prevăzute la alineatul (1) și cu condiția ca astfel de liste
să nu fi fost întocmite în conformitate cu legislația Uniunii
menționată la articolul 258 alineatul (2), statele membre stabilesc
țările și teritoriile terțe din care anumite specii sau
categorii de animale, material germinativ sau produsele de origine animală
pot intra în Uniune.
În sensul primului paragraf, statele membre iau în
considerare criteriile de includere în liste a țărilor și
teritoriilor terțe prevăzute la alineatul (1) literele (a)-(i) din
prezentul articol.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
derogări de la alineatul (2) din prezentul articol, care limitează
posibilitatea statelor membre de a decide din care dintre țările
și teritoriile terțe poate proveni o anumită specie sau
categorie de animale, material germinativ sau produse de origine animală
care intră în Uniune, atunci când este necesar, ținând seama de
riscul pe care îl presupune respectiva specie sau categorie de animale,
material germinativ sau produs de origine animală.
Articolul 232
Informațiile care trebuie incluse în listele de țări și
teritorii terțe
Comisia precizează următoarele
informații pentru fiecare țară terță sau teritoriu
terț din listele prevăzute la articolul 231 alineatul (1):
(a)          categoriile sau speciile de animale,
material germinativ sau produse de origine animală care pot intra în
Uniune provenind din respectiva țară terță sau respectivul
teritoriu terț;
(b)          dacă animalele, materialul
germinativ sau produsele de origine animală menționate în
conformitate cu litera (a) pot intra în Uniune în cazul în care provin de pe
întreg teritoriul acestei țări terțe sau din teritoriul
terț sau numai dintr-una sau mai multe zone sau compartimente ale
acesteia/acestuia.
Articolul 233
Suspendarea și retragerea din lista țărilor și a
teritoriilor terțe și acte de punere în aplicare
1.           Comisia, prin intermediul unor acte
de punere în aplicare, suspendă sau retrage de pe lista
prevăzută la articolul 231 alineatul (1) o țară
terță sau un teritoriu terț sau o zonă sau un compartiment
din acestea, pentru oricare din următoarele motive:
(a)     țara terță sau teritoriul
terț ori una sau mai multe zone sau compartiment ale acestora nu mai
îndeplinește criteriile stabilite la articolul 231 alineatul (1), în cazul
în care sunt relevante pentru intrarea în Uniune a unei anumite specii sau
categorii de animale, material germinativ sau produs de origine animală;
(b)     situația veterinară în
țara terță sau teritoriul terț sau dintr-o zonă sau
compartiment din acestea este de așa natură încât este necesar
să fie suspendat(ă) sau retras(ă) de pe acea listă pentru a
proteja statutul sanitar al animalelor din Uniune;
(c)     în pofida unei cereri a Comisiei
adresată țării terțe sau teritoriului terț pentru a
primi informații actualizate cu privire la situația veterinară
și alte aspecte menționate la articolul 231 alineatul (1), țara
terță sau teritoriul terț nu a furnizat aceste informații;
(d)     țara terță sau teritoriul
terț a refuzat să consimtă la efectuarea unui control al Comisiei
în numele Uniunii pe teritoriul său.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
În cazuri imperioase de urgență
justificate în mod corespunzător legate de un risc important de a
introduce în Uniune o boală listată menționată la articolul
8 alineatul (1) litera (d), Comisia adoptă acte de punere în aplicare
imediat aplicabile, în conformitate cu procedura prevăzută la
articolul 255 alineatul (3).
2.           Comisia, prin intermediul unor acte
de punere în aplicare, poate reintroduce o țară terță sau
un teritoriu terț ori o zonă sau compartiment din acestea care a fost
suspendat(ă) sau retras(ă) de pe lista prevăzută la articolul
231 alineatul (1), pentru oricare din următoarele motive:
(a)     pentru motivele menționate la
alineatul (1) litera (a) sau (c) din prezentul articol, cu condiția ca
țara terță sau teritoriul terț să demonstreze că
respectă criteriile pentru a fi listate stabilite la articolul 231
alineatul (1);
(b)     pentru motivele menționate la
alineatul (1) litera (b) din prezentul articol, cu condiția ca țara
terță sau teritoriul terț să furnizeze garanțiile
adecvate că situația veterinară care a dus la suspendarea sau
retragerea de pe respectiva listă a fost rezolvată sau nu mai
reprezintă o amenințare pentru sănătatea animală sau
publică a Uniunii;
(c)     pentru motivele menționate la
alineatul (1) litera (d) din prezentul articol, cu condiția ca:
(i)      țara terță sau teritoriul
terț să fi consimțit la efectuarea unui control de către
Comisie în numele Uniunii pe teritoriul său și
(ii)      rezultatele respectivului control al
Comisiei să arate că țara terță sau teritoriul
terț sau din zonele și compartimentele din acestea respectă
criteriile pentru a fi listate stabilite la articolul 231 alineatul (1).
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în temeiul articolului 253 privind norme de
modificare și completare a criteriilor pentru suspendarea unei
țări terțe sau unui teritoriu terț ori a unor zone sau
compartimente din acestea de pe lista prevăzută la articolul 231
alineatul (1) din prezentul articol, astfel cum se prevede la alineatul (1) din
prezentul articol.
Secțiunea 3
Autorizarea și listarea unităților din țări și
teritorii terțe
Articolul 234
Autorizarea și listarea unităților
1.           Statele membre permit intrarea în
Uniune a animalelor terestre și materialului germinativ de la acestea care
provin de la un tip de unitate pentru care se cere autorizarea în Uniune în
conformitate cu articolul 89 alineatul (2) și cu normele adoptate în
temeiul articolului 89 alineatul (3) și articolului 90, în cazul în care
respectiva unitate din țara terță sau din teritoriul terț:
(a)     respectă cerințele privind
sănătatea animală din respectiva țară terță
sau teritoriu terț, care sunt echivalente cu normele pentru respectivul
tip de unități aplicabile în Uniune;
(b)     este autorizată și inclusă
pe o listă de către autoritatea competentă din țara
terță sau teritoriul terț de origine.
2.           Comisia colectează listele de
unități autorizate menționate la alineatul (1) litera (b)
primite de la autoritățile competente din țările sau
teritoriile terțe.
3.           Comisia furnizează statelor
membre toate listele noi sau actualizate de unități autorizate
primite de la țările sau teritoriile terțe și le pune la
dispoziția publicului.
Articolul 235
Delegarea competențelor privind autorizarea și listarea
unităților
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind normele care derogă
de la cerințele prevăzute la articolul 234 alineatul (1) litera (b)
în cazul în care măsurile alternative de limitare a riscurilor existente
în țara terță sau teritoriul terț oferă garanții
echivalente pentru sănătatea animală în Uniune.
Secțiunea 4
Intrarea în Uniune a speciilor și categoriilor de animale, material
germinativ și produse de origine animală
Articolul 236
Delegarea competențelor privind cerințele de sănătate
animală la intrarea în Uniune a speciilor și categoriilor de animale,
material germinativ și produse de origine animală
1.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 253 privind cerințele de
sănătate animală pentru:
(a)     intrarea în Uniune a speciilor și
categoriilor de animale, material germinativ și produse de origine
animală din țări sau teritorii terțe;
(b)     circulația în Uniune și
manipularea acestor animale, material germinativ și produse de origine animală
după intrarea lor în Uniune.
2.           Cerințele de sănătate
animală prevăzute la alineatul (1) litera (a):
(a)     sunt la fel de stricte ca cerințele
de sănătate animală prevăzute în prezentul regulament
și ca normele adoptate în temeiul acestora care se aplică
circulației de specii sau categorii de animale, material germinativ sau
produse de origine animală în cauză în cadrul Uniunii sau
(b)     sunt echivalente cu cerințele de
sănătate animală aplicabile speciilor și categoriilor de
animale, material germinativ sau produse de origine animală prevăzute
în partea IV din prezentul regulament.
3.           Până la adoptarea de acte
delegate de stabilire a cerințelor de sănătate animală în
ceea ce privește o anumită specie sau categorie de animale, material
germinativ sau produs de origine animală prevăzute la alineatul (1)
din prezentul articol și cu condiția ca aceste cerințe să
nu fi fost deja stabilite în temeiul legislației Uniunii menționate
la articolul 258 alineatul (2), statele membre pot aplica norme naționale,
cu condiția ca normele respective:
(a)     să respecte cerințele
prevăzute la alineatul (2) din prezentul articol și să
țină seama de aspectele menționate la articolele 237 și 238;

(b)     să nu fie mai puțin stricte
decât cele care sunt prevăzute în titlurile I și II din partea IV.
Articolul 237
Aspectele care trebuie luate în considerare pentru actele delegate
prevăzute la articolul 236 cu privire la intrarea în Uniune a animalelor
Comisia ia în considerare următoarele
aspecte atunci când stabilește cerințele de sănătate
animală în actele delegate prevăzute la articolul 236 alineatul (1),
în vederea introducerii în Uniune a anumitor specii și categorii de
animale:
(a)          bolile listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d) și bolile emergente;
(b)          statutul veterinar al Uniunii
privind bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d)
și bolile emergente;
(c)          speciile listate în ceea ce
privește bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1)
litera (d) și bolile emergente;
(d)          vârsta și sexul animalelor;
(e)          originea animalelor;
(f)           tipul de unitate și tipul de
producție în locurile de origine și de destinație;
(g)          locul de destinație
prevăzut;
(h)          utilizarea preconizată pentru
animale;
(i)           orice măsuri de limitare a
riscurilor existente în țările sau teritoriile terțe de origine
sau de tranzit sau după sosirea pe teritoriul Uniunii;
(j)           cerințele de
sănătate animală aplicabile circulației respectivelor
animale pe teritoriul Uniunii;
(k)          alți factori epidemiologici;
(l)           standardele de sănătate
animală aplicabile comerțului internațional, relevante pentru
speciile și categoriile animalelor respective.
Articolul 238
Aspectele care trebuie luate în considerare pentru actele delegate
prevăzute la articolul 236 cu privire la intrarea în Uniune a materialului
germinativ și a produselor de origine animală
Comisia ia în considerare următoarele
aspecte atunci când stabilește cerințele de sănătate
animală în actele delegate prevăzute la articolul 236 alineatul (1),
în vederea introducerii în Uniune a materialului germinativ și a
produselor de origine animală:
(a)          bolile
listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d) și bolile
emergente;
(b)          starea
de sănătate a animalelor de la care provin materialul germinativ
și produsele de origine animală și a Uniunii privind bolile
listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d), precum și
bolile emergente;
(c)          tipul
și natura materialului germinativ și a produselor de origine
animală în cauză, tratamentele, metodele de prelucrare și alte
măsuri de limitare a riscurilor care au fost aplicate la locul de origine,
de expediere sau de destinație;
(d)          tipul
de unitate și tipul de producție în locurile de origine și de
destinație;
(e)          locul
de destinație prevăzut;
(f)           utilizarea
prevăzută pentru materialul germinativ și produsele de origine
animală;
(g)          cerințele
de sănătate animală aplicabile circulației materialului
germinativ și a produselor de origine animală pe teritoriul Uniunii;
(h)          alți
factori epidemiologici;
(i)           standardele
de sănătate animală aplicabile comerțului
internațional, relevante pentru materialul germinativ și produsele de
origine animală respective.
Secțiunea 5
modele de certificate de sănătate animală, declarații
și alte documente
Articolul 239
Certificate de sănătate animală, declarații și alte
documente pentru intrarea în Uniune
1.           Statele membre permit intrarea în
Uniune a transporturilor de animale, material germinativ și produse de
origine animală provenind din țări sau teritorii terțe,
numai sunt însoțite de:
(a)     un certificat de sănătate
animală eliberat de autoritatea competentă din țara
terță sau teritoriul terț de origine;
(b)     declarații sau alte documente,
atunci când sunt cerute în normele adoptate în temeiul alineatului (4) litera
(a).
2.           Statele membre nu permit intrarea în
Uniune a transporturilor de animale, material germinativ și produse de
origine animală cu excepția cazului în care certificatul de
sănătate animală menționat la alineatul (1) litera (a) a
fost verificat și semnat de un medic veterinar oficial dintr-o
țară terță sau un teritoriu terț în conformitate cu
cerințele de certificare echivalente celor stabilite la articolul 146
alineatul (3) sau articolul 216 alineatul (3) și în normele adoptate în
conformitate cu articolul 146 alineatul (4) sau articolul 216 alineatul (4).
3.           Statele membre permit ca
certificatele electronice de sănătate animală produse,
prelucrate și transmise prin intermediul sistemului IMSOC să
înlocuiască certificatele de sănătate animală de
însoțire prevăzute la alineatul (1) în cazul în care aceste
certificate electronice de sănătate animală:
(a)     conțin toate informațiile pe
care trebuie să le conțină certificatul de sănătate
animală la care se face referire în alineatul (1) litera (a) din prezentul
articol în conformitate cu articolul 240 alineatul (1) și cu normele
adoptate în conformitate cu articolul 240 alineatul (3);
(b)     garantează trasabilitatea
transporturilor de animale, materialului germinativ și produselor de
origine animală și fac legătura dintre respectivele transporturi
și certificatul electronic de sănătate animală.
