               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 4.2.2019
            COM(2019) 39 final
            2019/0018(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Comitetului mixt al SEE referitor la o modificare a anexei IX (Servicii financiare) la Acordul privind SEE[Regulamentul (UE) nr. 575/2013 privind cerințele de capital (CRR) și Directiva 2013/36/UE (CRDIV)]
            (Text cu relevanță pentru SEE)

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Motivele și obiectivele propunerii

                  Proiectul de decizie a Comitetului mixt al SEE (anexat la propunerea de decizie a Consiliului) vizează modificarea anexei IX (Servicii financiare) la Acordul privind SEE pentru a include Regulamentul (UE) nr. 575/2013 privind cerințele de capital și Directiva 2013/36/UE
                     1
                   în Acordul privind SEE.

                  Adaptările care figurează în proiectele anexate de decizie a Comitetului mixt al SEE depășesc ceea ce poate fi considerat a fi simple adaptări tehnice în sensul Regulamentului nr. 2894/94 al Consiliului. Prin urmare, poziția Uniunii trebuie stabilită de Consiliu.

               •Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică vizat

                  Proiectul anexat de decizie a Comitetului mixt al SEE extinde politica deja existentă a UE la statele AELS care fac parte din SEE (Norvegia, Islanda și Liechtenstein).

               •Coerența cu alte politici ale Uniunii

                  Extinderea acquis-ului UE la statele AELS care fac parte din SEE, prin încorporarea acestuia în Acordul privind SEE, se realizează în conformitate cu obiectivele și principiile acestui acord, care vizează instituirea unui Spațiu Economic European dinamic și omogen, bazat pe norme comune și pe condiții de concurență egale.

               2.TEMEIUL JURIDIC, SUBSIDIARITATEA ȘI PROPORȚIONALITATEA

               •Temeiul juridic

                  Actele legislative care urmează să fie încorporate în Acordul privind SEE se întemeiază pe articolul 114 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

                  Articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2894/94 al Consiliului privind normele de punere în aplicare a Acordului privind SEE prevede stabilirea de către Consiliu, pe baza unei propuneri a Comisiei, a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii cu privire la astfel de decizii.

                  SEAE, în cooperare cu serviciile Comisiei, prezintă proiectele de decizii ale Comitetului mixt al SEE în vederea adoptării acestora de către Consiliu ca poziție a Uniunii. SEAE speră să le poată prezenta în cel mai scurt timp în cadrul Comitetului mixt al SEE.

               •Subsidiaritatea (în cazul competențelor neexclusive)

                  Propunerea respectă principiul subsidiarității din motivul expus mai jos.

                  Obiectivul prezentei propuneri, și anume asigurarea omogenității pieței interne, nu poate fi realizat în mod suficient de către statele membre și, prin urmare, având în vedere efectele sale, poate fi mai bine realizat la nivelul Uniunii.

                  Procesul de încorporare a acquis-ului UE în Acordul privind SEE se desfășoară în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 2894/94 al Consiliului din 28 noiembrie 1994 privind normele de punere în aplicare a Acordului privind Spațiul Economic European, care confirmă abordarea adoptată.

               •Proporționalitatea

                  În conformitate cu principiul proporționalității, prezenta propunere nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului propus.

               •Alegerea instrumentului

                  În conformitate cu articolul 98 din Acordul privind SEE, instrumentul ales este decizia Comitetului mixt al SEE. Comitetul mixt al SEE asigură punerea efectivă în aplicare și funcționarea Acordului privind SEE. În acest scop, acesta ia decizii în cazurile prevăzute de Acordul privind SEE.

               3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR PĂRȚILOR INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

                  Nu este cazul.

               4.IMPLICAȚIILE BUDGETARE

                  Nu se preconizează implicații bugetare ca urmare a încorporării regulamentului menționat anterior în Acordul privind SEE.

               5.ALTE ELEMENTE

               •Explicarea detaliată a dispozițiilor specifice ale propunerii

               Evaluarea prudențială a potențialilor achizitori nerezidenți (Declarație comună privind decizia Comitetului mixt) referitoare la Directiva 2013/36/UE

               Prin Acordul privind SEE nu se intenționează, în principiu, reglementarea relațiilor părților contractante cu țările terțe (a se vedea, în special, al șaisprezecelea considerent din preambulul la Acordul privind SEE). Acordul privind SEE nu prevede liberalizarea fluxurilor de capital și nu acordă nerezidenților drepturi privind libertatea de stabilire sau participare la capitalul societăților (a se vedea articolele 31, 34, 40 și 124 din Acordul privind SEE).

               Prin urmare, declarația comună privind decizia Comitetului mixt stipulează că ambele părți contractante înțeleg faptul că încorporarea Directivei 2013/36/UE în Acordul privind SEE nu aduce atingere normelor naționale de aplicare generală privind verificarea investițiilor străine directe din motive de securitate sau de ordine publică.

               Scutirea anumitor instituții publice de credit islandeze [adaptarea (e) referitoare la Directiva 2013/36/UE]

               Articolul 2 alineatul (5) din CRD IV scutește anumite instituții publice de domeniul de aplicare al directivei. Trei instituții islandeze nu intră în domeniul de aplicare al CRD IV în temeiul acestei dispoziții.

               Byggðastofnun (Institutul pentru Dezvoltare Regională din Islanda) este o instituție independentă deținută de statul islandez. Funcția sa principală este de a contribui la dezvoltarea regională prin punerea în aplicare a strategiilor regionale ale guvernului. Operațiunile sale vizează consolidarea așezărilor din zonele rurale prin sprijinirea unor proiecte viabile, pe termen lung, bazate pe diverse sectoare economice. Institutul sprijină și consolidează dezvoltarea locală prin acordarea de împrumuturi și alte forme de sprijin financiar, în scopul îmbunătățirii condițiilor economice și de viață, în special în regiunile amenințate de depopulare. Institutul oferă sprijin financiar suplimentar sub formă de împrumuturi condiționate companiilor, persoanelor fizice și municipalităților care permit participarea la dezvoltarea economică generală și stimularea inovării. Obligațiile institutului sunt garantate de statul islandez.Íbúðalánasjóður este succesorul Byggingarsjóðir ríkisins, care a fost scutit de domeniul de aplicare al Directivei 2006/48/CE, în conformitate cu punctul 14 litera (a) din anexa IX la Acordul privind SEE.

               Lánasjóður sveitarfélaga ohf. este o instituție de credit specializată. Dreptul de proprietate asupra instituției este limitat prin lege la municipalități (în prezent, aceasta este deținută în comun de 75 de municipalități). Scopul instituției este limitat prin lege la acordarea de împrumuturi municipalităților și instituțiilor deținute integral de acestea și numai în ceea ce privește investițiile care au un sens economic larg. Instituția este similară cu KommuneKredit din Danemarca, care, în conformitate cu articolul 2 alineatul (5) punctul 5, nu face obiectul CRD IV.

               Tratamentul la nivel național al sucursalelor din țările terțe și cooperarea cu autoritățile din țările terțe [adaptările (g) și (h) referitoare la Directiva 2013/36/UE]

               În temeiul articolului 47 alineatul (3) din CRD IV, Uniunii i se conferă competența de a încheia cu țările terțe acorduri, sucursalele instituțiilor de credit cu sediul în aceste țări beneficiind de un tratament egal pe teritoriul Uniunii.

               În contextul SEE, părțile contractante sunt de acord că prin Acordul privind SEE nu se intenționează, în principiu, reglementarea relațiilor acestora cu țările terțe (a se vedea, în special, al șaisprezecelea considerent din preambulul la Acordul privind SEE). Prin integrarea CRD IV în Acordul privind SEE, statele AELS nu transferă nicio competență Uniunii în ceea ce privește negocierea accesului pe piață al sucursalelor din țările terțe. Prin urmare, adaptarea (g) face inaplicabil articolul 47 alineatul (3) în ceea ce privește statele AELS și precizează că statele AELS pot încheia cu țările terțe acorduri bilaterale privind accesul pe piață al sucursalelor.