4.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)     derogările de la cerințele de
sănătate animală prevăzute la alineatul (1) litera (a)
pentru transporturile de animale, material germinativ și produse de
origine animală și în normele specifice privind certificarea
sănătății animale pentru respectivele transporturi care
prezintă un risc nesemnificativ pentru sănătatea animală
sau publică din Uniune, datorită unui sau mai multor dintre
următorii factori:
(i)      categoria sau specia de animale,
material germinativ sau produse de origine animală;
(ii)      metodele de păstrare și
tipurile de producție ale animalelor, materialului germinativ și
produselor de origine animală;
(iii)     utilizarea prevăzută pentru
acestea;
(iv)     măsurile alternative de limitare a
riscurilor existente în țările terțe sau teritoriile terțe
de origine sau de tranzit sau, după sosirea pe teritoriul Uniunii, care
asigură o protecție echivalentă sănătății
animale și publice din Uniune, după cum se prevede în prezentul
regulament;
(v)     furnizarea de către țara
terță sau teritoriul terț a unor garanții că
respectarea cerințelor pentru intrarea în Uniune este demonstrată
prin alte mijloace decât un certificat de sănătate animală;
(b)     cerințele pentru transporturile de
animale, material germinativ și produse de origine animală care
intră în Uniune de a fi însoțite de declarații sau alte
documente necesare pentru a demonstra că animalele, materialul germinativ
și produsele de origine animală care intră în Uniune îndeplinesc
condițiile de sănătate animală privind intrarea în Uniune
prevăzute în normele adoptate în temeiul articolului 236 alineatul (1).
Articolul 240
Conținutul certificatelor de sănătate animală
1.           Certificatul de sănătate
animală la care se face referire la articolul 239 alineatul (1) litera (a)
conține cel puțin următoarele informații:
(a)     denumirea și adresa:
(i)      unității sau locului de
origine;
(ii)      unității sau locului de
destinație;
(iii)     după caz, unităților
pentru operațiunile de colectare sau de odihnă a animalelor captive;
(b)     o descriere a animalelor, materialului
germinativ sau produselor de origine animală;
(c)     numărul sau volumul de animale,
material germinativ sau produse de origine animală;
(d)     dacă este cazul, identificarea
și înregistrarea animalelor sau materialului germinativ;
(e)     informațiile necesare pentru a
demonstra că animalele, materialul germinativ și produse de origine
animală din transport respectă cerințele de sănătate
animală prevăzute pentru intrarea în Uniune, în conformitate cu
articolul 230 și articolul 236 alineatul (3) și cu normele adoptate
în conformitate cu articolul 236 alineatul (1) și articolul 241.
2.           Certificatul de sănătate
animală menționat la articolul 239 alineatul (1) litera (a) poate
include și alte informații necesare în temeiul altor acte legislative
ale Uniunii.
3.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)     informațiile care urmează a fi
incluse în certificatul de sănătate animală prevăzut la
articolul 239 alineatul (1) litera (a), în plus față de cele
menționate la alineatul (1) din prezentul articol;
(b)     informațiile care trebuie incluse în
declarațiile sau alte documente prevăzute la articolul 239 alineatul
(1) litera (b).
4.           Prin intermediul actelor de punere
în aplicare, Comisia poate stabili norme pentru formularele tip de certificate
de sănătate animală, declarații și alte documente
prevăzute la articolul 239 alineatul (1). Actele de punere în aplicare
respective se adoptă în conformitate cu procedura de examinare
menționată la articolul 255 alineatul (2).
5.           Până la instituirea normelor
privind actele delegate și de punere în aplicare adoptate în temeiul
alineatelor (3) și (4) din prezentul articol, în ceea ce privește o
anumită specie sau categorie de animale, material germinativ sau produs de
origine animală, și în măsura în care aceste norme nu au fost
stabilite în temeiul legislației Uniunii menționate la articolul 258
alineatul (2), statele membre pot aplica norme naționale, cu condiția
ca acestea să fie conforme cu condițiile stabilite la alineatul (1)
din prezentul articol.
Secțiunea 6
Derogări și cerințe suplimentare pentru anumite categorii de
animale, material germinativ și produse de origine animală
Articolul 241
Derogări și cerințe suplimentare pentru anumite categorii de
animale, material germinativ și produse de origine animală
1.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind
derogările de la cerințele prevăzute la articolul 230 alineatul
(1), articolul 234 și articolul 239 și cerințele suplimentare
pentru intrarea în Uniune a următoarelor:
(a)     animale:
(i)      destinate pentru circuri, evenimente,
expoziții, prezentări, spectacole și unități izolate;
(ii)      care sunt animale de companie;
(iii)     destinate unei utilizări în
scopuri științifice;
(iv)     pentru care Uniunea nu este
destinația finală;
(v)     care provin din Uniune și
circulă către o țară terță sau teritoriu
terț și apoi sunt deplasate înapoi în Uniune din acea țară
terță sau teritoriu terț;
(vi)     care provin din Uniune și sunt
transportate printr-o țară terță sau teritoriu terț în
drum către o altă parte a Uniunii;
(vii)    care sunt destinate
pășunatului temporar în apropiere de frontierele Uniunii;
(viii)   care prezintă un risc
nesemnificativ pentru statutul veterinar din Uniune;
(b)     produse de origine animală:
(i)      destinate utilizării personale;
(ii)      pentru consum pe mijloacele de
transport care sosesc din țări sau teritorii terțe;
(c)     material germinativ și produse de
origine animală:
(i)      destinate a fi utilizate ca mostre
comerciale;
(ii)      destinate a fi utilizate ca mostre
pentru cercetare și diagnostic;
(iii)     pentru care Uniunea nu este
destinația finală;
(iv)     care provin din Uniune și
circulă către o țară terță sau teritoriu
terț și apoi sunt deplasate înapoi în Uniune din acea țară
terță sau teritoriu terț;
(v)     care provin din Uniune și sunt
transportate printr-o țară terță sau teritoriu terț în
drum către o altă parte a Uniunii;
(vi)     care prezintă un risc
nesemnificativ pentru statutul veterinar al Uniunii.
Aceste acte delegate țin seama de aspectele
menționate la articolele 237 și 238.
2.           Comisia poate stabili, prin
intermediul unor acte de punere în aplicare, norme privind:
(a)     formularele tip de certificate de
sănătate animală, declarații și alte documente
corespunzătoare categoriilor de animale, materialului germinativ și
produselor de origine animală menționate la alineatul (1);
(b)     indicarea, pentru produsele menționate
la alineatul (1) din prezentul articol, codurilor din Nomenclatura
Combinată, în cazul în care aceste coduri nu sunt prevăzute în
normele adoptate în conformitate cu articolul 45 alineatul (2) litera (b) din
Regulamentul (UE) nr. [a se adăuga numărul... privind controalele
oficiale].
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Capitolul 2
Intrarea în Uniune a anumitor mărfuri, altele decât animalele,
materialul germinativ și produsele de origine animală din
țări și teritorii terțe
Articolul 242
Agenții patogeni și actele delegate
1.           Orice persoană fizică sau
juridică care aduce agenți patogeni în Uniune:
(a)     se asigură că introducerea
acestora în Uniune nu prezintă riscuri pentru sănătatea
animală sau sănătatea publică din Uniune cu privire la
bolile listate menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d), precum
și la bolile emergente;
(b)     ia măsuri de control al bolilor
și măsuri preventive adecvate pentru a se asigura că intrarea în
Uniune a acestor agenții patogeni nu prezintă niciun risc de
bioterorism.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 care
stabilește cerințele pentru introducerea în Uniune a agenților
patogeni privind:
(a)     ambalajul agenților patogeni;
(b)     alte măsuri suplimentare de limitare
a riscurilor necesare pentru a împiedica eliberarea și răspândirea
agenților patogeni.
Articolul 243
Materialul vegetal și actele de punere în aplicare
1.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)     cerințele specifice de
sănătate animală pentru intrarea în Uniune a materialului
vegetal care acționează ca o cale de transmitere a bolilor listate
sau emergente;
(b)     cerințele privind:
(i)      certificarea
sănătății animale, luând în considerare normele
prevăzute la articolul 239 alineatul (1) litera (a) și articolul 239
alineatele (2) și (3) sau
(ii)      declarațiile sau alte documente,
luând în considerare normele prevăzute la articolul 239 alineatul (1)
litera (b).
2.           Comisia stabilește
cerințele în materie de sănătate animală prevăzute la
alineatul (1) din prezentul articol în cazul unei situații epidemiologice
nefavorabile în țările sau teritoriile terțe privind bolile listate
menționate la articolul 8 alineatul (1) litera (d) sau bolile emergente
și ținând seama de următoarele criterii:
(a)     dacă o boală listată sau
emergentă care poate fi transmisă prin materialul vegetal
reprezintă un risc semnificativ pentru sănătatea animală
sau umană din Uniune;
(b)     probabilitatea ca animalele din speciile
listate pentru o anumită boală listată sau emergentă
să fie în contract direct sau indirect cu materialul vegetal
menționat la alineatul (1);
(c)     disponibilitatea și eficacitatea
măsurilor alternative de limitare a riscurilor în ceea ce privește
materialul vegetal în cauză, care pot elimina sau minimiza riscul de
transmitere menționat la alineatul (2) litera (a).
3.           Prin intermediul unor acte de punere
în aplicare, Comisia poate stabili norme care să indice, pentru produsele
menționate la alineatul (1) din prezentul articol, codurile din
Nomenclatura Combinată, în cazul în care aceste coduri nu sunt
prevăzute în normele adoptate în conformitate cu articolul 45 alineatul (2)
litera (b) din Regulamentul (UE) nr. . XXX/XXX [a se adăuga
numărul... privind controalele oficiale].
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Articolul 244
Mijloacele de transport, echipamentele, materialele de ambalare, apa și
furajele și nutrețul pentru transport și actele delegate și
de punere în aplicare
1.           Operatorii care aduc animale și
produse în Uniune iau măsurile adecvate și necesare de prevenire a
bolilor în timpul transportului, astfel cum se prevede la articolul 122
alineatul (1) și articolul 191 alineatul (1).
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate conform articolului 253 privind:
(a)     cerințele specifice de
sănătate animală pentru intrarea în Uniune a:
(a)     mijloacelor de transport pentru animale,
material germinativ, produse de origine animală, subproduse de origine
animală și produse derivate;
(b)     echipamentelor, materialelor de ambalaj
sau apei de transport pentru animale, materialului germinativ, produselor de
origine animală, subproduselor de origine animală și produselor
derivate sau furajelor și nutrețului care pot transmite boli ale
animalelor;
(b)     cerințele privind:
(i)      certificarea
sănătății animale, luând în considerare normele prevăzute
la articolul 239 alineatul (1) litera (a) și articolul 239 alineatele (2)
și (3) sau
(ii)      declarațiile sau alte documente,
luând în considerare normele prevăzute la articolul 239 alineatul (1)
litera (b).
3.           Comisia stabilește
cerințele în materie de sănătate animală prevăzute la
alineatul (2) în cazul unei situații epidemiologice nefavorabile privind
una sau mai multe dintre bolile listate menționate la articolul 8
alineatul (1) litera (d) sau bolile emergente, care prezintă un risc
important pentru sănătatea animală sau umană din Uniune,:
(a)     într-o țară terță
învecinată;
(b)     în țara terță de origine;
(c)     în țara terță de tranzit.
4.           Prin intermediul unor acte de punere
în aplicare, Comisia poate stabili norme care să indice, pentru
mărfurile menționate la alineatul (2) litera (a) din prezentul
articol, codurile din Nomenclatura Combinată, în cazul în care aceste
coduri nu sunt prevăzute în normele adoptate în conformitate cu articolul 45
alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. XXX/XXX [Oficiul
pentru Publicații: numărul regulamentului] privind
controalele oficiale.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
Capitolul 3
Exportul
Articolul 245
Exportul din Uniune
1.           Statele membre iau măsurile
adecvate pentru a garanta că exportul și reexportul de animale
și produse din Uniune către o țară terță sau un
teritoriu terț are loc în conformitate cu normele privind circulația
animalelor și a produselor între statele membre prevăzute în partea
IV, luând în același timp în considerare statutul veterinar din țara
terță sau teritoriul terț de destinație ori din zona sau
compartimentul din acestea, cu privire la bolile listate menționate la
articolul 8 alineatul (1) litera (d), precum și la bolilor emergente.
Cu toate acestea, în cazul în care acest lucru se
solicită de către autoritatea competentă a țării
terțe importatoare sau a teritoriului terț importator sau este
stabilite în actele cu putere de lege, regulamentele, standardele, codurile de
practică și alte proceduri juridice și administrative în vigoare
în respectiva țară sau respectivul teritoriu, exportul și
reexportul din Uniune poate avea loc în conformitate cu dispozițiile
respective.
2.           În cazul în care sunt aplicabile
dispozițiile unui acord bilateral încheiat între Uniune și o
țară terță sau un teritoriu terț, animalele și
produsele exportate din Uniune către această țară
terță sau teritoriu terț respectă dispozițiile
respective.
PARTEA VI
MĂSURI DE URGENȚĂ
Secțiunea 1
Măsuri de urgență privind circulația animalelor și a
produselor în cadrul Uniunii și mijloacele de transport și alte
materiale care ar fi putut intra în contact cu astfel de animale și
produse
Articolul 246
Măsurile de urgență care trebuie luate de către autoritatea
competentă din statul membru afectat în cazul apariției unui focar de
boală listată sau de boală emergentă sau al apariției
unui pericol pe teritoriul său
1.           În cazul apariției unui focar
de boală listată sau de boală emergentă sau al
apariției unui pericol care este susceptibil să constituie un risc
grav, autoritatea competentă din statul membru respectiv, în funcție
de gravitatea situației și a bolii sau a pericolului în cauză,
ia de îndată una sau mai multe dintre următoarele măsuri de
urgență pentru a preveni răspândirea bolii sau a pericolului:
(a)     pentru bolile listate:
(i)      menționate la articolul 8 alineatul
(1) litera (a), măsurile de combatere a bolilor prevăzute în partea
III titlul II capitolul 1;
(ii)      menționate la articolul 8
alineatul (1) literele (b) și (c), măsurile de combatere a bolilor
prevăzute în partea III titlul II capitolul 2;
(b)     pentru bolile emergente și pericole:
(i)      restricții privind circulația
animalelor și produselor provenind de la unitățile sau, în cazul
în care este relevant, din zonele sau compartimentele de restricție în
care a apărut focarul sau pericolul, precum și privind mijloacele de
transport și alte materiale care ar fi putut intra în contact cu animalele
sau produsele respective;
(ii)      carantina animalelor și izolarea
produselor;
(iii)     măsuri de supraveghere și
trasabilitate;
(iv)     orice măsuri de urgență
de control al bolilor prevăzute în partea III titlul II capitolul 1 care
sunt adecvate;
(c)     orice altă măsură de
urgență pe care o consideră corespunzătoare pentru a
controla și preveni în mod eficace și eficient răspândirea bolii
sau a riscului.
2.           Autoritatea competentă
menționată la alineatul (1) informează Comisia și celelalte
state membre:
(a)     de îndată cu privire la
apariția unui focar sau a unui pericol menționate la alineatul (1);
(b)     fără întârziere referitor la
măsurile de urgență luate în temeiul alineatului (1).
Articolul 247
Măsurile de urgență care urmează să fie adoptate de
către alte statele membre decât statul membru în care a apărut
focarul sau pericolul
1.           Autoritatea competentă din
celelalte statele membre decât statul membru în care a apărut focarul sau
pericolul menționat la articolul 246 alineatul (1) adoptă una sau mai
multe din măsurile de urgență menționate la articolul 246
alineatul (1), în cazul în care se detectează pe teritoriul său
animale sau produse din statul membru menționat la articolul 246 alineatul
(1) sau mijloacele de transport sau orice alt material care ar fi putut intra
în contact cu respectivele animale și produse.
2.           Autoritatea competentă
menționată la alineatul (1) din prezentul articol poate, în cazul în
care există un risc grav, până la adoptarea măsurilor de
urgență de către Comisie în conformitate cu articolul 248,
să ia măsurile de urgență menționate la articolul 246
alineatul (1) în mod provizoriu, în funcție de gravitatea situației,
în ceea ce privește animalele sau produsele provenind de la
unitățile sau din orice alte locuri sau, dacă este relevant, din
zonele de restricție din statul membru în care a apărut boala sau
pericolul menționat la articolul 246 alineatul (1) sau mijloacele de
transport sau alte materiale care ar fi putut intra în contact cu animalele
respective.
3.           Autoritatea competentă
menționată la alineatul (1) informează Comisia și celelalte
state membre:
(a)     de îndată cu privire la
apariția unui focar sau a unui pericol menționate la alineatul (1);
(b)     fără întârziere referitor la
măsurile de urgență luate în temeiul alineatele (1) și (2).
Articolul 248
Măsurile de urgență ale Comisiei
1.           În cazul apariției unui focar
sau a unui pericol, astfel cum se menționează la articolul 246
alineatul (1), și al măsurilor de urgență adoptate de
autoritățile competente ale statelor membre în conformitate cu
articolele 246 alineatul (1) și 247 alineatele (1) și (2), Comisia
examinează situația și măsurile de urgență luate
și adoptă, prin intermediul unui act de punere în aplicare, una sau
mai multe dintre măsurile de urgență prevăzute la articolul
246 alineatul (1) în ceea ce privește animalele și produsele și
mijloacele de transport ale acestora și alte materiale care ar fi putut
intra în contact cu animalele sau produsele respective, în oricare dintre
următoarele cazuri:
(a)     Comisia nu a fost informată cu
privire la orice măsuri adoptate în temeiul articolului 246 alineatul (1)
și articolului 247 alineatele (1) și (2);
(b)     Comisia consideră că
măsurile adoptate în temeiul articolului 246 alineatul (1) și
articolului 247 alineatele (1) și (2) sunt inadecvate;
(c)     Comisia consideră că este
necesar să aprobe sau să înlocuiască măsurile adoptate de
autoritățile competente ale statelor membre în conformitate cu
articolul 246 alineatul (1) și articolul 247 alineatele (1) și (2)
pentru a evita perturbări nejustificate în circulația animalelor
și a produselor.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
2.           Din motive imperioase de
urgență justificate corespunzător referitoare la riscuri grave
de răspândire a unei boli sau a unui pericol, Comisia poate adopta acte de
punere în aplicare imediat aplicabile în conformitate cu articolul 255
alineatul (3).
Secțiunea 2
Măsuri de urgență privind transportul animalelor și a
produselor provenind din țări și teritorii terțe și
mijloacele de transport și alte materiale care ar fi putut intra în
contact cu astfel de transporturi
Articolul 249
Măsurile de urgență care trebuie luate de autoritatea
competentă din statul membru
În cazul în care autoritatea competentă
dintr-un stat membru ia cunoștință de un transport de animale
sau produse originare dintr-o țară terță sau teritoriu
terț sau cu privire la mijloace de transport sau materiale care ar fi
putut intra în contact cu un astfel de transport care ar putea constitui un
risc grav în Uniune din cauza unor eventuale infecții sau contaminări
cu boli listate sau boli emergente sau din cauza pericolelor, de îndată,
aceasta:
(a)          ia una sau mai multe dintre
următoarele măsuri de urgență necesare în vederea
atenuării riscului respectiv, în funcție de gravitatea
situației:
(i)      distrugerea lotului;
(ii)     carantina animalelor și izolarea
produselor;
(iii)     măsuri de supraveghere și
trasabilitate;
(iv)    orice măsuri de control al bolilor
prevăzute în partea III titlul II capitolul 1 care sunt adecvate;
(v)     orice altă măsură de
urgență pe care o consideră adecvată pentru a preveni
răspândirea bolii sau unui pericol în Uniune;
(b)          informează Comisia și
celelalte state membre cu privire la riscurile asociate cu transportul în
cauză și originea transportului, prin intermediul sistemului IMSOC.
Articolul 250
Măsurile de urgență ale Comisiei
1.           În cazul în care o boală
listată, o boală emergentă sau un pericol care ar putea
constitui un risc grav apare sau se răspândește într-o țară
terță sau teritoriu terț sau în cazul în care orice alt motiv
grav legat de sănătatea animală sau publică motiv
justifică acest lucru, Comisia poate, prin intermediul unui act de punere
în aplicare și acționând din proprie inițiativă sau la
cererea unui stat membru, să adopte una sau mai multe dintre
următoarele măsuri de urgență și, în funcție de
gravitatea situației, poate:
(a)     suspenda intrarea în Uniune a
transporturilor de animale și produse și a mijloacelor de transport
sau a altor materiale care ar fi putut intra în contact cu astfel de
transporturi care pot răspândi această boală sau pericol în
Uniune;
(b)     stabili cerințe speciale pentru
intrarea în Uniune a transporturilor de animale și produse și a
mijloacelor de transport și a altor materiale care ar fi putut intra în
contact cu astfel de transporturi care pot răspândi această
boală sau pericol în Uniune;
(c)     lua orice alte măsuri de control al
bolii de urgență pentru a preveni răspândirea bolii sau
pericolului în Uniune.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
2.           Din motive imperioase temeinic
justificate și legate de riscuri importante, Comisia, după
consultarea cu statul membru în cauză, adoptă acte de punere în
aplicare imediat aplicabile în conformitate cu procedura menționată
la articolul 255 alineatul (3).
Articolul 251
Măsurile de urgență luate de către statele membre atunci
când Comisia nu acționează
1.           În cazul în care un stat membru
solicită Comisiei să ia măsuri de urgență în
conformitate cu articolul 250, iar Comisia nu face acest lucru, statul membru
respectiv:
(a)     poate, în așteptarea adoptării
de măsuri de urgență de către Comisie în conformitate cu
alineatul (2) din prezentul articol, să ia una sau mai multe măsuri
de urgență prevăzute la litera (a) din articolul 249 cu titlu
provizoriu în ceea ce privește transporturile de animale și de
produse și mijloacele de transport și alte materiale care ar fi putut
intra în contact cu astfel de transporturi, originare din țara
terță sau teritoriul terț menționat la articolul 250
alineatul (1), în funcție de gravitatea situației de pe teritoriul
său;
(b)     informează fără întârziere
Comisia și autoritățile competente din celelalte state membre cu
privire la astfel de măsuri de urgență, precizând motivul
adoptării lor.
2.           Comisia examinează
situația și măsurile de urgență adoptate de către
statul membru în conformitate cu alineatul (1) de la prezentul articol și,
în cazul în care este necesar, adoptă, prin intermediul unui act de punere
în aplicare, una sau mai multe măsuri de urgență prevăzute
la articolul 250.
Actele de punere în aplicare respective se
adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la
articolul 255 alineatul (2).
3.           Din motive imperioase temeinic
justificate legate de riscuri importante, Comisia adoptă acte de punere în
aplicare imediat aplicabile în conformitate cu procedura menționată
la articolul 255 alineatul (3).
PARTEA VII
DISPOZIȚII COMUNE
TITLUL I
Dispoziții procedurale
Articolul 252
Modificări ale anexelor I și II
Comisia este împuternicită să adopte
acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind modificări la
anexele I și II pentru a ține seama de progresele tehnice,
evoluțiile științifice și circumstanțele diferite în
ceea ce privește sănătatea publică și animală.
Articolul 253
Exercitarea delegării de competențe
1.           Competența de a adopta acte
delegate este conferită Comisiei în condițiile prevăzute în
prezentul articol.
2.           Competența de a adopta actele
delegate menționate la articolul 4 alineatul (2), articolul 6 alineatul (2),
articolul 9 alineatul (2), articolul 11 alineatul (3), articolul 13 alineatul (2),
articolul 15 alineatul (2), articolul 16 alineatul (3), articolul 18 alineatul
(3), articolul 24, articolul 28, articolul 30 alineatul (4), articolul 31
alineatul (2), articolul 34 alineatul (2), articolul 37 alineatul (5),
articolul 39, articolul 41 alineatul (3), articolul 42 alineatul (5), articolul
44 alineatul (1), articolul 47, articolul 48 alineatul (3), articolul 53
alineatul (2), articolul 54 alineatul (3), articolul 55 alineatul (2),
articolul 58 alineatul (2), articolul 63, articolul 64 alineatul (4), articolul
67, articolul 68 alineatul (2), articolul 70 alineatul (3), articolul 72 alineatul
(2), articolul 73 alineatul (3), articolul 74 alineatul (3), articolul 76
alineatul (2), articolul 79, articolul 80 alineatul (4), articolul 85 alineatul
(3), articolul 89 alineatul (3), articolul 92 alineatul (2), articolul 96
alineatul (3), articolul 100 alineatul (1), articolul 103 alineatul (2),
articolul 114, articolul 115, articolul 119 alineatul (1), articolul 122
alineatul (2), articolul 128 alineatul (1), articolul 129 alineatul (2),
articolul 132, articolul 133 alineatul (2), articolul 134 alineatul (2),
articolul 135 alineatul (3), articolul 136 alineatul (4), articolul 137,
articolul 141 alineatul (1), articolul 143 alineatul (1), articolul 144,
articolul 146 alineatul (4), articolul 148 alineatul (3), articolul 151
alineatul (1), articolul 152 alineatul (2), articolul 154 alineatul (1),
articolul 158, articolul 159 alineatul (5), articolul 160 alineatul (3),
articolul 162 alineatul (2), articolul 163 alineatul (3), articolul 164
alineatul (3), articolul 165 alineatul (5), articolul 166 alineatul (3),
articolul 174 alineatul (3), articolul 179 alineatul (2), articolul 184
alineatul (1), articolul 188 alineatul (1), articolul 191 alineatul (2),
articolul 196 alineatul (2), articolul 199 alineatul (3), articolul 200
alineatul (3), articolul 201 alineatul (2), articolul 202 alineatul (2),
articolul 203 alineatul (2), articolul 204 alineatul (3), articolul 205,
articolul 211, articolul 213 alineatul (1), articolul 214, articolul 216
alineatul (4), articolul 218 alineatul (3), articolul 221 alineatul (1),
articolul 222 alineatul (3), articolul 223 alineatul (3), articolul 224
alineatul (5), articolul 225 alineatul (3), articolul 229 alineatul (1),
articolul 231 alineatul (3), articolul 233 alineatul (3), articolul 235,
articolul 236 alineatul (1), articolul 239 alineatul (4), articolul 240
alineatul (3), articolul 241 alineatul (1), articolul 242 alineatul (2),
articolul 243 alineatul (1), articolul 244 alineatul (2), articolul 252,
articolul 259 alineatul (2), articolul 260 alineatul (2) și articolul 261
alineatul (2) este conferită Comisiei pentru o perioadă de timp
nedeterminată începând cu (*).
3.           Competența de a adopta actele
delegate menționate la articolul 229 alineatul (1) este conferită
Comisiei pentru o perioadă de cinci ani de la (*).
(*)      Data
intrării în vigoare a actului legislativ de bază sau orice altă
dată stabilită de organul legislativ.
4.           Delegarea competențelor
enumerate la alineatul (1) de la prezentul articol și menționată
la articolul 229 alineatul (1) poate fi revocată în orice moment de
Parlamentul European sau de Consiliu. Decizia de revocare pune capăt
delegării de competențe specificate în respectiva decizie. Aceasta
intră în vigoare în ziua următoare datei publicării sale în Jurnalul
Oficial al Uniunii Europene sau la o dată ulterioară
specificată în cuprinsul său. Decizia nu aduce atingere
valabilității actelor delegate care sunt deja în vigoare.
5.           După ce adoptă un act
delegat, Comisia îl notifică simultan Parlamentului European și
Consiliului.