               Cu toate acestea, pentru a promova convergența politicii țărilor terțe între Uniune și statele AELS, adaptarea (g) prevede, de asemenea, ca părțile contractante la Acordul privind SEE să se informeze și să se consulte reciproc cu privire la negocierile referitoare la acordurile cu țările terțe în cadrul Comitetul mixt al SEE.

               Adaptarea (g) este potrivită la soluțiile convenite între Uniune și statele AELS în cadrul regimurilor Solvency II și MiFID [a se vedea punctul 1 literele (d) și (e) și punctul 31ba litera (b) din anexa IX la Acordul privind SEE].

               Articolul 48 din CRD IV conține norme cu privire la încheierea de acorduri de supraveghere între Uniune și țările terțe privind supravegherea consolidată. Aceste acorduri trebuie să prevadă posibilitatea ca autoritățile de supraveghere din țările terțe să obțină informații de la autoritățile naționale competente sau sectoriale ale UE (ANC), iar Autoritatea bancară europeană (ABE) să colecteze informațiile primite de autoritățile naționale competente ale UE din partea autorităților de supraveghere din țările terțe. Din moment ce Uniunea Europeană nu poate încheia acorduri care să oblige autoritățile naționale competente ale AELS să transmită informații autorităților de supraveghere din țările terțe, adaptarea (h) face inaplicabil articolul 48 din CRD IV (similar cu soluția convenită în ceea ce privește articolul 75 alineatele (2) și (3) din EMIR, a se vedea punctul 31bc litera (zc) din anexa IX la Acordul privind SEE).

               Pentru a permite transferul informațiilor primite de autoritățile naționale competente ale AELS de la autoritățile de supraveghere din țările terțe către Autoritatea bancară europeană atunci când acesta este necesar pentru îndeplinirea sarcinilor sale tehnice în ceea ce privește statele AELS, adaptarea (h) prevede, de asemenea, că statele AELS vor depune eforturi pentru a include clauze în acordurile de supraveghere care să le permită autorităților naționale competente ale acestora să transmită informații relevante către Autoritatea bancară europeană.

               Rezervele viitoarei legislații a Uniunii (adaptările (k) și (o) referitoare la Directiva 2013/36/UE)

               În conformitate cu articolul 7 din Acordul privind SEE, numai actele care au fost încorporate în Acordul privind SEE sunt obligatorii pentru statele AELS care fac parte din SEE. Prin urmare, adaptarea (k) aliniază textul articolului 89 alineatul (5) din CRD IV pentru a reflecta faptul că, în contextul SEE, articolul 89 încetează să se aplice numai atunci când noua legislație a Uniunii privind obligațiile de divulgare devine aplicabilă în SEE.

               În mod similar, adaptarea (o) ajustează textul articolului 151 alineatul (1) pentru a reflecta faptul că măsurile tranzitorii cuprinse în capitolul 1 din titlul XI din CRD IV se aplică numai până când o decizie a Comitetului mixt al SEE care încorporează actul delegat adoptat în temeiul articolului 460 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 devine aplicabilă.

               Competența de autorizare a amortizoarelor de risc sistemic [adaptarea (n) referitoare la Directiva 2013/36/UE]

               În conformitate cu articolul 133 alineatul (14) din CRD IV, autoritățile naționale competente ale UE trebuie, în anumite cazuri, să aștepte avizul Comisiei înainte de a adopta măsuri de stabilire sau de restabilire a unui amortizor de risc sistemic. În cazul în care avizul este negativ, respectivele autorități naționale competente fie respectă avizul, fie explică motivele pentru care nu fac acest lucru.

               În conformitate cu articolul 133 alineatul (15) din CRD IV, Comisia, în cazul în care consideră că amortizorul de risc sistemic nu implică efecte negative disproporționate asupra sistemului financiar al altor state membre sau al Uniunii și în temeiul unui aviz din partea CERS, adoptă un act de punere în aplicare prin care autorizează autoritatea națională competentă să adopte amortizorul de risc sistemic. De asemenea, ABE poate transmite Comisiei un aviz.

               În cadrul organizării sistemului în conformitate cu punctele 31f și 31g din anexa IX la Acordul privind SEE, CERS și ABE pot emite recomandări privind situațiile din statele AELS, iar ABE poate desfășura, de asemenea, activități de mediere fără caracter obligatoriu în temeiul articolului 19 din Regulamentul privind ABE în cadrul dezacordurilor în care este implicat un stat AELS. Competența de a adopta decizii obligatorii în cadrul pilonului AELS, în temeiul articolului 19 din ABE, îi revine Autorității de Supraveghere AELS.

               Cu toate acestea, funcțiile Comisiei în cadrul procedurilor de verificare sau de aprobare a conformității acțiunilor întreprinse de statele AELS cu normele conținute în Acordul privind SEE trebuie exercitate de către o entitate din pilonul AELS, în conformitate cu alineatul 4 litera (d) din Protocolul 1 la Acordul privind SEE. Având în vedere importanța și complexitatea deciziilor privind amortizoarele de risc sistemic, această competență este conferită, în ceea ce privește statele AELS, Comitetului permanent al statelor AELS.

               Prin urmare, adaptarea (n) stabilește competența Comitetului permanent al statelor AELS în ceea ce privește emiterea de avize sau recomandări din motive de claritate (deoarece aceste competențe nu sunt alocate în mod clar în textul alineatului 4 litera (d) din Protocolul 1 din Acordul privind SEE), asigurând simultan faptul că CERS și ABE trebuie să transmită evaluările acestora în conformitate cu articolul 133 alineatele (14) și (15) din CRD IV, atunci când este cazul, respectivului Comitet permanent.

               Definiția „proprietății rezidențiale” în Norvegia [adaptarea (e) referitoare la Regulamentul (UE) 575/2013]

               Locuințele colective sunt spații locative obișnuite în Norvegia. Acționarii achiziționează o participație într-o cooperativă care deține sau controlează imobilul/imobilele și proprietatea în care locuiesc. Fiecare acționar are dreptul de a ocupa o anumită unitate.

               Protecția acordată creditorului pentru un apartament într-o locuință colectivă din Norvegia este, în general, interpretată ca fiind echivalentă cu o deținere directă. Cu toate acestea, din motive de certitudine juridică, trebuie clarificat faptul că dreptul de a locui într-un apartament într-o locuință colectivă din Norvegia este inclus în definiția „bunului imobil locativ” din Regulamentul privind cerințele de capital (CRR). Prin urmare, adaptarea (e) ajustează textul articolului 4 alineatul (1) punctul (75), care se referă la Suedia, pentru a include situația din Norvegia.

               Competența Comisiei de a accepta limitele expunerilor mari și a Consiliului de a autoriza măsuri naționale mai stricte în cazul unui risc macroprudențial sau sistemic [adaptările (i) și (j) referitoare la Regulamentul (UE) 575/2013]

               În conformitate cu articolul 395 din Regulamentul privind cerințele de capital, autoritățile naționale competente din UE trebuie să obțină, în anumite cazuri, aprobarea Comisiei înainte de a adopta măsuri structurale prin care se impune instituțiilor de credit autorizate în statul membru respectiv să își reducă expunerile față de diferite entități juridice. În temeiul unui un aviz din partea ABE, Comisia poate respinge o măsură națională numai în cazul în care aceasta are efecte negative disproporționate asupra sistemului financiar al altor state membre sau la nivelul Uniunii.