6.           Un act delegat adoptat în temeiul
dispozițiilor enumerate la alineatul (2) de la prezentul articol și
în conformitate cu articolul 229 alineatul (1) intră în vigoare numai
dacă nu a fost exprimată nicio obiecție fie de către
Parlamentul European, fie de către Consiliu în termen de două luni de
la notificarea respectivului act către Parlamentul European și
Consiliu sau, dacă înainte de expirarea acestei perioade, atât Parlamentul
European, cât și Consiliul au informat Comisia că nu vor avea
obiecții. Termenul respectiv se prelungește cu două luni la
inițiativa Parlamentului European sau a Consiliului.
Articolul 254
Procedura de urgență
1.           Actele
delegate adoptate în temeiul prezentului articol intră imediat în vigoare
și se aplică atât timp cât nu se formulează nicio obiecție
în conformitate cu alineatul (2). Notificarea unui act delegat transmisă
Parlamentului European și Consiliului prezintă motivele pentru care
s-a recurs la procedura de urgență.
2.           Parlamentul
European sau Consiliul poate formula obiecțiuni la un act delegat în conformitate
cu procedura menționată la articolul 253 alineatul (6). Într-un
astfel de caz, Comisia abrogă actul fără întârziere în urma
notificării deciziei de opoziție de către Parlamentul European
sau de către Consiliu.
Articolul 255
Procedura comitetelor
1.           Comisia este asistată de
Comitetul permanent pentru plante, animale, produse alimentare și
hrană pentru animale, instituit în temeiul articolului 58 alineatul (1)
din Regulamentul (CE) nr. 178/2002. Acesta este un comitet în sensul
Regulamentului (UE) nr. 182/2011.
2.           Atunci când se face trimitere la
prezentul alineat, se aplică articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011.
3.           Atunci când se face trimitere la
prezentul alineat, se aplică articolul 8 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011,
coroborat cu articolul 5 din același regulament.
TITLUL II
Sancțiuni
Articolul 256
Sancțiuni
Statele membre stabilesc sancțiunile care
se aplică în cazul încălcării dispozițiilor prezentului
regulament și iau măsurile necesare pentru a asigura punerea în
aplicare a respectivelor norme. Sancțiunile prevăzute trebuie să
fie eficace, proporționale și disuasive.
Statele membre notifică dispozițiile
în cauză Comisiei până la [a se introduce data: un an de la
intrarea data aplicării prezentului regulament] cel târziu și
notifică fără întârziere Comisiei orice modificare
ulterioară a acestora.
TITLUL III
Măsuri ale statelor membre
Articolul 257
Măsuri ale statelor membre
1.           Statele membre pot aplica
măsuri suplimentare sau mai stricte pe teritoriul lor decât cele
prevăzute în prezentul regulament în ceea ce privește numai:
(a)     responsabilitățile pentru
sănătatea animală prevăzute în capitolul 3 din partea I;
(b)     notificarea în interiorul statelor membre
prevăzută la articolul 16;
(c)     supravegherea prevăzută în
partea II capitolul 2;
(d)     înregistrarea, autorizarea, ținerea
de evidențe și registre prevăzute în capitolul 1 din titlul I
și capitolul 1 din titlul II, partea IV;
(e)     cerințele de trasabilitate pentru
animalele terestre captive și materialul germinativ prevăzute în
capitolul 2 din titlul I, partea IV.
2.           Măsurile naționale
menționate la alineatul (1) sunt conforme cu normele stabilite prin
prezentul regulament și nu:
(a)     îngreunează circulația
animalelor și a produselor între statele membre;
(b)     sunt în contradicție cu normele
menționate la alineatul (1).
PARTEA VIII
DISPOZIȚII FINALE ȘI TRANZITORII
Articolul 258
Abrogări
1.           Decizia 78/642/CEE, Directiva 79/110/CEE,
Directiva 81/6/CEE, Decizia 89/455/CEE, Directiva 90/423/CEE, Decizia 90/678/CEE
se abrogă.
2.           Se abrogă următoarele acte
începând cu [data aplicării prezentului regulament]:
–
Directiva 64/432/CEE,
–
Directiva 77/391/CEE,
–
Directiva 78/52/CEE,
–
Directiva 80/1095/CEE,
–
Directiva 82/894/CEE,
–
Directiva 88/407/CEE,
–
Directiva 89/556/CEE,
–
Directiva 90/429/CEE,
–
Directiva 91/68/CEE,
–
Decizia 91/666/CEE,
–
Directiva 92/35/CEE,
–
Directiva 92/65/CEE,
–
Directiva 92/66/CEE,
–
Directiva 92/118/CEE,
–
Directiva 92/119/CEE,
–
Decizia 95/410/CE,
–
Directiva 2000/75/CE,
–
Decizia 2000/258/CE,
–
Regulamentul (CE) nr. 1760/2000,
–
Directiva 2001/89/CE,
–
Directiva 2002/60/CE,
–
Directiva 2002/99/CE,
–
Directiva 2003/85/CE,
–
Regulamentul (UE) nr. [XXX/XXX[Oficiul pentru
Publicații: A se introduce numărul … circulația
necomercială a animalelor de companie și de abrogare a Regulamentului
(CE) nr. 998/2003],
–
Regulamentul (CE) nr. 21/2004,
–
Directiva 2004/68/CE,
–
Directiva 2005/94/CE,
–
Directiva 2006/88/CE,
–
Directiva 2008/71/CE,
–
Directiva 2009/156/CE,
–
Directiva 2009/158/CE.
Trimiterile la actele abrogate respective se
interpretează ca trimiteri la prezentul regulament și se citesc în
conformitate cu tabelul de corespondență din anexa III la prezentul
regulament.
3.           Actele adoptate de către
Comisie în temeiul actelor Consiliului și Parlamentului European la care
se face trimitere la alineatul (2) rămân în vigoare în măsura în care
nu sunt în contradicție cu normele prevăzute în prezentul regulament.
Articolul 259
Măsuri tranzitorii legate de abrogarea Regulamentului (CE) nr. 1760/2000,
Regulamentului (CE) nr. 21/2004 și Directivei 2008/71/CE
1.           Fără a aduce atingere
articolului 258 alineatul (2) din prezentul regulament, Regulamentul (CE) nr. 1760/2000,
Regulamentul (CE) nr. 21/2004 și Directiva 2008/71/CE continuă
să se aplice până la data care urmează a fi stabilită în
actul delegat adoptat în conformitate cu alineatul (2) din prezentul articol.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 252 privind data la
care actele menționate la alineatul (1) din prezentul articol nu se mai
aplică.
Data respectivă va fi data aplicării
normelor corespunzătoare care urmează să fie adoptate în temeiul
actelor delegate prevăzute la articolul 103 alineatul (2) și la
articolele 114 și 115 din prezentul regulament.
Articolul 260
Măsuri tranzitorii legate de abrogări ale directivelor 92/66/CEE, 2000/75/CE,
2001/89/CE, 2002/60/CE, 2003/85/CE și 2005/94/CE
1.           Fără a aduce atingere
articolului 258 alineatul (2) din prezentul regulament, directivele 92/66/CEE, 2000/75/CE,
2001/89/CE, 2002/60/CE, 2003/85/CE și 2005/94/CE continuă să se
aplice până la data care urmează a fi stabilită în actul delegat
adoptat în conformitate cu alineatul (2) din prezentul articol.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind data la
care directivele menționate la alineatul (1) din prezentul articol nu se
mai aplică.
Data respectivă va fi data aplicării
normelor corespunzătoare care urmează să fie adoptate în temeiul
actelor delegate prevăzute la articolul 44 alineatul (1), articolul 47
alineatul (1), articolul 48 alineatul (3), articolul 53 alineatul (1),
articolul 54 alineatul (3), articolul 58 alineatul (2), articolul 63, articolul
64 alineatul (4), articolul 67, articolul 68 alineatul (2) și articolul 70
alineatul (3) din prezentul regulament.
Articolul 261
Măsuri tranzitorii legate de abrogarea Regulamentului (UE) nr. [XXX/XXX
privind circulația necomercială a animalelor de companie]
1.           Fără a aduce atingere
articolului 258 alineatul (2) din prezentul regulament, Regulamentul (UE) nr.
[XXX/XXX] continuă să se aplice până la data care urmează a
fi stabilită în actul delegat adoptat în conformitate cu alineatul (2) din
prezentul articol.
2.           Comisia este împuternicită
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 253 privind data la
care Regulamentul (UE) nr. [XXX/XXX] nu se mai aplică.
Data respectivă va fi data aplicării
normelor corespunzătoare care urmează să fie adoptate în temeiul
actelor delegate prevăzute la articolul 114 litera (f), articolul 152
alineatul (2) și articolul 222 alineatul (3) din prezentul regulament.
Articolul 262
Intrarea în vigoare și aplicarea
Prezentul regulament intră în vigoare în
a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al
Uniunii Europene.
Se aplică începând cu 36 luni după
intrarea în vigoare a regulamentului.
Prezentul
regulament est obligatoriu în toate elementele sale și se aplică
direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles,
Pentru Parlamentul European                      Pentru
Consiliu
Președintele                                                  Președintele
ANEXA I
Specii
de animale de companie
PARTEA A
Câini (Canis lupus familiaris)
Pisici (Felis silvestris catus)
Dihori domestici (Mustela putorius furo)
PARTEA B
Nevertebrate (cu excepția albinelor,
bondarilor și a moluștelor și crustaceelor)
Animale acvatice ornamentale
Amfibieni
Reptile
Păsări: toate speciile de
păsări cu excepția păsărilor de curte
Mamifere: rozătoare și iepuri, altele
decât cele destinate producției de alimente.
ANEXA II
Specii
de ungulate
 Taxon ||
 Ordin || Familie || Genul/specia
 Perisodactile || Ecvidee || Equus spp.
 Tapiride || Tapirus spp.
 Rinoceride || Ceratotherium spp., Dicerorhinus spp., Diceros spp., Rhinoceros spp.
 Artiodactile || Antilocapride || Antilocapra ssp.
 Bovidee || Addax ssp., Aepyceros ssp., Alcelaphus ssp., Ammodorcas ssp., Ammotragus ssp., Antidorcas ssp., Antilope ssp., Bison ssp., Bos ssp. (inclusiv Bibos, Novibos, Poephagus), Boselaphus ssp., Bubalus ssp. (inclusiv Anoa), Budorcas ssp., Capra ssp., Cephalophus ssp., Connochaetes ssp., Damaliscus ssp. (inclusiv Beatragus), Dorcatragus ssp., Gazella ssp., Hemitragus ssp., Hippotragus ssp., Kobus ssp., Litocranius ssp., Madogua ssp., Naemorhedus ssp. (inclusiv Nemorhaedus și Capricornis), Neotragus ssp., Oreamuos ssp., Oreotragus ssp., Oryx ssp., Ourebia ssp., Ovibos ssp., Ovis ssp., Patholops ssp., Pelea ssp., Procapra ssp., Pseudois ssp., Pseudoryx ssp., Raphicerus ssp., Redunca ssp., Rupicapra ssp., Saiga ssp., Sigmoceros-Alecelaphus ssp., Sylvicapra ssp., Syncerus ssp., Taurotragus ssp., Tetracerus ssp., Tragelaphus ssp. (inclusiv Boocerus).
 Camelide || Camelus ssp., Lama ssp., Vicugna ssp.
 Cervide || Alces ssp., Axis-Hyelaphus ssp., Blastocerus ssp., Capreolus ssp., Cervus-Rucervus ssp., Dama ssp., Elaphurus ssp., Hippocamelus ssp., Hydropotes ssp., Mazama ssp., Megamuntiacus ssp., Muntiacus ssp., Odocoileus ssp., Ozotoceros ssp., Pudu ssp., Rangifer ssp.
 Girafide || Giraffa ssp., Okapia ssp.
 Hippopotamidae || Hexaprotodon-Choeropsis ssp., Hippopotamus ssp.
 Moschide || Moschus ssp.
 Suide || Babyrousa ssp., Hylochoerus ssp., Phacochoerus ssp., Potamochoerus ssp., Sus ssp.,
 Tayassuidae || Catagonus ssp., Pecari-Tayassu ssp.
 Tragulide || Hyemoschus ssp., Tragulus-Moschiola ssp.
 Proboscidieni || Elefantide || Elephas ssp., Loxodonta ssp.