               În conformitate cu articolul 458 din Regulamentul privind cerințele de capital, statele membre trebuie, în anumite cazuri, să fie autorizate de Consiliu înainte de adoptarea unor măsuri naționale mai stricte menite să contracareze riscul macroprudențial și sistemic cu consecințe asupra sistemului financiar național și asupra economiei reale. Comisia este însărcinată să propună Consiliului un proiect de măsură de autorizare sau de respingere a măsurii naționale. Consiliul respinge măsurile naționale numai într-un număr limitat de circumstanțe, ținând cont de avizele CERS și ABE. Alte state membre pot recunoaște măsurile naționale adoptate în temeiul articolului 458 din Regulamentul privind cerințele de capital și le pot aplica sucursalelor situate în statul membru autorizat.

               În cadrul organizării sistemului în conformitate cu punctele 31f și 31g din anexa IX la Acordul privind SEE, CERS și ABE pot emite avize privind situațiile din statele AELS.

               Cu toate acestea, funcțiile Comisiei în cadrul procedurilor de verificare sau de aprobare a conformității acțiunilor întreprinse de statele AELS cu normele conținute în Acordul privind SEE trebuie exercitate de către o entitate din pilonul AELS, în conformitate cu alineatul 4 litera (d) din Protocolul 1 la Acordul privind SEE. Având în vedere importanța și complexitatea deciziilor privind măsurile structurale care limitează expunerile mari prevăzute la articolul 395, competența, în ceea ce privește statele AELS, este conferită Comitetului permanent al statelor AELS.

               În mod similar, funcțiile conferite Consiliului în temeiul articolului 458 din Regulamentul privind cerințele de capital sunt exercitate, în ceea ce privește statele AELS, de către Comitetul permanent al statelor AELS. Această decizie ar trebui să se bazeze însă pe o propunere a Autorității de Supraveghere a AELS, care să reflecte cadrul aplicabil în UE.

               Din motive de claritate, adaptările (i) (ii) și (j) punctul (ii) stabilesc, prin urmare, competența Comitetului permanent al statelor AELS de a lua astfel de decizii [deoarece aceste competențe nu sunt alocate în mod clar în cadrul pilonului AELS, prin alineatul (4) litera (d) din Protocolul 1 la Acordul privind SEE)], asigurând în același timp faptul că ABE și, dacă este cazul, CERS trebuie să transmită evaluările acestora în conformitate cu articolul 395 alineatul (8) sau cu articolul 458 alineatul (4) din Regulamentul privind cerințele de capital Comitetului permanent al statelor AELS [adaptările (i) (iii) și (j) punctul (iii)].

               Aplicarea dispozițiilor tranzitorii privind pragul Basel I [considerentul 6 al preambulului referitor la Regulamentul (UE) 575/2013]

               Articolul 500 din Regulamentul privind cerințele de capital pune în aplicare „pragul Basel I”, care a fost stabilit în partea 2-1-C (alineatele 45-47) din Acordul Basel II. Articolul a expirat la sfârșitul anului 2017. Articolul 152 din Directiva 2006/48/CE, care a fost preluat de articolul 500 din Regulamentul (UE) 575/2013, a limitat potențialul reducerilor nejustificate ale fondurilor proprii din utilizarea modelelor interne. Cu toate că articolul 500 a expirat, autoritatea competentă trebuie să facă în continuare față riscului legat de model.

               Considerentul (6) al preambulului reamintește faptul că există mai multe dispoziții în acest context care permit autorităților competente să abordeze aceeași problemă, inclusiv posibilitatea măsurilor de a contrabalansa reducerile nejustificate ale valorilor expunerilor ponderate la risc și de a impune marje prudente de conservatism în calibrarea modelelor interne.

               2019/0018 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Comitetului mixt al SEE referitor la o modificare a anexei IX (Servicii financiare) la Acordul privind SEE

                  [Regulamentul (UE) nr. 575/2013 privind cerințele de capital (CRR) și Directiva 2013/36/UE (CRDIV)]

               (Text cu relevanță pentru SEE)

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114, coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere Regulamentul (CE) nr. 2894/94 al Consiliului din 28 noiembrie 1994 privind normele de punere în aplicare a Acordului privind Spațiul Economic European
                  2
               , în special articolul 1 alineatul (3),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Acordul privind Spațiul Economic European
                  3
                („Acordul privind SEE”) a intrat în vigoare la 1 ianuarie 1994.

               (2)În temeiul articolului 98 din Acordul privind SEE, Comitetul mixt al SEE poate decide să modifice, printre altele, anexa IX la Acordul privind SEE, care conține dispoziții referitoare la serviciile financiare.

               (3)Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului
                  4
                și Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului
                  5
                trebuie încorporate în Acordul privind SEE.

               (4)Prin urmare, anexa IX la Acordul privind SEE ar trebui modificată în mod corespunzător.

               (5)În consecință, poziția Uniunii în cadrul Comitetului mixt al SEE ar trebui să se bazeze pe proiectul de decizie atașat,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii, în cadrul Comitetului mixt al SEE cu privire la propunerea de modificare a anexei IX (Servicii financiare) la Acordul privind SEE se bazează pe proiectul de decizie a Comitetului mixt al SEE atașat la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)

                        Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012, astfel cum a fost rectificat în JO L 208, 2.8.2013, p. 68 și JO L 321, 30.11.2013, p. 6.Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE, astfel cum a fost rectificată prin JO L 208, 2.8.2013, p. 73.

                     (2)

                        JO L 305, 30.11.1994, p. 6.

                     (3)

                        JO L 1, 3.1.1994, p. 3.

                     (4)

                        Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO L 176, 27.6.2013, p. 1), astfel cum a fost rectificat în JO L 208, 2.8.2013, p. 68, JO L 321, 30.11.2013, p. 6 și JO L 20, 25.1.2017, p. 2.

                     (5)

                        Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (JO L 176, 27.6.2013, p. 338), astfel cum a fost rectificată în JO L 208, 2.8.2013, p. 73 și în JO L 20, 25.1.2017, p. 1.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 4.2.2019
            COM(2019) 39 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de decizie a Consiliului
            privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Comitetului mixt al SEE referitor la o modificare a anexei IX (Servicii financiare) la Acordul privind SEE[Regulamentul (UE) nr. 575/2013 privind cerințele de capital (CRR) și Directiva 2013/36/UE (CRD4)]

               ANEXĂ

               DECIZIA COMITETULUI MIXT AL SEE
                  Nr.

               din

               de modificare a anexei IX (Servicii financiare) la Acordul privind SEE

               COMITETUL MIXT AL SEE,

               având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European („Acordul privind SEE”), în special articolul 98,

               întrucât:

               (1)Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012
                  1
               , astfel cum a fost rectificat în JO L 208, 2.8.2013, p. 68, JO L 321, 30.11.2013, p. 6 și în JO L 20, 25.1.2017, p. 2, trebuie încorporat în Acordul privind SEE.

               (2)Regulamentul (UE) 2017/2395 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2017 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 575/2013 în ceea ce privește măsurile tranzitorii pentru diminuarea impactului asupra fondurilor proprii al introducerii IFRS 9 și pentru tratamentul expunerilor mari al anumitor expuneri din sectorul public denominate în moneda națională a oricărui stat membru
                  2
               , trebuie încorporat în Acordul privind SEE.

               (3)Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE
                  3
               , astfel cum a fost rectificată în JO L 208, 2.8.2013, p. 73 și în JO L 20, 25.1.2017, p. 1, trebuie încorporată în Acordul privind SEE.

               (4)Regulamentul (UE) nr. 575/2013 și Directiva 2013/36/UE se referă la „instituțiile-mamă din UE”, „societățile financiare holding-mamă din UE” și „societățile financiare holding mixte-mamă din UE”, care, în contextul Acordului privind SEE, sunt înțelese ca făcând referire la entitățile care corespund definițiilor relevante stabilite în regulament, care își au sediul într-o parte contractantă la SEE și care nu sunt sucursale ale niciunei alte instituții înființate în oricare altă parte contractantă la SEE.

               (5)Directiva 2013/36/UE abrogă Directivele 2006/48/CE
                  4
                și 2006/49/CE
                  5
                ale Parlamentului European și ale Consiliului, care sunt încorporate în Acordul privind SEE și care, prin urmare, trebuie abrogate din acest acord.

               (6)Potențialul de reduceri nejustificate ale cerințelor privind fondurile proprii care rezultă din utilizarea modelelor interne a fost, printre altele, limitat de legislația națională de punere în aplicare a articolului 152 din Directiva 2006/48/CE, care, la sfârșitul anului 2017, a fost înlocuită cu articolul 500 din Regulamentul (UE) 575/2013. Cu toate acestea, în Regulamentul (UE) 575/2013 și în Directiva 2013/36/UE există încă câteva dispoziții care le permit autorităților competente să abordeze aceeași problemă, inclusiv posibilitatea unor măsuri de contrabalansare a reducerilor nejustificate ale valorilor expunerilor ponderate la risc ( a se vedea, de exemplu, articolul 104 din Directiva 2013/36/UE) și de impunere a marjelor prudente de conservatism în calibrarea modelelor interne [a se vedea, de exemplu, articolul 144 din Regulamentul (UE) 575/2013 și articolul 101 din Directiva 2013/36/UE].

               (7)Prin urmare, anexa IX la Acordul privind SEE trebuie modificată în mod corespunzător,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Anexa IX la Acordul privind SEE se modifică după cum urmează:

               1.Textul de la punctul 14 (Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului) se înlocuiește cu următorul text:

               „ 32013 L 0036: Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (JO L 176, 27.6.2013, p. 338), astfel cum a fost rectificată în JO L 208, 2.8.2013, p. 73 și în JO L 20, 25.1.2017, p. 1.

               În sensul prezentului acord, dispozițiile directivei se citesc cu următoarele adaptări:

               (a)Fără a se aduce atingere dispozițiilor din Protocolul 1 la prezentul acord, cu excepția cazului în care se prevede altfel în prezentul acord, termenii „stat membru (state membre)” și „autorități competente” se interpretează ca incluzând, pe lângă înțelesul lor din directivă, statele AELS și, respectiv, autoritățile lor competente.

               (b)Trimiterile la „băncile centrale din SEBC” sau la „băncile centrale” se interpretează ca incluzând, pe lângă înțelesul lor din directivă, și băncile centrale naționale din statele AELS.

               (c)Trimiterile din directivă la alte acte sunt considerate relevante în măsura și sub forma în care actele respective sunt încorporate în prezentul acord.

               (d)Trimiterile din directivă la prerogativele ABE prevăzute la articolul 19 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European și al Consiliului se înțeleg ca referindu-se, în cazurile prevăzute la punctul 31g din prezenta anexă și în conformitate cu acesta, la prerogativele Autorității AELS de Supraveghere în ceea ce privește statele AELS.

               (e)La articolul 2 alineatul (5) se inserează următorul punct:

               «11a.În Islanda, „Byggðastofnun”, „Íbúðalánasjóður” și „Lánasjóður sveitarfélaga ohf.”;»

               (f)La articolul 6, la litera (a) se adaugă următorul paragraf:

               «Autoritățile competente ale statelor AELS cooperează în spiritul încrederii și al respectului reciproc deplin, în special pentru a asigura circulația unor informații pertinente și fiabile între ele și părțile la SESF și cu Autoritatea AELS de Supraveghere. Autoritățile competente din statele membre ale UE cooperează în același mod cu autoritățile competente ale statelor AELS.»

               (g)Articolul 47 alineatul (3) nu se aplică în ceea ce privește statele AELS. Un stat AELS poate conveni, prin acorduri încheiate cu una sau mai multe țări terțe, să aplice dispozițiile care acordă sucursalelor unei instituții de credit cu sediul central într-o țară terță un tratament identic pe teritoriul respectivului stat AELS.

               Părțile contractante se informează și se consultă reciproc înainte de a încheia acorduri cu țări terțe în temeiul articolului 47 alineatul (3) sau al primului alineat de la prezentul punct, după caz.

               Ori de câte ori Uniunea Europeană negociază cu una sau mai multe țări terțe în vederea încheierii unui acord în temeiul articolului 47 alineatul (3, iar un astfel de acord se referă la obținerea unui tratament național sau a unui acces eficient pe piață pentru sucursalele instituțiilor de credit cu sediul central într-un stat membru al Uniunii Europene în țările terțe în cauză, Uniunea Europeană depune eforturi pentru a obține un tratament echivalent pentru sucursalele instituțiilor de credit cu sediul central într-un stat AELS.

               (h)Articolul 48 nu se aplică. În cazul în care un stat AELS încheie un acord cu una sau mai multe țări terțe cu privire la mijloacele de exercitare a supravegherii pe bază consolidată asupra instituțiilor ale căror societăți-mamă își au sediul central într-o țară terță și asupra instituțiilor situate în țări terțe ale căror societăți-mamă, indiferent dacă acestea sunt instituții, societăți financiare holding sau societăți financiare holding mixte, își au sediul central în respectivul stat AELS, respectivul acord urmărește să asigure faptul că ABE poate obține de la autoritatea competentă din respectivul stat AELS informațiile primite de la autoritățile naționale ale țărilor terțe în conformitate cu articolul 35 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.

               (i)La articolul 53 alineatul (2), înaintea cuvintelor „în conformitate cu prezenta directivă”, se inserează cuvintele „sau, după caz, Autoritatea AELS de Supraveghere”.

               (j)La articolul 58 alineatul (1) litera (d), după cuvântul „AEVMP” se inserează cuvintele „sau, după caz, Autoritatea AELS de Supraveghere”.

               (k)La articolul 89 alineatul (5), cuvintele „actele legislative viitoare ale Uniunii pentru obligațiile de comunicare” se înlocuiesc cu cuvintele „actele legislative viitoare aplicabile în temeiul Acordului privind SEE prevăd obligații de comunicare care”.

               (l)La articolul 114 alineatul (1), în ceea ce privește Liechtenstein, cuvintele „o bancă centrală din SEBC” se înlocuiesc cu cuvintele „autoritatea competentă”.

               (m)La articolul 117 alineatul (1) al doilea paragraf, după cuvântul „ABE” se inserează cuvintele „sau cu Autoritatea AELS de Supraveghere, după caz”.

               (n)La articolul 133 alineatele (14) și (15), după cuvântul „Comisia” se inserează cuvintele „sau, în ceea ce privește statele AELS, Comitetul permanent al statelor AELS”.

               (o)La articolul 151 alineatul (1), în ceea ce privește statele AELS, după cuvintele „în conformitate cu” se inserează cuvintele „o decizie a Comitetului mixt al SEE care conține”.”

               2.După punctul 14 (Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului) se inserează următorul text:

               «14a.32013 R 0575: Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO L 176, 27.6.2013, p. 1), astfel cum a fost rectificat în JO L 208, 2.8.2013, p. 68, JO L 321, 30.11.2013, p. 6 și în JO L 20, 25.1.2017, p. 2, astfel cum a fost modificat prin:

               –32017 R 2395: Regulamentul (UE) nr. 2017/2395 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2017 (JO L 345, 27.12.2017, p. 27).

               În sensul prezentului acord, dispozițiile regulamentului se citesc cu următoarele adaptări:

               (a)Fără a se aduce atingere dispozițiilor din Protocolul 1 la prezentul acord, cu excepția cazului în care se prevede altfel în prezentul acord, termenii „stat membru (state membre)” și „autorități competente” se interpretează ca incluzând, pe lângă înțelesul lor din regulament, statele AELS și, respectiv, autoritățile lor competente.

               (b)Trimiterile la „băncile centrale din SEBC” sau la „băncile centrale” se interpretează ca incluzând, pe lângă înțelesul lor din regulament, băncile centrale naționale din statele AELS.

               (c)Trimiterile la alte acte din regulament sunt considerate relevante în măsura și în forma în care actele respective sunt încorporate în prezentul acord.