ANEXA III
Tabelul de corespondență
menționat la articolul 257 alineatul (2)
1.           Directiva 64/432/CE
 Directiva 64/432/CEE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 parțial, articolul 150 alineatul (3) și articolul 220 alineatul (3)
 Articolul 3 alineatul (1) Articolul 3 alineatul (2) || Articolele 121 și 123 Articolul 121 alineatul (2), articolul 123 alineatul (1) și articolul 146 alineatele (3) și (4)
 Articolul 4 alineatul (1) Articolul 4 alineatele (2) și (3) || Articolul 121 alineatul (1) Articolul 122 alineatele (1) și (2)
 Articolul 5 alineatul (1) Articolul 5 alineatul (2) Articolul 5 alineatul (2) litera (a) Articolul 5 alineatul (2) litera (b) Articolul 5 alineatul (3) Articolul 5 alineatul (4) Articolul 5 alineatul (5) || Articolul 140 alineatul (1), articolul (142) și articolul (143) Articolul 146 alineatele (3) și (4) Articolul 144 litera (a) Articolul 141 alineatul (1) litera (b) Articolul 146 alineatele (3) și (4) Articolul 150 Articolele 130, 132 și 150
 Articolul 6 || Articolul 127, articolul 128 și articolul 129
 Articolul 6a || -
 Articolul 7 || Articolul 129, articolul 130, articolul 131 litera (a) și articolul 132
 Articolul 8 || Articolele 16, 17, 18 și articolul 16 alineatul (3), articolul 17 alineatul (3), articolul 18 alineatul (3) și articolul 19
 Articolul 9 || Articolele 30 alineatul (1), 31, 32, articolul 30 alineatele (3) și (4), articolul 31 alineatul (2)
 Articolul 10 || Articolele 30 alineatul (2), 31, 32, 36, 41, 42, 39, 40, articolul 41 alineatul (3) și articolul 42 alineatele (5) și (6)
 Articolul 11 alineatul (1) Articolul 11 alineatul (2) Articolul 11 alineatul (3) Articolul 11 alineatul (4) Articolul 11 alineatele (5) și (6) || Articolul 89 alineatul (1) litera (a), articolul 92, articolul 93 și articolul 92 alineatul (2) Articolele 97, 100 și 101 Articolele 93 și 94 Articolul 95 Articolul 92 alineatele (1) litera (d) și (2) litera (d)
 Articolul 12 alineatul (1) Articolul 12 alineatul (2) Articolul 12 alineatul (3) Articolul 12 alineatul (4) Articolul 12 alineatele (5) și (6) || Articolul 122 Articolul 99 și articolul 100 Articolul 122 alineatul (1) literele (a) și (b) Articolul 140 alineatul (3) -
 Articolul 13 alineatele (1) și (2) Articolul 13 alineatul (3) Articolul 13 alineatul (4) Articolul 13 alineatele (5) și (6) || Articolele 89, 92, 93, 94, 97, 100 și 101 Articolul 95 - Articolul 96
 Articolul 14 alineatele (1) și (2) Articolul 14 alineatul (3) literele A și B Articolul 14 alineatul (3) litera C Articolul 14 alineatele (4)-(6) || - - Articolul 103 -
 Articolul 15 alineatul (1) Articolul 15 alineatele (2)-(4) || Articolul 256 -
 Articolul 16 || -
 Articolul 17 || -
 Articolul 17a || -
 Articolul 18 || Articolul 103
 Articolul 19 || -
 Articolul 20 || -
2.           Directiva 77/391/CEE
 Directiva 77/391/CEE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 alineatul (1) Articolul 2 alineatul (2) Articolul 2 alineatul (3) Articolul 2 alineatul (4) || Articolul 30 alineatul (1) Articolele 31 și 32 Articolul 33 Articolele 36 și 41
 Articolul 3 alineatul (1) Articolul 3 alineatul (2) Articolul 3 alineatul (3) Articolul 3 alineatul (4) || Articolul 30 alineatul (1) Articolele 31 și 32 Articolul 33 Articolele 36 și 41
 Articolul 4 || Articolul 30 alineatul (1), articolele 31, 32, 33, 36 și 41
 Articolul 5 || -
 Articolul 6 || -
 Articolul 7 || -
 Articolul 8 || -
 Articolul 9 || -
 Articolul 10 || -
 Articolul 11 || -
 Articolul 12 || -
 Articolul 13 || -
 Articolul 14 || -
 Articolul 15 || -
3.           Directiva 78/52/CEE
 Directiva 78/52/CEE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 alineatul (1) Articolul 3 alineatul (2) Articolul 3 alineatul (3) Articolul 3 alineatul (4) || Articolul 30 alineatul (1), articolele 31, 34 și 35 - - Articolul 30 alineatul (1) și articolul 31
 Articolul 4 || Articolul 30 alineatul (1), articolele 31 și 35
 Articolul 5 || Articolele 16, 17, 18, 46 și 47
 Articolul 6 alineatul (1) Articolul 6 alineatul (2) Articolul 6 alineatul (3) || Articolele 73-75 Articolele 76 și 77 Articolele 78 și 79
 Articolul 7 || Articolele 78 și 79
 Articolul 8 || Articolele 78 și 79
 Articolul 9 || Articolele 78 și 79
 Articolul 10 || Articolele 78 și 79
 Articolul 11 || Articolele 78 și 79
 Articolul 12 || Articolele 78 și 79
 Articolul 13 || Articolele 16, 17, 18, 46 și 47
 Articolul 14 alineatul (1) Articolul 14 alineatul (2) Articolul 14 alineatul (3) || Articolele 73-75 Articolele 76 și 77 Articolele 78 și 79
 Articolul 15 || Articolele 78 și 79
 Articolul 16 || Articolele 78 și 79
 Articolul 17 || Articolele 78 și 79
 Articolul 18 || Articolele 78 și 79
 Articolul 19 || Articolele 78 și 79
 Articolul 20 || Articolele 78 și 79
 Articolul 21 || -
 Articolul 22 || Articolele 16, 17, 18, 46 și 47
 Articolul 23 || Articolele 73-79
 Articolul 24 || Articolele 78 și 79
 Articolul 25 || Articolele 78 și 79
 Articolul 26 || Articolele 78 și 79
 Articolul 27 || Articolul 121 alineatul (1), articolul 123 alineatul (1) litera (b)
 Articolul 28 || -
 Articolul 29 || -
 Articolul 30 || -
4.           Directiva 80/1095/CEE
 Directiva 80/1095/CEE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || Articolul 30 alineatul (1) și articolul 36
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolele 30 alineatul (1), 34 și 35
 Articolul 3a || Articolele 30 alineatul (1), 34 și 35
 Articolul 4 || Articolele 31, 32 și 35
 Articolul 4a || Articolele 31, 32 și 35
 Articolul 5 || -
 Articolul 6 || Articolul 30 alineatul (1) litera (b), articolul 30 alineatul (3) și articolul 31
 Articolul 7 || Articolele 36, 39 și 40
 Articolul 8 || Articolele 41 și 42
 Articolul 9 || -
 Articolul 11 || -
 Articolul 12 || -
 Articolul 12a || -
 Articolul 13 || -
5.           Directiva 82/894/CEE
 Directiva 82/894/CEE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolele 17, 19, 20 și 21
 Articolul 4 || Articolele 17, 18, 19, 20 și 21
 Articolul 5 || Articolul 21 literele (b) și (c)
 Articolul 6 || -
 Articolul 7 || -
 Articolul 8 || -
6.           Directiva 88/407/CEE
 Directiva 88/407/CEE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolele 157 și 158
 Articolul 4 || Articolul 158 literele (b) și (c)
 Articolul 5 || Articolele 89, 92, 95 și 96
 Articolul 6 alineatul (1) Articolul 6 alineatul (2) Articolul 6 alineatele (3) și (4) || Articolele 159 și 160 - -
 Articolul 8 || Articolul 230 alineatul (1) litera (a) și articolul 231
 Articolul 9 || Articolele 230 alineatul (1) litera (b), 234 și 235
 Articolul 10 || Articolele 230 alineatul (1) litera (c), 231, 236 și 238
 Articolul 11 || Articolul 230 alineatul (1) litera (d), articolul 239, articolul 240
 Articolul 12 || Articolul 230 alineatul (2)
 Articolul 15 || Articolele 246-251
 Articolul 16 || -
 Articolul 17 || -
 Articolul 18 || -
 Articolul 20 || -
 Articolul 21 || -
 Articolul 22 || -
7.           Directiva 89/556/CEE
 Directiva 89/556/CEE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolele 157, 158, 159
 Articolul 5 alineatul (1) Articolul 5 alineatul (2) Articolul 5 alineatele (2a) și (3) || Articolele 89 și 92 Articolul 96 Articolul 92
 Articolul 6 || Articolele 159 și 160
 Articolul 7 || Articolul 230 alineatul (1) litera (a) și articolul 231
 Articolul 8 || Articolul 230 alineatul (1) litera (b), articolele 234 și 235
 Articolul 9 || Articolul 230 alineatul (1) litera (c), articolele 236 și 238
 Articolul 10 || Articolul 230 alineatul (1) litera (d), articolul 239, articolul 240
 Articolul 11 || Articolul 230 alineatul (2) și articolele 249-251
 Articolul 14 || Articolele 246-248
 Articolul 15 || -
 Articolul 16 || -
 Articolul 17 || -
 Articolul 18 || -
 Articolul 19 || -
 Articolul 20 || -
 Articolul 21 || -
8.           Directiva 90/429/CEE
 Directiva 90/429/CEE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolele 157 și 158
 Articolul 4 || -
 Articolul 5 alineatul (1) Articolul 5 alineatul (2) || Articolele 89 și 92 Articolul 96
 Articolul 6 alineatul (1) Articolul 6 alineatul (2) || Articolele 159 și 160 -
 Articolul 7 || Articolul 230 alineatul (1) litera (a) și articolul 231
 Articolul 8 || Articolul 230 alineatul (1) litera (b) și articolele 234 și 235
 Articolul 9 || Articolul 230 alineatul (1) litera (c), articolele 236 și 238
 Articolul 10 || Articolul 230 alineatul (1) litera (d), articolul 239, articolul 240
 Articolul 11 alineatul (1) Articolul 11 alineatele (2) și (3) || Articolul 230 alineatul (2) -
 Articolul 12 || Articolul 239
 Articolul 13 || -
 Articolul 14 || -
 Articolul 15 || Articolele 246-251
 Articolul 16 || -
 Articolul 17 || -
 Articolul 18 || -
 Articolul 19 || -
 Articolul 20 || -
 Articolul 21 || -
 Articolul 22 || -
9.           Directiva 91/68/CEE
 Directiva 91/68/CEE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial), articolul 150 alineatul (3) și articolul 220 alineatul (3)
 Articolul 3 alineatele (1), (2), (3) și (5) Articolul 3 alineatul (4) || Articolele 127 și 128 Articolul 136
 Articolul 4 alineatul (1) Articolul 4 alineatul (2) Articolul 4 alineatul (3) || Articolul 121 alineatul (2) litera (b), articolele 127 și 128 Articolul 125 Articolul 128
 Articolul 4a || Articolul 128
 Articolul 4b alineatele (1)-(3) Articolul 4b alineatul (4) Articolul 4b alineatul (5) Articolul 4b alineatul (6) || Articolul 128 Articolul 130 Articolul 129 Articolul 121 alineatul (1) și articolul 122
 Articolul 4c alineatele (1) și (2) Articolul 4c alineatul (3) || Articolul 128 Articolele 130 și 132
 Articolul 5 || Articolul 128
 Articolul 6 || Articolul 128
 Articolul 7 alineatele (1)-(3) Articolul 7 alineatul (4) || Articolele 30, 31 și 32 -
 Articolul 8 alineatele (1)-(3) Articolul 8 alineatul (4) || Articolele 36, 39 și 40 -
 Articolul 8a alineatul (1) Articolul 8a alineatul (2) Articolul 8a alineatul (3) Articolul 8a alineatul (4) Articolul 8a alineatul (5) || Articolul 89 alineatul (1) litera (a) și articolele 92, 93 și 131 Articolele 97 și 100 Articolele 93, 94 și 96 Articolul 95 Articolul 92 alineatul (1) litera (d) și alineatul (2) litera (d)
 Articolul 8b alineatul (1) Articolul 8b alineatul (2) Articolul 8b alineatul (3) Articolul 8b alineatul (4) || Articolul 82, articolul 89 alineatul (1) litera (a), articolele 92, 93, 97, 100 și 131 Articolele 89, 92 și 93 Articolul 95 -
 Articolul 8c alineatul (1) Articolul 8c alineatul (2) Articolul 8c alineatul (3) Articolul 8c alineatele (4) și (5) || Articolele 85 și 122 Articolul 99 Articolul 122 alineatul (1) litera (a) -
 Articolul 9 || Articolele 140, 141, 142, 143, 144, 145, 146 și 150
 Articolul 10 || -
 Articolul 11 || -
 Articolul 12 || Articolul 141 litera (b)
 Articolul 14 || -
 Articolul 15 || -
 Articolul 17 || -
 Articolul 18 || -
10.         Decizia 91/666/CEE
 Decizia 91/666/CEE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolul 48
 Articolul 4 || Articolele 48, 49 și 50
 Articolul 5 || Articolele 48 și 50
 Articolul 6 || Articolul 15 și articolul 48 alineatul (3) litera (b)
 Articolul 7 || Articolul 50
 Articolul 8 || -
 Articolul 9 || -
 Articolul 10 || -
 Articolul 11 || -
 Articolul 12 || -
11.         Directiva 92/35/CEE
 Directiva 92/35/CEE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolul 16
 Articolul 4 || Articolele 53-57 și 59
 Articolul 5 || Articolele 46 și 47
 Articolul 6 || Articolele 60-69
 Articolul 7 || Articolul 57
 Articolul 8 || Articolul 64
 Articolul 9 || Articolele 65, 66 și 67
 Articolul 10 || Articolele 65, 66 și 67
 Articolul 11 || Articolul 68
 Articolul 12 || Articolul 71 alineatul (1)
 Articolul 13 || Articolul 65 alineatul (2)
 Articolul 14 || -
 Articolul 15 || -
 Articolul 16 || -
 Articolul 17 || Articolele 43, 44 și 45
 Articolul 18 || -
 Articolul 19 || -
 Articolul 20 || -
 Articolul 21 || -
 Articolul 22 || -
12.         Directiva 92/65/CEE
 Directiva 92/65/CEE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || -
 Articolul 4 || Articolele 121, 123, 16, 17, 18, articolul 30 alineatul (2), articolele 140-143, 146 și 148
 Articolul 5 || Articolele 133, 134, 140, 141
 Articolul 6 litera (A)      Articolul 6 litera (B) || Articolele 121, 123, 127, 128, 134, 137, 140-143 -
 Articolul 7 litera (A) Articolul 7 litera (B) || Articolele 121, 123, 127, 128, 134, 137 și 140-143 -
 Articolul 8 || Articolele 121, 123, 133 și 140-143
 Articolul 9 || Articolele 121, 123, 133 și 140-143
 Articolul 10 alineatele (1)-(4) Articolul 10 alineatele (5)-(7) || Articolele 121, 123, 133, 140-143 -
 Articolul 10a || -
 Articolul 11 alineatul (1) Articolul 11 alineatele (2) și (3) Articolul 11 alineatul (4) Articolul 11 alineatul (5) || Articolul 155 Articolele 155, 157, 158 și 140-143 Articolele 92 și 96 Articolul 162
 Articolul 12 alineatul (1) Articolul 12 alineatul (2) Articolul 12 alineatul (3) Articolul 12 alineatul (4) Articolul 12 alineatul (5) Articolul 12 alineatul (6) || - Articolele 246 - 248 Articolele 82, 97 și 100 Articolele 140-146 și 149-151 - Articolul 256
 Articolul 13 alineatul (1) Articolul 13 alineatul (2) || Articolele 133, 140-146 și 148 Articolele 90, 92, 93-96
 Articolul 14 || Articolele 30, 31 și 32
 Articolul 15 || Articolele 36, 39, 40 și 41
 Articolul 16 || Articolul 230 alineatul (1) și articolul 236
 Articolul 17 alineatul (1) Articolul 17 alineatul (2) Articolul 17 alineatul (3) Articolul 17 alineatele (4) și (5) || Articolul 230 alineatul (1) literele (a), (b) și (c) Articolul 231 Articolele 231, 234 și 235 -
 Articolul 18 || Articolul 230 alineatul (1) litera (d) și articolul 239
 Articolul 19 || Articolul 236
 Articolul 20 || Articolul 230 alineatul (2) și articolele 246-248
 Articolul 21 || Articolele 141, 142, 143, 160, 209 și 211
 Articolul 22 || -
 Articolul 23 || -
 Articolul 24 || Articolul 230 alineatul (1) litera (d), articolul 239 și articolul 241 alineatul (1) litera (a) punctul (v) și alineatul (1) litera (c) punctul (iv)
 Articolul 25 || -
 Articolul 26 || -
 Articolul 27 || -
 Articolul 28 || -
 Articolul 29 || -
 Articolul 30 || -
13.         Directiva 92/66/CEE
 Directiva 92/66/CEE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolul 16
 Articolul 4 || Articolele 53-56, 57 alineatul (1) și 59
 Articolul 5 || Articolele 60-63
 Articolul 6 || Articolul 63
 Articolul 7 || Articolul 57, articolul 43 alineatul (2) litera (d)
 Articolul 8 || Articolele 55 și 56
 Articolul 9 alineatul (1) Articolul 9 alineatele (2)-(7) || Articolul 64 Articolele 65-68
 Articolul 10 || Articolele 65 și 67
 Articolul 11 || Articolul 67 litera (b), articolul 68 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) litera (a)
 Articolul 12 || Articolul 54
 Articolul 13 || Articolul 65 alineatul (2)
 Articolul 14 || -
 Articolul 15 || -
 Articolul 16 || Articolele 46 și 47
 Articolul 17 || Articolul 47
 Articolul 18 || Articolul 65 litera (e), articolul 67 și articolul 69
 Articolul 19 alineatele (1)-(3) Articolul 19 alineatul (4) Articolul 19 alineatul (5) || Articolele 53-56 Articolele 57 alineatul (1) și 60-63 Articolul 71 alineatul (2)
 Articolul 20 || -
 Articolul 21 || Articolele 43 și 44
 Articolul 22 || -
 Articolul 23 || -
 Articolul 24 || -
 Articolul 25 || -
 Articolul 26 || -
 Articolul 27 || -
14.         Directiva 92/118/CEE
 Directiva 92/118/CEE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolele 164, 223 și articolul 228 litera (c) punctul (v)
 Articolul 4 alineatul (1) Articolul 4 alineatul (2) || Articolele 164 și 223 și articolul 228 litera (c) punctul (v) -
 Articolul 5 || Articolele 164 și 223
 Articolul 6 || Articolul 15 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) litera (b)
 Articolul 7 alineatul (1) Articolul 7 alineatul (2) Articolul 7 alineatul (3) Articolul 7 alineatul (4) || - Articolele 246-248 - Articolul 256
 Articolul 8 || -
 Articolul 9 || Articolele 230 și 236
 Articolul 10 || Articolele 230, 236, 239 și 241
 Articolul 11 || Articolul 241 alineatul (1) litera (c) punctul (ii)
 Articolul 12 || -
 Articolul 13 || Articolul 241 alineatul (1) litera (c) punctul (i)
 Articolul 14 || -
 Articolul 15 || -
 Articolul 16 || Articolul 241 alineatul (1) litera (c) punctul (v)
 Articolul 17 || -
 Articolul 18 || -
 Articolul 19 || -
 Articolul 20 || -
15.         Directiva 92/119/CEE
 Directiva 92/119/CEE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolul 16
 Articolul 4 || Articolele 53-57 și 59
 Articolul 5 || Articolele 60-63
 Articolul 6 || Articolul 70 și articolul 71 alineatul (2)
 Articolul 7 || Articolul 63
 Articolul 8 || Articolul 57
 Articolul 9 || Articolele 62 și 63
 Articolul 10 || Articolul 64
 Articolul 11 || Articolele 65-68 și articolul 71 alineatul (2)
 Articolul 12 || Articolele 65-68
 Articolul 13 || Articolul 67 litera (a)
 Articolul 14 || Articolul 65 alineatul (2)
 Articolul 15 || -
 Articolul 16 || Articolul 63 litera (b), articolul 67 litera (b), articolul 68 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) litera (a)
 Articolul 17 || -
 Articolul 18 || -
 Articolul 19 || Articolele 46, 47 și 69
 Articolul 20 || Articolele 43, 44 și 45
 Articolul 21 || -
 Articolul 22 || -
 Articolul 23 || -
 Articolul 24 || -
 Articolul 25 || -
 Articolul 26 || -
 Articolul 27 || -
 Articolul 28 || -
16.         Decizia 95/410/CEE
 Decizia 95/410/CEE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || Articolele 127-129
 Articolul 2 || Articolul 128 alineatul (1) litera (c)
 Articolul 3 || Articolele 140, 142 și 143
 Articolul 4 || -
 Articolul 5 || -
 Articolul 6 || -
17.         Directiva 2000/75/CE
 Directiva 2000/75/CE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolul 16
 Articolul 4 alineatele (1) și (2) Articolul 4 alineatul (3) Articolul 4 alineatul (4) Articolul 4 alineatul (5) Articolul 4 alineatul (6) || Articolele 54 și 55 Articolul 53 Articolul 56 Articolul 70 Articolul 59
 Articolul 5 || Articolele 46 și 47
 Articolul 6 || Articolele 60-64
 Articolul 7 || Articolul 57
 Articolul 8 || Articolele 64, 68 și 71 alineatul (3)
 Articolul 9 || Articolele 65 și 67
 Articolul 10 alineatul (1) Articolul 10 alineatul (2) || Articolele 64 și 67 Articolele 46 și 47
 Articolul 11 || -
 Articolul 12 || Articolele 65 și 67
 Articolul 13 || Articolul 71 alineatul (1)
 Articolul 14 || Articolul 65 alineatul (2)
 Articolul 15 || -
 Articolul 16 || -
 Articolul 17 || -
 Articolul 18 || Articolele 43, 44 și 45
 Articolul 19 || -
 Articolul 20 || -
 Articolul 21 || -
 Articolul 22 || -
 Articolul 23 || -
18.         Regulamentul (CE) nr. 1760/2000
 Regulamentul (CE) nr. 1760/2000 || Prezentul regulament
 Articolul 1 || Articolul 102
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolul 102 alineatul (2) și articolul 105
 Articolul 4 || Articolul 106 litera (a), articolele 108, 114, 115 și 117
 Articolul 5 || Articolul 103 alineatul (1) litera (a)
 Articolul 6 || Articolul 104, articolul 106 litera (b), articolele 108, 114, 115 și 117
 Articolul 7 || Articolele 97, 100, 101 și articolul 106 litera (b) punctul (i) și litera (c)
 Articolul 8 || Articolul 105
 Articolul 9 || -
 Articolul 10 literele (a) – (c) Articolul 10 literele (d) și (e) Articolul 10 litera (f) || Articolele 114, 115 și 117 - Articolul 258
 Articolul 11 || -
 Articolul 12 || -
 Articolul 13 || -
 Articolul 14 || -
 Articolul 15 || -
 Articolul 16 || -
 Articolul 17 || -
 Articolul 18 || -
 Articolul 19 || -
 Articolul 20 || -
 Articolul 21 || -
 Articolul 22 || -
 Articolul 23 || -
 Articolul 24 || -
 Articolul 25 || -
19.         Directiva 2001/89/CE
 Directiva 2001/89/CE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolele 16, 17, 18 și 21
 Articolul 4 || Articolele 53-57alineatul (1) și articolul 59
 Articolul 5 || Articolele 60-63 și articolul 71 alineatul (2)
 Articolul 6 || Articolele 63 și 71
 Articolul 7 || Articolele 62, 63 și articolul 65 alineatul (1) litera (b)
 Articolul 8 || Articolul 57
 Articolul 9 || Articolul 64
 Articolul 10 || Articolele 65-68
 Articolul 11 || Articolele 65-68
 Articolul 12 || Articolele 65 alineatul (1) litera (f), articolul 67 litera (b) și articolul 68 alineatul (1) litera (b)
 Articolul 13 || Articolul 61 alineatul (3), articolul 63 litera (d) și articolul 68
 Articolul 14 || Articolele 62 și 63
 Articolul 15 || Articolul 70
 Articolul 16 || Articolul 70 și articolele 30-35
 Articolul 17 || Articolul 15, articolul 54 alineatele (2) și (3), articolul 65 alineatul (1) litera (b) și articolul 67 litera (c)
 Articolul 18 || Articolele 15, 46 și 47
 Articolul 19 || Articolul 65 alineatul (1) litera (e), articolele 67 și 69
 Articolul 20 || Articolul 70
 Articolul 21 || -
 Articolul 22 || Articolele 43, 44 și 45
 Articolul 23 || Articolul 43 alineatul (2) litera (d) și articolul 44
 Articolul 24 || -
 Articolul 25 || -
 Articolul 26 || -
 Articolul 27 || -
 Articolul 28 || -
 Articolul 29 || -
 Articolul 30 || -
 Articolul 31 || -
20.         Directiva 2002/60/CE
 Directiva 2002/60/CE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolele 16, 17, 18 și 21
 Articolul 4 || Articolele 53-56, articolul 57 alineatul (1) și articolul 59
 Articolul 5 || Articolele 60-63 și 71 alineatul (2)
 Articolul 6 || Articolele 63 și 71
 Articolul 7 || Articolele 62 și 63
 Articolul 8 || Articolul 57
 Articolul 9 || Articolul 64
 Articolul 10 || Articolele 65, 67 și 68
 Articolul 11 || Articolele 65, 67 și 68
 Articolul 12 || Articolul 65 alineatul (1) litera (f), articolul 67 litera (b) și articolul 68 alineatul (1) litera (b)
 Articolul 13 || Articolul 61 alineatul (3), articolul 63 litera (d) și articolul 68
 Articolul 14 || Articolele 62 și 63
 Articolul 15 || Articolul 70
 Articolul 16 || Articolul 70 și articolele 30-35
 Articolul 17 || Articolul 61 litera (f) și articolul 63
 Articolul 18 || Articolul 15, articolul 54 alineatele (2) și (3), articolul 65 alineatul (1) litera (b) și articolul 67 litera (c)
 Articolul 19 || Articolele 15, 46 și 47
 Articolul 20 || -
 Articolul 21 || Articolele 43, 44 și 45
 Articolul 22 || Articolul 43 alineatul (2) litera (d) și articolul 44
 Articolul 23 || -
 Articolul 24 || -
 Articolul 25 || -
 Articolul 26 || -
 Articolul 27 || -
 Articolul 28 || -
 Articolul 29 || -
 Articolul 30 || -
21.         Directiva 2002/99/CE
 Directiva 2002/99/CE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolele 164, 223 și 228 litera (c) punctul (v)
 Articolul 4 || Articolul 65 alineatul (1) literele (c),(d) punctul (i),(g),(h) și (i), articolul 67, articolul 164, articolul 223 și articolul 229 alineatul (1) litera (d)
 Articolul 5 || Articolele 165, 166, 224 și 225
 Articolul 6 || -
 Articolul 7 || Articolele 236 și 238
 Articolul 8 || Articolele 231, 232 și 233
 Articolul 9 || Articolele 239 și 240
 Articolul 10 || -
 Articolul 11 || -
 Articolul 12 || -
 Articolul 13 || -
 Articolul 14 || -
 Articolul 15 || -
 Articolul 16 || -
22.         Directiva 2003/85/CE