               (d)Trimiterile la prerogativele ABE prevăzute la articolul 19 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European și al Consiliului în Regulament se înțeleg ca referindu-se, în cazurile prevăzute la punctul 31g din prezenta anexă și în conformitate cu acesta, la prerogativele Autorității AELS de Supraveghere în ceea ce privește statele AELS.

               (e)La articolul 4 alineatul (1) punctul 75, înaintea cuvântului „Suedia” se inserează cuvintele „Norvegia și”.

               (f)La articolul 31 alineatul (1) litera (b), în ceea ce privește statele AELS, cuvântul „Comisie” se înlocuiește cu „Autoritatea AELS de Supraveghere”.

               (g)La articolul 80 alineatele (1) și (2), după cuvântul „Comisia” se inserează cuvintele „sau, în cazul unui stat AELS, Autoritatea AELS de Supraveghere”.

               (h)La articolul 329 alineatul (4), articolul 344 alineatul (2), articolul 352 alineatul (6), articolul 358 alineatul (4) și articolul 416 alineatul (5), în ceea ce privește statele AELS, după cuvintele „intrarea în vigoare a” se inserează cuvintele „deciziilor Comitetului mixt al SEE care conțin”.

               (i)La articolul 395:

               (i)la alineatele (7) și (8), în ceea ce privește statele AELS, cuvântul „Consiliul” nu se aplică;

               (ii)în ceea ce privește statele AELS, alineatul (8) primul paragraf se citește după cum urmează:

               „Se conferă Comitetului permanent al statelor AELS competența de a adopta o decizie pentru a accepta sau a respinge măsurile propuse la nivel național menționate la alineatul (7)”.

               (iii)la alineatul (8) al doilea paragraf, prima teză se înlocuiește cu următorul text:

               „În termen de o lună de la primirea notificării menționate la alineatul (7), ABE își dă avizul cu privire la punctele menționate la alineatul respectiv Consiliului, Comisiei și statului membru în cauză sau, în cazul în care avizul său se referă la măsurile naționale propuse de un stat AELS, Comitetului permanent al statelor AELS și statului AELS în cauză.”

               (j)La articolul 458:

               (i)în ceea ce privește statele AELS, alineatul (2) primul paragraf se citește după cum urmează:

               „În cazul în care autoritatea stabilită în conformitate cu alineatul (1) constată schimbări în intensitatea riscului macroprudențial sau sistemic manifestat în cadrul sistemului financiar care pot să genereze consecințe negative semnificative pentru sistemul financiar și economia reală dintr-un anumit stat AELS, iar autoritatea respectivă consideră că riscul respectiv ar fi abordat mai bine prin intermediul unor măsuri mai stricte la nivel național, aceasta notifică Comitetul permanent al statelor AELS, Autoritatea AELS de Supraveghere, CERS și ABE cu privire la acest fapt și transmite probe cantitative sau calitative relevante cu privire la toate elementele următoare:”

               (ii)în ceea ce privește statele AELS, alineatul (4) primul paragraf se citește după cum urmează:

               „Se conferă Comitetului permanent al statelor AELS, care acționează în temeiul unei propuneri a Autorității AELS de Supraveghere, competența de a adopta un act de punere în aplicare pentru respingerea proiectelor de măsuri naționale menționate la alineatul (2) litera (d)”.

               (iii)la alineatul (4) al doilea paragraf se adaugă următorul text:

               „În cazul în care opiniile lor se referă la proiecte de măsuri la nivel național ale unui stat AELS, CERS și ABE își transmit avizele Comitetului permanent al statelor AELS, Autorității AELS de Supraveghere și statului AELS în cauză.”;

               (iv)în ceea ce privește statele AELS, paragrafele (3) - (8) de la alineatul (4) se citesc după cum urmează:

               „Ținând cont în mod special de avizele menționate la al doilea paragraf și dacă există probe robuste, puternice și detaliate că măsura va avea un impact negativ asupra pieței interne care depășește beneficiile legate de stabilitatea financiară care rezultă din reducerea riscului sistemic sau macroprudențial identificat, Autoritatea AELS de Supraveghere poate, în termen de o lună, să propună Comitetului permanent al statelor AELS să respingă proiectele de măsuri naționale propuse.

               În absența unei propuneri a Autorității AELS de Supraveghere în perioada respectivă de o lună, statul AELS în cauză poate adopta imediat proiectele de măsuri la nivel național pentru o perioadă de până la doi ani sau până la încetarea existenței riscului macroprudențial sau sistemic, dacă aceasta are loc mai devreme.

               Comitetul permanent al statelor AELS decide asupra propunerii Autorității AELS de Supraveghere în termen de o lună de la primirea propunerii și își expune motivele de respingere sau de acceptare a proiectelor de măsuri naționale.

               Comitetul permanent al statelor AELS respinge proiectele de măsuri naționale propuse numai dacă consideră că nu se îndeplinește cel puțin una dintre următoarele condiții:

               (a)schimbările în intensitatea riscului macroprudențial sau sistemic sunt de natură să prezinte o amenințare la adresa stabilității financiare la nivel național;

               (b)articolele 124 și 164 din prezentul regulament și articolele 101, 103, 104, 105, 133 și 136 din Directiva 2013/36/UE nu pot aborda în mod adecvat riscul macroprudențial sau sistemic identificat, ținând seama de eficacitatea relativă a măsurilor respective;

               (c)proiectele de măsuri la nivel național sunt mai adecvate în vederea abordării riscului macroprudențial sau sistemic identificat și nu implică efecte negative disproporționate asupra sistemului financiar în ansamblu sau asupra unor părți ale acestuia, în alte părți contractante sau la nivel global în SEE, creând sau formând astfel un obstacol pentru funcționarea pieței interne;

               (d)chestiunea privește un singur stat AELS; și

               (e)riscurile nu au fost abordate prin alte măsuri din prezentul regulament sau din Directiva 2013/36/UE.

               Evaluarea Comitetului permanent al statelor AELS ține seama de avizele CERS și ABE și se bazează pe probele prezentate în conformitate cu alineatul (2) de autoritatea stabilită în conformitate cu alineatul (1).

               În absența unei decizii a Comitetului permanent al statelor AELS de respingere a proiectelor de măsuri naționale în termen de o lună de la primirea propunerii de către Autoritatea AELS de Supraveghere, statul AELS poate adopta măsurile și le poate aplica pentru o perioadă de până la doi ani sau până la încetarea existenței riscului macroprudențial sau sistemic, dacă aceasta are loc mai devreme.”

               (v)în ceea ce privește statele AELS, alineatul (6) se citește după cum urmează:

               „În cazul în care un stat AELS recunoaște măsurile stabilite în conformitate cu prezentul articol, acesta notifică Comitetul permanent al statelor AELS, Autoritatea AELS de Supraveghere, ABE, CERS și partea contractantă la Acordul privind SEE autorizată să aplice măsurile respective.”

               (k)La articolul 467 alineatul (2), în ceea ce privește statele AELS, cuvintele „Comisia adoptă un regulament” se citesc „intră în vigoare o decizie a Comitetului mixt al SEE care conține un regulament adoptat”.

               (l)La articolul 497, în ceea ce privește statele AELS:

               (i)la alineatele (1) și (2), după cuvintele „data intrării în vigoare a celei mai recente” se inserează cuvintele „decizii a Comitetului mixt al SEE care conțin”;

               (ii)la alineatul (1), cuvintele „au fost adoptate” se citesc „se aplică în SEE”.»

               3.La punctul 31bc [Regulamentul (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului]:

               (a)se adaugă următoarea liniuță:

               « —32013 R 0575: Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 (JO L 176, 27.6.2013, p. 1), astfel cum a fost rectificat în JO L 208, 2.8.2013, p. 68, JO L 321, 30.11.2013, p. 6 și JO L 20, 25.1.2017, p. 2.”

               (b)la adaptarea (zh) se adaugă următorul text:

               „(v)la alineatul 5a, în ceea ce privește statele AELS, după cuvintele „data intrării în vigoare a ultimei” se inserează cuvintele „decizii a Comitetului Mixt al SEE care conțin”.»

               4.La punctul 31ea (Directiva 2002/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului) se adaugă următoarea liniuță:

               „ —32013 L 0036: Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 (JO L 176, 27.6.2013, p. 338), astfel cum a fost rectificată în JO L 208, 2.8.2013, p. 73 și în JO L 20, 25.1.2017, p. 1.”

               5.Textul de la punctul 31 (Directiva 2006/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului) se elimină.

               Articolul 2

               Textele Regulamentelor (UE) nr. 575/2013, astfel cum au fost rectificate în JO L 208, 2.8.2013, p. 68, în JO L 321, 30.11.2013, p. 6 și în JO L 20, 25.1.2017, p. 2, și (UE) 2017/2395 și Directiva 2013/36/UE, astfel cum a fost rectificată în JO L 208, 2.8.2013, p. 73 și în JO L 20, 25.1.2017, p. 1, în limbile islandeză și norvegiană, care urmează să fie publicate în Suplimentul SEE la Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, sunt autentice.

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare la […], cu condiția să se fi efectuat toate notificările prevăzute la articolul 103 alineatul (1) din Acordul privind SEE*.

                  6Articolul 4

               Prezenta decizie se publică în secțiunea SEE și în suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Comitetul mixt al SEE,

                     Președintele

                     Secretarii
                     Comitetului mixt al SEE

               Declarația comună a părților contractante

               cu privire la Decizia nr. […] care încorporează Directiva 2013/36/UE în Acordul privind SEE

               [pentru adoptare odată cu decizia și pentru publicare în JO]

               Ambele părți contractante înțeleg că includerea în Acordul SEE a Directivei 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE nu aduce atingere normelor naționale de aplicare generală privind verificarea investițiilor străine directe în ceea ce privește securitatea sau ordinea publică.

                     (1)

                        JO L 176, 27.6.2013, p. 1.

                     (2)

                        JO L 345, 27.12.2017, p. 27.

                     (3)

                        JO L 176, 27.6.2013, p. 338.

                     (4)

                        JO L 177, 30.6.2006, p. 1.

                     (5)

                        JO L 177, 30.6.2006, p. 201.

                     (6)
                  *
                        [Nu au fost semnalate obligații constituționale.] [Au fost semnalate obligații constituționale.]


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 17.5.2019
            COM(2019) 242 final
            2019/0116(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului de miniștri ACP-UE în ceea ce privește delegarea de competențe către Comitetul ambasadorilor ACP-UE privind decizia de adoptare a unor măsuri tranzitorii pentru prelungirea Acordului de parteneriat ACP-UE

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.Obiectul propunerii

               Acordul de parteneriat dintre UE și grupul statelor din Africa, zona Caraibilor și Pacific (ACP)
                  1
               , semnat la Cotonou la 23 iunie 2000, va expira la 29 februarie 2020. Prezenta propunere a Comisiei se referă la decizia Consiliului privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Consiliului de miniștri ACP-UE în legătură cu adoptarea preconizată a unei decizii privind delegarea de competențe Comitetului ambasadorilor ACPUE privind posibila aplicare de măsuri tranzitorii pentru prelungirea Acordului de parteneriat ACP-UE.

               2.Contextul propunerii

               2.1.Acordul de parteneriat de la Cotonou

               Din 2000, Acordul de parteneriat de la Cotonou (denumit în continuare „acordul” sau „APC”) reprezintă cadrul pentru relațiile UE cu 79 de țări ACP. Acordul a fost încheiat pentru o perioadă de 20 de ani, de la 1 martie 2000 până la 29 februarie 2020. Acordul a fost revizuit ulterior în 2005 și 2010.

               2.2.Consiliul de miniștri ACP-UE

               Consiliul de miniștri ACP-UE este un organism la nivel ministerial creat prin acord (articolul 15 din APC). Acesta cuprinde, pe de o parte, membri ai Consiliului Uniunii Europene și membri ai Comisiei Europene și, pe de altă parte, câte un membru de guvern al fiecărui stat ACP.

               Președinția Consiliului de miniștri este deținută alternativ de către un membru al Consiliului Uniunii Europene și un membru al guvernului unui stat ACP. Consiliul de miniștri se reunește de regulă o dată pe an, la inițiativa președintelui său, și ori de câte ori este necesar, într-o formă și o componență geografică corespunzătoare chestiunilor care urmează a fi abordate.

               Printre altele
                  2
               , Consiliul de miniștri are atribuția de a lua deciziile necesare pentru punerea în aplicare și executarea APC.

               Consiliul de miniștri ia decizii prin acordul comun al părților. Pentru ca deciziile să fie valabile, trebuie să fie prezenți:

               –jumătate din membrii Consiliului Uniunii Europene (respectiv 14 miniștri ai statelor membre ale UE),

               –un membru al Comisiei și

               –două treimi din membrii care reprezintă guvernele statelor ACP (respectiv membri de guvern din 55 de state ACP).

               Orice membru al Consiliului de miniștri care nu poate participa poate fi reprezentat. Reprezentantul exercită toate drepturile membrului respectiv [articolul 15 alineatul (3) din APC].

               În temeiul articolului 15 alineatul (4) din APC, Consiliul de miniștri poate să delege competențe Comitetului ambasadorilor. Consiliul de miniștri poate delega competența de a lua decizii cu caracter obligatoriu pentru părți. Această delegare de competențe ia forma unei decizii a Consiliului de miniștri.

               2.3.Comitetul ambasadorilor ACP-UE

               Comitetul ambasadorilor este instituit prin articolul 16 din APC. Acesta este compus, pe de o parte, din reprezentantul permanent al fiecărui stat membru la UE și un reprezentant al Comisiei și, pe de altă parte, din șeful misiunii fiecărei țări ACP la UE. Președinția Comitetului ambasadorilor este deținută alternativ de către reprezentantul permanent al unui stat membru desemnat de Uniune, respectiv de către șeful uneia dintre misiunile țărilor ACP, desemnat de țările ACP.

               Comitetul ambasadorilor asistă Consiliul de miniștri în îndeplinirea sarcinilor sale și execută orice mandat care îi este încredințat de Consiliu [articolul 16 alineatul (2) din APC]. În acest context, Comitetul ambasadorilor poate adopta decizii obligatorii pentru părți în limitele mandatului conferit de către Consiliul de miniștri.

               De asemenea, Comitetul ambasadorilor monitorizează aplicarea acordului, precum și progresele realizate în vederea atingerii obiectivelor prevăzute în acesta. Comitetul ambasadorilor se reunește la intervale regulate, în special pentru a pregăti sesiunile Consiliului, și ori de câte ori este necesar.

               2.4.Măsuri tranzitorii

               Acordul de parteneriat de la Cotonou expiră la 29 februarie 2020. În conformitate cu articolul 95 alineatul (4) primul paragraf din acord, în septembrie 2018 au fost lansate negocierile pentru încheierea unui nou acord de parteneriat ACP-UE. În cazul în care noul acord nu va fi gata pentru a fi pus în aplicare până la data de expirare menționată mai sus, vor trebui luate măsuri pentru a evita un vid juridic în relațiile UE-ACP.

               Articolul 95 alineatul (4) al doilea paragraf din APC prevede: „Consiliul de miniștri adoptă măsurile tranzitorii care pot fi necesare până la intrarea în vigoare a noului acord”. În conformitate cu articolul 95 alineatul (4) al doilea paragraf din APC, pot fi aplicate măsuri tranzitorii pentru a prelungi aplicabilitatea întregului APC sau a unor părți din acesta până la data aplicării noului acord (aplicare provizorie sau intrare în vigoare după ratificarea de către toate părțile).

               Pentru a menține continuitatea juridică cu țările ACP, în cazul în care noul acord nu devine aplicabil înainte de expirarea cadrului juridic existent, este necesar să se adopte măsuri tranzitorii pentru a prelungi aplicarea acordului actual.