 Directiva 2003/85/CE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolele 16, 17, 18 și 21
 Articolul 4 || Articolele 53-56 și articolul 57 alineatul (1)
 Articolul 5 || Articolul 55 alineatul (1) literele (d) și (e) și alineatul (2)
 Articolul 6 || Articolul 55 alineatul (1) litera (f) punctul (i) și alineatul (2) și articolul 56 litera (b)
 Articolul 7 || Articolul 55 alineatul (1) litera (f) punctul (ii)
 Articolul 8 || Articolul 55 alineatul (1) litera (f) și alineatul (2)
 Articolul 9 || Articolul 59
 Articolul 10 || Articolele 60, 61 și 63
 Articolul 11 || Articolul 61 alineatul (1) litera (f), articolul 63 litera (b), articolul 65 alineatul (1) litera (f) și articolul 67 litera (b)
 Articolul 12 || Articolul 65 alineatul (1) litera (h) punctul (i) și articolul 67
 Articolul 13 || Articolul 57
 Articolul 14 || Articolele 61 și 63
 Articolul 15 || Articolele 61 și 63
 Articolul 16 || Articolele 61, 62 și 63
 Articolul 17 || Articolul 71 alineatele (2) și (3)
 Articolul 18 || Articolele 61 și 63
 Articolul 19 || Articolele 62 și 63
 Articolul 20 || Articolul 71 alineatele (2) și (3)
 Articolul 21 || Articolul 64
 Articolul 22 || Articolele 65-67
 Articolul 23 || Articolele 65-67
 Articolul 24 || Articolele 67 și 71 alineatul (1)
 Articolul 25 || Articolul 65 alineatul (1) literele (c), (d) punctul (i), (g), (h) și (i) și articolul 67
 Articolul 26 || Articolul 65 alineatul (1) literele (c), (d) punctul (i), (g), (h) și (i) și articolele 67 și 164
 Articolul 27 || Articolul 65 alineatul (1) literele (c), (d) punctul (i), (g), (h) și (i) și articolele 67 și 164
 Articolul 28 || Articolul 65 alineatul (1) literele (c) și (d) punctul (iii) și articolul 67
 Articolul 29 || Articolul 65 alineatul (1) literele (c) și (d) punctul (ii) și articolul 67
 Articolul 30 || Articolul 65 alineatul (1) literele (c) și (d) punctul (ii) și articolul 67
 Articolul 31 || Articolul 65 alineatul (1) literele (c) și (d) punctul (ii) și articolul 67
 Articolul 32 || Articolele 65 și 67
 Articolul 33 || Articolul 65 alineatul (1) literele (c) și (d) punctul (ii) și articolul 67
 Articolul 34 || Articolul 67, articolul 140 alineatul (2), articolul 159 alineatul (1) litera (b), articolul 165 alineatul (1) litera (b)
 Articolul 35 || Articolul 71
 Articolul 36 || Articolul 68
 Articolul 37 || Articolele 65 și 67
 Articolul 38 || Articolele 65 și 67
 Articolul 39 || Articolul 65 alineatul (1) literele (c), (d) punctul (i), (g), (h) și (i) și articolele 67 și 164
 Articolul 40 || Articolul 65 alineatul (1) literele (c), (d) punctul (i), (g), (h) și (i) și articolele 67 și 164
 Articolul 41 || Articolul 65 alineatul (1) literele (c) și (d) punctul (ii) și articolul 67
 Articolul 42 || Articolele 65 și 67
 Articolul 43 || Articolul 71
 Articolul 44 || Articolul 68
 Articolul 45 || Articolele 64, 69 și 71
 Articolul 46 || Articolele 65 și 67
 Articolul 47 || Articolul 65 alineatul (1) litera (h) și articolul 67
 Articolul 48 || Articolul 140
 Articolul 49 || Articolele 15, 46 și 47
 Articolul 50 || Articolele 46, 47 și 69
 Articolul 51 || Articolele 46, 47 și 69
 Articolul 52 || Articolele 46 și 47
 Articolul 53 || Articolele 46 și 47
 Articolul 54 || Articolele 46, 47, 65, 67 și 69 alineatul (3)
 Articolul 55 || Articolele 46, 47, 65, 67 și 69 alineatul (3)
 Articolul 56 || Articolul 47, articolul 68 alineatul (1) litera (c) și articolul 69 alineatul (3)
 Articolul 57 || Articolul 47 și articolul 68 alineatul (1) litera (c) și articolul 69 alineatul (3)
 Articolul 58 || Articolul 65 alineatul (1) litera (c) și articolul 67
 Articolul 59 || Articolele 36, 38, 39, 40 și 68
 Articolul 60 || Articolele 36, 38, 39, 40 și 68
 Articolul 61 || Articolele 36, 38, 39, 40 și 68
 Articolul 62 || Articolul 68
 Articolul 63 || Articolul 140 alineatul (2), articolele 159 și 165
 Articolul 64 || Articolele 69 alineatul (3) și 128
 Articolul 65 || Articolul 15
 Articolul 66 || -
 Articolul 67 || -
 Articolul 68 || -
 Articolul 69 || -
 Articolul 70 || Articolul 15
 Articolul 71 || Articolul 54 alineatele (2) și (3), articolul 58, articolul 61 alineatul (1) litera (g), articolul 63 litera (c), articolul 65 alineatul (1) litera (b), articolul 67 litera (c), articolul 68 alineatele (1) litera (c) și (2) litera (b)
 Articolul 72 || Articolul 43
 Articolul 73 || Articolul 45
 Articolul 74 || Articolul 43 alineatul (2) litera (d)
 Articolul 75 || Articolul 44
 Articolul 76 || Articolul 43 alineatul 2 litera (d) și articolul 44
 Articolul 77 || Articolul 44
 Articolul 78 || Articolul 43 alineatul (2) litera (d)
 Articolul 79 || Articolul 52
 Articolul 80 || Articolul 48
 Articolul 81 || Articolul 48 alineatul (3) și articolul 50
 Articolul 82 || Articolul 48 alineatul (3) și articolul 50
 Articolul 83 || Articolul 49
 Articolul 84 || Articolul 48 alineatul (3) și articolul 50
 Articolul 85 || Articolele 70 și 71
 Articolul 86 || Articolul 256
 Articolul 87 || -
 Articolul 88 || Articolul 71 alineatul (3)
 Articolul 89 || -
 Articolul 90 || -
 Articolul 91 || -
 Articolul 92 || -
 Articolul 93 || -
 Articolul 94 || -
 Articolul 95 || -
23.         Regulamentul (CE) nr. 998/2003
 Regulamentul (CE) nr. 998/2003 || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || -
 Articolul 3 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 4 || Articolul 112, articolul 114 litera (e) și articolul 117
 Articolul 5 || Articolele 152, 222 și 228
 Articolul 6 || -
 Articolul 7 || Articolul 152 alineatele (2) și (3) și articolul 222 alineatele (2) și (3)
 Articolul 8 || Articolul 241 alineatul (1) litera (a) punctul (ii)
 Articolul 9 || Articolul 241 alineatul (1) litera (a) punctul (ii)
 Articolul 10 || Articolul 231
 Articolul 11 || -
 Articolul 12 || -
 Articolul 13 || -
 Articolul 14 primul și al doilea paragraf Articolul 14 al treilea paragraf Articolul 14 al patrulea paragraf || Articolul 239 - Articolul 236 alineatul (1) litera (b) și articolul 241 alineatul (1) litera (a) punctul (ii)
 Articolul 15 || -
 Articolul 16 || -
 Articolul 17 || Articolul 152 alineatele (2) și (3), articolul 222 alineatele (2) și (3), articolul 228 și articolul 241 alineatul (1) litera (a) punctul (ii)
 Articolul 18 || Articolele 246-251
 Articolul 19 || Articolul 4 alineatul (2) litera (b), articolul 152 alineatele (2) și (3), articolul 222 alineatele (2) și (3), articolul 228 și articolul 241 alineatul (1) litera (a) punctul (ii)
 Articolul 19a alineatul (1) Articolul 19a alineatul (2) || Articolul 114 litera (e) și articolul 117 Articolul 152 alineatele (2) și (3)
 Articolul 20 || -
 Articolul 21 || -
 Articolul 22 || -
 Articolul 23 || -
 Articolul 24 || -
 Articolul 25 || -
24.         Regulamentul (CE) nr. 21/2004
 Regulamentul (CE) nr. 21/2004 || Prezentul regulament
 Articolul 1 || Articolul 102
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 alineatul (1) Articolul 3 alineatul (2) || Articolul 102 alineatul (2) Articolul 105
 Articolul 4 alineatele (1) și (2) Articolul 4 alineatul (3) Articolul 4 alineatele (4)-(7) Articolul 4 alineatul (8) Articolul 4 alineatul (9) || Articolul 107 litera (a), articolele 114, 115 și 117 Articolele 114 litera (b) și 115 litera (a) Articolul 114 Articolul 105 Articolul 114 litera (b)
 Articolul 5 || Articolele 97, 100, 101, 105 și articolul 106 literele (b) și (c)
 Articolul 6 || Articolul 105 litera (b), articolul 107 litera (b), articolul 108, articolul 114 litera (c) punctul (ii), articolul 115 și articolul 117
 Articolul 7 || Articolul 96
 Articolul 8 alineatul (1) Articolul 8 alineatul (2) Articolul 8 alineatele (3)-(5) || Articolul 103 Articolul 107 litera (c) Articolul 103
 Articolul 9 || Articolul 114 litera (b) și articolul 117
 Articolul 10 alineatul (1) litera (a) Articolul 10 alineatul (1) litera (b) Articolul 10 alineatul (1) litera (c) Articolul 10 alineatul (2) || - Articolul 256 Articolul 258 Articolul 117
 Articolul 11 || Articolul 105
 Articolul 12 alineatul (1) Articolul 12 alineatul (2) Articolul 12 alineatele (4)-(7) || - Articolul 256 -
 Articolul 13 || -
 Articolul 14 || -
 Articolul 15 || -
 Articolul 16 || -
 Articolul 17 || -
25.         Directiva 2004/68/CE
 Directiva 2004/68/CE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 alineatul (1) Articolul 3 alineatul (2) || Articolul 230 alineatul (1) litera (a) Articolul 233 alineatul (1)
 Articolul 4 || Articolul 231 alineatul (1)
 Articolul 5 || Articolul 231 alineatele (1) și (3) și articolul 232
 Articolul 6 || Articolele 236 și 237
 Articolul 7 || Articolul 236 alineatul (1) litera (a) și alineatul (2) și articolul 237
 Articolul 8 || Articolul 236, articolul 239 alineatul (4) și articolul 241 alineatul (1) litera (a)
 Articolul 9 || Articolul 236 alineatul (1) și articolul 239 alineatul (4)
 Articolul 10 || Articolele 236 alineatul (1) și 239 alineatul (4)
 Articolul 11 || Articolul 230 alineatul (1) litera (d), articolele 239 și 240
 Articolul 12 || -
 Articolul 13 || -
 Articolul 14 || -
 Articolul 16 || -
 Articolul 17 || -
 Articolul 18 || -
 Articolul 19 || -
 Articolul 20 || -
 Articolul 21 || -
26.         Directiva 2005/94/CE
 Directiva 2005/94/CE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolul 9
 Articolul 4 || Articolele27 și 28
 Articolul 5 || Articolele 16, 17, 18 și 21
 Articolul 6 || Articolul 57
 Articolul 7 || Articolele 53-56 și articolul 57 alineatul (1)
 Articolul 8 || Articolul 55 alineatul (2)
 Articolul 9 || Articolul 59
 Articolul 10 || Articolul 55 alineatul (1) literele (e) și (f) și articolul 56
 Articolul 11 || Articolele 61 și 63
 Articolul 12 || Articolul 63
 Articolul 13 || Articolele 61 și 63
 Articolul 14 || Articolul 63 litera (a)
 Articolul 15 || Articolul 62 și articolul 63 litera (e)
 Articolul 16 || Articolul 64
 Articolul 17 || Articolele 65 și 67
 Articolul 18 || Articolul 65 alineatul (1) literele (a) și (b) și articolul 67
 Articolul 19 || Articolele 65 și 67
 Articolul 20 || Articolul 65 alineatul (1) litera (d) punctul (ii) și articolul 67
 Articolul 21 || Articolul 65 alineatul (1) literele (c) și (i) și articolul 67
 Articolul 22 || Articolul 65 alineatul (1) literele (c) și (i) și articolul 67
 Articolul 23 || Articolul 65 alineatul (1) litera (c) și articolul 67
 Articolul 24 || Articolul 65 alineatul (1) litera (c) și articolul 67
 Articolul 25 || Articolul 65 alineatul (1) litera (c) și articolul 67
 Articolul 26 || Articolul 65 alineatul (1) litera (c) și articolul 67
 Articolul 27 || Articolul 65 alineatul (1) litera (d) punctul (ii) și articolul 67
 Articolul 28 || Articolul 65 alineatul (1) litera (f) și articolul 67 litera (b)
 Articolul 29 || Articolul 68
 Articolul 30 || Articolele 65 și 67
 Articolul 31 || Articolul 68
 Articolul 32 || Articolele 64, 65, 67 și articolul 71 alineatul (3)
 Articolul 33 || Articolul 67 și articolul 71 alineatul (3)
 Articolul 34 || Articolul 37, articolul 65 alineatul (1) litera (i), articolul 67 și articolul 71 alineatul (3)
 Articolul 35 || Articolele 54 și 61
 Articolul 36 || Articolele 61 și 63
 Articolul 37 || Articolele 61 și 63
 Articolul 38 || Articolele 61, 63, 65 și 67
 Articolul 39 || Articolele 61, 63 și articolul 71 alineatul (3)
 Articolul 40 || Articolele 61, 63 și articolul 71 alineatul (3)
 Articolul 41 || Articolele 61, 63 și articolul 71 alineatul (3)
 Articolul 42 || Articolele 62 și 63
 Articolul 43 || Articolul 64
 Articolul 44 || Articolele 65 și 67
 Articolul 45 || Articolul 68