               Decizia privind măsurile tranzitorii (și anume, ce parte sau părți din acord care urmează să se aplice în mod tranzitoriu și până când) poate fi adoptată de Consiliul de miniștri sau acesta poate delega Comitetului ambasadorilor competența de a adopta o astfel de decizie.

               2.5.Actul avut în vedere al Consiliului de miniștri

               În conformitate cu Regulamentul de procedură al Consiliului de miniștri, acesta se reunește o dată pe an. Cea de a 44-a sesiune a Consiliului de miniștri urmează să aibă loc la Bruxelles, în perioada 23-24 mai 2019. Întrucât conținutul și calendarul măsurilor tranzitorii nu au fost discutate cu partea ACP, Consiliului de miniștri se află în imposibilitatea de a adopta măsurile tranzitorii.

               Întrucât nu sunt prevăzute alte reuniuni ale Consiliului de miniștri înainte de expirarea acordului, este necesară delegarea către Comitetul ambasadorilor ACP-UE a deciziei de a adopta măsuri tranzitorii în temeiul articolului 95 alineatul (4) din APC. Comitetul ambasadorilor poate asigura adoptarea deciziei privind măsurile tranzitorii în timp util.

               Prin urmare, în cursul celei de a 44-a sesiuni a Consiliului de miniștri ACP-UE, acesta urmează să adopte o decizie de delegare către Comitetul ambasadorilor ACP-UE a competențelor de a adopta măsuri tranzitorii (denumită în continuare „actul avut în vedere”).

               Scopul actului avut în vedere este de a delega Comitetului ambasadorilor ACP-UE competența de a adopta decizia privind aplicarea de măsuri tranzitorii, în conformitate cu articolul 15 alineatul (4) din acord, care prevede: „Consiliul de miniștri poate să delege competențe Comitetului ambasadorilor”. Actul avut în vedere va deveni obligatoriu pentru părți.

               În momentul în care părțile vor stabili conținutul și durata măsurilor tranzitorii, Comitetul ambasadorilor își va exercita competențele delegate și va adopta decizia privind măsurile tranzitorii, astfel cum se prevede la articolul 95 alineatul (4) din APC. Pentru a pregăti respectiva decizie a Comitetului ambasadorilor, este necesară o altă decizie a Consiliului în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE pentru a defini poziția Uniunii.

               3.Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii

               Având în vedere cele de mai sus, poziția Uniunii propusă este de a adopta actul avut în vedere în cadrul celei de a 44-a sesiuni a Consiliului de miniștri ACP-UE și, prin urmare, de a delega Comitetului ambasadorilor ACP-UE competența de a adopta decizia privind măsurile tranzitorii, în temeiul articolului 95 alineatul (4) din APC.

               4.Temeiul juridic

               4.1.Temeiul juridic procedural

               4.1.1.Principii

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede posibilitatea adoptării unor decizii de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului”.

               Noțiunea de „acte cu efecte juridice” include actele care au efecte juridice în temeiul normelor de drept internațional aplicabile organismului în cauză. Sunt, de asemenea, incluse instrumentele care nu au un caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, dar care „au vocația de a influența în mod decisiv conținutul reglementării adoptate de legiuitorul Uniunii”
                  3
               .

               4.1.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Consiliul de miniștri ACP-UE este un organism creat printr-un acord, și anume prin articolul 15 alineatul (1) din Acordul de parteneriat ACP-UE semnat la Cotonou la 23 iunie 2000.

               Actul pe care Consiliul de miniștri ACP-UE este invitat să îl adopte constituie un act cu efecte juridice. Actul avut în vedere va avea caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, în conformitate cu articolul 15 alineatul (3) din acord.

               Actul avut în vedere nu completează și nu modifică cadrul instituțional al acordului.

               Prin urmare, temeiul juridic procedural al deciziei propuse este articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               4.2.Temeiul juridic material

               4.2.1.Principii

               Temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE depinde în primul rând de obiectivul și de conținutul actului avut în vedere cu privire la care se adoptă o poziție în numele Uniunii. În cazul în care actul avut în vedere urmărește două obiective sau include două elemente, iar unul dintre aceste obiective sau elemente poate fi identificat ca fiind obiectivul sau elementul principal, iar celălalt obiectiv sau element are mai degrabă un caracter accesoriu, decizia adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE trebuie să se întemeieze pe un singur temei juridic material, respectiv cel impus de obiectivul sau de elementul principal sau predominant.

               4.2.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Obiectivul principal și conținutul actului avut în vedere sunt legate, în general, de funcționarea organismelor internaționale create în baza APC și de funcționarea APC în ansamblu (posibilitatea de a prelungi aplicarea acordului după data de expirare prevăzută). Temeiul juridic material al deciziei Consiliului trebuie să fie determinat din perspectiva Acordului de parteneriat de la Cotonou în ansamblul său
                  4
               .

               APC a fost încheiat ca un acord de asociere și, prin urmare, s-a întemeiat pe articolul 310 din Tratatul de instituire a Comunității Europene, echivalentul articolului 217 din TFUE. Prin urmare, temeiul juridic material al deciziei propuse este articolul 217 din TFUE.

               4.3.Concluzie

               Temeiul juridic al deciziei propuse ar trebui să fie articolul 217 din TFUE, coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               2019/0116 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului de miniștri ACP-UE în ceea ce privește delegarea de competențe către Comitetul ambasadorilor ACP-UE privind decizia de adoptare a unor măsuri tranzitorii pentru prelungirea Acordului de parteneriat ACP-UE

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 217 coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Acordul de parteneriat dintre membrii grupului statelor din Africa, Zona Caraibilor și Pacific („ACP”), pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de altă parte (denumit în continuare „Acordul de parteneriat ACP-UE”)
                  5
               , a fost semnat la Cotonou la 23 iunie 2000. Acordul de parteneriat ACP-UE a intrat în vigoare la 1 aprilie 2003 și se aplică până la 29 februarie 2020.

               (2)În conformitate cu articolul 95 alineatul (4) primul paragraf din Acordul de parteneriat ACP-UE, în septembrie 2018 au fost lansate negocierile pentru încheierea unui nou acord de parteneriat ACP-UE. În cazul în care noul acord nu va fi gata pentru a fi pus în aplicare până la data de expirare a cadrului juridic actual, va fi necesar să se adopte măsuri tranzitorii pentru a prelungi aplicarea acordului actual.

               (3)Articolul 95 alineatul (4) al doilea paragraf din Acordul de parteneriat ACP-UE prevede adoptarea de către Consiliul de miniștri a unor măsuri tranzitorii pentru a prelungi aplicabilitatea întregului Acordul de parteneriat ACP-UE sau a unor părți din acesta până la punerea în aplicare provizorie sau intrarea în vigoare a noului acord.

               (4)În temeiul articolului 15 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE, Consiliul de miniștri ACP-UE poate adopta o decizie de delegare a competențelor către Comitetul ambasadorilor ACP-UE, inclusiv competența de a adopta o decizie privind măsuri tranzitorii.

               (5)Reuniunea ordinară anuală a Consiliului de miniștri ACP-UE urmează să aibă loc în perioada 23-24 mai 2019 la Bruxelles. Nu s-a convenit asupra măsurilor tranzitorii și, prin urmare, acestea nu pot fi adoptate de Consiliul de miniștri ACP-UE în cadrul reuniunii sale ordinare. Întrucât nu sunt prevăzute alte reuniuni ale Consiliului de miniștri ACP-UE înainte de expirarea Acordului de parteneriat ACP-UE, pentru a se asigura faptul că decizia privind măsurile tranzitorii este adoptată în timp util, este necesară delegarea către Comitetul ambasadorilor ACP-UE a deciziei de a adopta măsuri tranzitorii în conformitate cu articolul 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE.