 Articolul 46 || Articolul 64 alineatul (4), articolul 67 și articolul 71 alineatul (3)
 Articolul 47 || Articolele 61, 63 și 71
 Articolul 48 || Articolul 68 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) litera (a)
 Articolul 49 || Articolul 61 alineatul (3) și articolul 68
 Articolul 50 || Articolul 15, articolul 54 alineatul (2) literele (b) și (c) și alineatul (3), articolul 58 alineatul (2) și articolul 63 alineatul (5)
 Articolul 51 || -
 Articolul 52 || Articolele 46 și 47
 Articolul 53 || Articolul 69
 Articolul 54 || Articolele 46, 47, 65, 67 și 69
 Articolul 55 || Articolele 46, 47, 65, 67 și 69
 Articolul 56 || Articolele 46 și 47
 Articolul 57 || Articolul 47
 Articolul 58 || Articolele 48-51
 Articolul 59 || Articolul 52
 Articolul 60 || -
 Articolul 61 || Articolul 256
 Articolul 62 || Articolele 43-45
 Articolul 63 || -
 Articolul 64 || -
 Articolul 65 || -
 Articolul 66 || -
 Articolul 67 || -
 Articolul 68 || -
 Articolul 69 || -
27.         Directiva 2006/88/CE
 Directiva 2006/88/CE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 2 și articolul 3 alineatul (2)
 Articolul 3 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 4 alineatul (1) Articolul 4 alineatul (2) Articolul 4 alineatul (3) Articolul 4 alineatul (4) Articolul 4 alineatul (5) || Articolele 170, 171, 174 și 175 Articolul 177 Articolul 183 alineatul (2) Articolele 170, 171, 172 și 173 -
 Articolul 5 || Articolul 179
 Articolul 6 || Articolele 183 și 184
 Articolul 7   || -
 Articolul 8 || Articolele 185, 186, 187 și 188
 Articolul 9 || Articolul 179 alineatul (1) litera (a) punctul (i), alineatul (2) și alineatul (3)
 Articolul 10 || Articolul 179 alineatul (1) litera (a) punctul (ii) și alineatele (2) și (3)
 Articolul 11 || Articolele 190 și 204
 Articolul 12 || Articolul 190
 Articolul 13 || Articolul 191
 Articolul 14 alineatele (1) și (2) Articolul 14 alineatele (3) și (4) || Articolul 208 Articolele 219 și 220
 Articolul 15 alineatele (1) și (2) Articolul 15 alineatul (3) Articolul 15 alineatul (4) || Articolele 195 și 196 Articolul 192 Articolele 195, 196 și 198
 Articolul 16 || Articolul 196
 Articolul 17 || Articolul 196
 Articolul 18 || Articolele 200 și 201
 Articolul 19 || Articolele 200 și 201
 Articolul 20 || Articolul 199
 Articolul 21 || Articolele 202, 203 și 205
 Articolul 22 || Articolul 230 alineatul (1) litera (a)
 Articolul 23 || Articolele 231 și 232
 Articolul 24 || Articolul 230 alineatul (1) litera (d) și articolul 239
 Articolul 25 || Articolele 236, 239 și 240
 Articolul 26 || Articolul 16
 Articolul 27 || Articolele 17 și 18
 Articolul 28 || Articolele 53-55 și 72-74
 Articolul 29 || Articolul 57
 Articolul 30 || Articolele 59 și 77
 Articolul 31 || -
 Articolul 32 || Articolele 60, 61, 62 și 64
 Articolul 33 || Articolele 65 și 67
 Articolul 34 || Articolul 61 alineatul (1) literele (b) și (c) și articolul 63
 Articolul 35 || Articolul 61 alineatul (3) și articolul 63
 Articolul 36 || -
 Articolul 37 || Articolul 68
 Articolul 38 || Articolele 76 și 78
 Articolul 39 || Articolele 78 și 79
 Articolul 40 || Articolul 80
 Articolul 41 || Articolul 246 alineatul (1) literele (b) și (c)
 Articolul 42 || Articolul 71 alineatul (3)
 Articolul 43 || Articolul 227
 Articolul 44 || Articolele 26, 27, 30 și 31
 Articolul 45 || Articolul 32
 Articolul 46 || Articolul 34
 Articolul 47 || Articolele 43 și 44
 Articolul 48 || Articolele 46 și 47
 Articolul 49 || Articolul 36
 Articolul 50 || Articolele 36 și 37
 Articolul 51 || Articolul 38
 Articolul 52 || Articolul 41
 Articolul 53 || Articolul 42
 Articolul 54 || -
 Articolul 55 || -
 Articolul 56 || -
 Articolul 57 litera (a) Articolul 57 litera (b) Articolul 57 litera (c) || - Articolul 54 alineatele (2) litera (c) și (3), articolul 58, articolul 61 alineatul (1) litera (h), articolul 63 litera (c), articolul 67 alineatul (1) litera (b) și articolul 67 litera (c) -
 Articolul 58 || -
 Articolul 59 || Articolul 38 și articolul 183 (parțial)
 Articolul 60 || Articolul 256
 Articolul 61 || -
 Articolul 62 || -
 Articolul 63 || -
 Articolul 64 || -
 Articolul 65 || -
 Articolul 66 || -
 Articolul 67 || -
28.         Directiva 2008/71/CE
 Directiva 2008/71/CE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 alineatul (1) Articolul 3 alineatul (2) || Articolul 96 Articolul 115
 Articolul 4 alineatul (1) Articolul 4 alineatul (2) || Articolele 97 și 115 Articolul 110
 Articolul 5 alineatul (1) Articolul 5 alineatul (2) || Articolul 110 litera (a), articolul 114 litera (b) și articolul 117 Articolul 110 litera (a) și articolul 111
 Articolul 6 alineatul (1) Articolul 6 alineatul (2) || Articolul 110 litera (a), articolele 115 și 117 -
 Articolul 7 || Articolul 103 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2)
 Articolul 8 || Articolul 110 și articolul 114 litera (d)
 Articolul 9 || Articolul 256
 Articolul 10 || -
 Articolul 11 || -
 Articolul 12 || -
 Articolul 13 || -
29.         Directiva 2009/156/CE
 Directiva 2009/156/CEE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || Articolele 123 și 136
 Articolul 4 alineatul (1) Articolul 4 alineatul (2) Articolul 4 alineatul (3) Articolul 4 alineatul (4) Articolul 4 alineatul (5) Articolul 4 alineatul (6) || Articolul 127 și articolul 146 alineatul (3) Articolele 127 și 128 Articolul 125 Articolele 109, 114 și 117 Articolul 123 alineatul (1) litera (a), articolele 127 și 128 Articolele 30-35
 Articolul 5 || Articolele 127 și 128
 Articolul 6 || Articolele 127, 128 și articolul 141 litera (b)
 Articolul 7 alineatul (1) Articolul 7 alineatul (2) Articolul 7 alineatul (3) || Articolul 123 alineatul (2) și articolul 130 Articolele 127, 128 și 129 Articolele 127, 128 și 129
 Articolul 8 || Articolul 109 alineatul (1) litera (c), articolele 114, 117 și 140-143
 Articolul 9 || Articolele 246-248 (parțial)
 Articolul 10 || -
 Articolul 11 || -
 Articolul 12 alineatele (1), (2) și (3) Articolul 12 alineatele (4) și (5) || Articolul 230 alineatul (1) litera (a) și articolul 231 Articolul 236
 Articolul 13 || Articolele 231 și 236
 Articolul 14 || Articolul 236
 Articolul 15 || Articolul 236
 Articolul 16 || Articolele 236, 238 și 239
 Articolul 17 || Articolul 236
 Articolul 18 || -
 Articolul 19 || Articolul 236
 Articolul 20 || -
 Articolul 21 || -
 Articolul 22 || -
 Articolul 23 || -
 Articolul 24 || -
30.         Directiva 2009/158/CE
 Directiva 2009/158/CE || Prezentul regulament
 Articolul 1 || -
 Articolul 2 || Articolul 4 (parțial)
 Articolul 3 || -
 Articolul 4 || -
 Articolul 5 || Articolele 123, 127, 128, 157 și 158
 Articolul 6 || Articolele 121, 123 și 157
 Articolul 7 || Articolul 96
 Articolul 8 || Articolele 157 și 158
 Articolul 9 || Articolele 127 și 128
 Articolul 10 || Articolele 127 și 128
 Articolul 11 || Articolele 127 și 128
 Articolul 12 || Articolele 127 și 128
 Articolul 13 || Articolul 128
 Articolul 14 || Articolul 128
 Articolul 15 alineatul (1) litera (a) Articolul 15 alineatul (1) literele (b)-(d) Articolul 15 alineatul (2) || Articolele 157 și 158 Articolele 127 și 128 Articolele 30-35
 Articolul 16 || Articolele 30-35
 Articolul 17 || Articolele 36, 39 și 40
 Articolul 18 || Articolul 121, articolul 122, articolul 123 alineatul (1) litera (a) și alineatul (2), articolul 129 și articolul 155 alineatul (3)
 Articolul 19 || Articolul 128
 Articolul 20 || Articolele 140-147 și articolele 159 și 160
 Articolul 21 || -
 Articolul 22 || -
 Articolul 23 || Articolul 230 alineatul (1) litera (a), articolul 231 și articolul 232
 Articolul 24 || Articolul 236
 Articolul 25 || Articolul 236
 Articolul 26 || Articolul 239
 Articolul 27 || -
 Articolul 28 || Articolele 236, 237 și 238
 Articolul 29 || Articolele 236 și 241
 Articolul 30 || Articolul 236
 Articolul 31 || Articolele 246-248
 Articolul 32 || -
 Articolul 33 || -
 Articolul 34 || -
 Articolul 35 || -
 Articolul 36 || -
 Articolul 37 || -
 Articolul 38 || -
[1]               COM(2010) 543 final, „Reglementarea inteligentă în
Uniunea Europeană”.
[2]               COM(2010) 2020 „Europa 2020 - O strategie europeană
pentru o creștere inteligentă, ecologică și favorabilă
incluziunii”.
[3]               http://ec.europa.eu/food/animal/diseases/strategy/cahpeval_en.htm
[4]               http://ec.europa.eu/food/animal/diseases/strategy/index_en.htm
[5]               Rezoluția PE 2007/2260(INI).
[6]               Doc.15481/07 ADD 1.
[7]               NAT/376 – Strategia UE privind sănătatea
animală.
[8]               COM(2008) 545 final,
http://ec.europa.eu/food/animal/diseases/strategy/documents_en.htm
[9]               JO C , [...], p [...].
[10]             JO C , [...], p [...].
[11]             COM(2007) 539 final.
[12]             JO L 336, 23.12.1994, p. 1.
[13]             COM(2000) 1 final.
[14]             JO L 31, 1.2.2002, p. 1.
[15]             JO L 300, 14.11.2009, p. 1.
[16]             JO L 147, 31.5.2001, p. 1.
[17]             JO L 325, 12.12.2003, p. 31.
[18]             JO L 325, 12.12.2003, p. 1.
[19]             JO L 268, 3.10.1998, p. 1.
[20]             JO L 328, 24.11.2006, p. 14.
[21]             JO L 268, 14.09.1992, p. 54.
[22]             COM(2011) 748.
[23]             http://www.oie.int/en/support-to-oie-members/global-studies/categorisation-of-animal-diseases/
[24]             JO L 325, 12.12.2003, p. 31.
[25]             Doc SANCO/7070/2010.
[26]             JO L 276, 20.10.2010, p. 33.
[27]             JO 121, 29.7.1964, p. 1977.
[28]             JO L 46, 19.2.1991, p. 19.
[29]             JO L 192, 23.7.2010, p. 1.
[30]             JO L 343, 22.12.2009, p. 74.
[31]             JO L 268, 14.9.1992, p. 54.
[32]             JO L …
[33]             JO L 204, 21.7.1998, p. 37.
[34]             JO 121, 29.7.1964, p. 1977.
[35]             JO L 145, 13.6.1977, p. 44.
[36]             JO L 15, 19.1.1978, p. 34.
[37]             JO L 194, 22.7.1988, p. 10.
[38]             JO L 325, 1.12.1980, p. 1.
[39]             JO L 378, 31.12.1982, p. 58.
[40]             JO L 302, 19.10.1989, p. 1.
[41]             JO L 224, 18.8.1990, p. 62.
[42]             JO L 46, 19.2.1991, p. 19.
[43]             JO L 368, 31.12.1991, p. 21.
[44]             JO L 157, 10.6.1992, p. 19.
[45]             JO L 268, 14.9.1992, p. 54.
[46]             JO L 260, 5.9.1992, p. 1.
[47]             JO L 62, 15.3.1993, p. 49.
[48]             JO L 62, 15.3.1993, p. 69.
[49]             JO L 243, 11.10.1995, p. 25.
[50]             JO L 327, 22.12.2000, p. 74.
[51]             JO L 79, 30.3.2000, p. 40.
[52]             JO L 204, 11.8.2000, p. 1.
[53]             JO L 316, 1.12.2001, p. 5.
[54]             JO L 192, 20.7.2002, p. 27.
[55]             JO L 18, 23.1.2003, p. 11.
[56]             JO L 306, 22.11.2003, p. 1.
[57]             JO L …
[58]             JO L 5, 9.1.2004, p. 8.
[59]             JO L 139, 30.4.2004, p. 321.
[60]             JO L 192, 23.7.2010, p. 1.
[61]             JO L 10, 14.1.2006, p. 16.
[62]             JO L 328, 24.11.2006, p. 14.
[63]             JO L 213, 8.8.2008, p. 31.
[64]             JO L 343, 22.12.2009, p. 74.
[65]             JO L 213, 3.8.1978, p. 15.
[66]             JO L 29, 3.2.1979, p. 24.
[67]             JO L 14, 16.1.1981, p. 22.
[68]             JO L 223, 2.8.1989, p. 19.
[69]             JO L 224, 18.8.1990, p. 13.
[70]             JO L 373, 31.12.1990, p. 29.
[71]             JO L 55, 28.2.2011, p. 13.