               (6)În cursul celei de a 44-a sesiuni a Consiliului de miniștri ACP-UE, acesta urmează să adopte o decizie de delegare către Comitetul ambasadorilor ACP-UE a competențelor de a adopta măsuri tranzitorii (denumită în continuare „actul avut în vedere”).

               (7)Este oportun să se stabilească poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Consiliului de miniștri ACP-UE, întrucât actul avut în vedere va fi obligatoriu pentru Uniune.

               (8)Poziția Uniunii de a aproba actul avut în vedere în cadrul Consiliului de miniștri ACPUE ar trebui stabilită în prezenta decizie,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul celei de a 44-a sesiuni a Consiliului de miniștri ACP-UE este de a aproba delegarea de competențe către Comitetul ambasadorilor ACP-UE, în conformitate cu articolul 15 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE, privind decizia de a adopta, în temeiul articolului 95 alineatul (4) din Acordul de parteneriat ACP-UE, orice măsuri tranzitorii care ar putea fi necesare până la intrarea în vigoare a noului acord.

               Articolul 2

               Prezenta decizie se adresează Comisiei.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)

                        Decizia Consiliului din 19 decembrie 2002 privind încheierea Acordului de parteneriat dintre statele din Africa, Caraibe și Pacific, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de altă parte, semnat la Cotonou la 23 iunie 2000 (JO L 65, 8.3.2003, p. 27).

                     (2)

                        În conformitate cu articolul 15 alineatul (2) din APC, Consiliul de miniștri ACP-UE trebuie: „(a) să conducă dialogul politic; (b) să adopte orientările politice și să ia deciziile necesare pentru punerea în aplicare a dispozițiilor prezentului acord, în special în ceea ce privește strategiile de dezvoltare în domeniile specifice prevăzute de prezentul acord sau în orice alt domeniu care se dovedește a fi relevant și în ceea ce privește procedurile; (c) să examineze și să soluționeze orice chestiune care poate împiedica punerea în aplicare efectivă și eficientă a prezentului acord sau care reprezintă un obstacol în calea realizării obiectivelor acestuia; (d) să asigure buna funcționare a mecanismului de consultare”.

                     (3)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014, Germania/Consiliul, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punctele 61-64.

                     (4)

                        A se vedea, în special, hotărârea în cauza C-244/17 Comisia/Consiliul („Kazahstan”) [ECLI:EU:C:2018:662], p. 40 și jurisprudența menționată.

                     (5)

                        Acord (JO L 317, 15.12.2000, p. 3) modificat prin acordul semnat la Luxemburg la 25 iunie 2005 (JO L 209, 11.8.2005, p. 27) și prin acordul semnat la Ouagadougou la 22 iunie 2010 (JO L 287, 4.11.2010, p. 3).


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 5.7.2019
            COM(2019) 321 final
            2019/0148(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            de stabilire a poziției care urmează să fie luată, în numele Uniunii Europene, cu privire la prezentarea de propuneri de modificare a apendicelor la Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice (CMS), cu ocazia celei de a 13-a reuniuni a Conferinței părților

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.Obiectul propunerii

               Prezenta propunere se referă la decizia de stabilire a poziției care urmează să fie luată, în numele Uniunii, în cadrul Convenției privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice (CMS) în legătură cu prezentarea de propuneri de decizii ale celei de a 13-a reuniuni a Conferinței părților de modificare a apendicelor la convenție.

               2.Contextul propunerii

               2.1.Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice (CMS)

               Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice (denumită în continuare „acordul”) are drept obiectiv conservarea speciilor migratoare terestre, marine și aviare în toată aria lor de răspândire. Este vorba despre un tratat interguvernamental, încheiat sub egida Programului pentru mediu al Organizației Națiunilor Unite, care vizează conservarea la scară mondială a florei și faunei sălbatice și a habitatelor. Speciile migratoare care trebuie conservate sunt enumerate în apendicele I („Specii pe cale de dispariție”) și II („Specii care trebuie să facă obiectul unor acorduri”) la acord. Acordul a intrat în vigoare la 1 noiembrie 1983.

               Uniunea Europeană este parte la acord
                  1
               .

               2.2.Conferința părților

               Conferința părților este organul decizional al acordului, abilitat să evalueze starea de conservare a speciilor migratoare și, în consecință, să modifice apendicele I și II la acord. În conformitate cu articolul XI din acord, propunerile de modificare pot fi prezentate de către oricare dintre părți și se adoptă cu o majoritate de două treimi a părților prezente și care votează.

               Cea de a treisprezecea reuniune a Conferinței părților va avea loc la Gandhinagar (India), în perioada 15-22 februarie 2020. Data-limită pentru prezentarea propunerilor de modificare, stabilită de către secretariatul acordului în conformitate cu articolul XI alineatul (3), este 19 septembrie 2019. Prin urmare, Consiliul trebuie să adopte o decizie pentru a stabili poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii, cu ocazia celei de a treisprezecea reuniuni a Conferinței părților, referitor la prezentarea de propuneri de modificare.

               Înaintea celei de a treisprezecea reuniuni a Conferinței părților, secretariatul acordului poate comunica propunerile de modificare a apendicelor I și II la acord prezentate de celelalte părți, ceea ce ar necesita o nouă decizie prin care să se stabilească poziția care să fie luată în numele Uniunii în legătură cu respectivele propuneri.

               2.3.Actul avut în vedere spre adoptare de către Conferința părților

               Pentru cea de a treisprezecea reuniune a Conferinței părților, se propune ca Uniunea să prezinte propuneri de modificare a apendicelui I la acord pentru a spori protecția unei specii de păsări (Tetrax tetrax) și de modificare a apendicelui II la acord pentru a spori protecția aceleiași specii de păsări (Tetrax tetrax) și a două specii de rechini (Galeorhinus galeus și Sphyrna zygaena), în toată aria lor de răspândire, inclusiv în afara Uniunii.

               În cazul în care este adoptat, actul avut în vedere va deveni obligatoriu pentru părți în conformitate cu articolul XI din acord, care prevede că o modificare a apendicelor intră în vigoare pentru toate părțile la nouăzeci de zile după reuniunea Conferinței părților în cadrul căreia este adoptată, cu excepția părților care formulează o rezervă.

               3.Poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii

               Propunerile Uniunii de modificare a apendicelor se bazează pe următoarele considerații: (1) includerea acestor specii este justificată din punct de vedere științific; (2) includerea acestor specii este conformă cu legislația UE și (3) Uniunea s-a angajat să coopereze la nivel internațional pentru protejarea biodiversității.

               Propunerea este conformă cu cel de Al șaptelea program de acțiune pentru mediu
                  2
                și cu Strategia UE în domeniul biodiversității pentru 2020
                  3
               , în special cu obiectivul nr. 6 al acesteia: contribuția la evitarea pierderii biodiversității globale. Această propunere nu ar necesita modificarea dreptului Uniunii, deoarece se referă la specii care beneficiază deja de o protecție adecvată în temeiul dreptului Uniunii, și anume al Directivei „Păsări”
                  4
                și al politicii comune a UE în domeniul pescuitului
                  5
               .

               Propunerea nu instituie noi cerințe în materie de monitorizare sau de raportare. Orice planificare și monitorizare a punerii în aplicare ar urma să aibă loc în cadrul activităților periodice de planificare și de raportare desfășurate în temeiul acordului. De asemenea, propunerea nu are implicații bugetare.

               A avut loc un schimb informal de opinii preliminare cu statele membre printr-o consultare scrisă a statelor membre care fac parte din Grupul de coordonare pentru biodiversitate și natură (CGBN) și din Grupul de experți pentru directivele „Păsări” și „Habitate” (NADEG).

               Prin urmare, poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii ar trebui să fie de autorizare a Comisiei să prezinte secretariatului acordului propunerile menționate anterior.

               4.Temei juridic

               4.1.Temeiul juridic procedural

               4.1.1.Principii

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede posibilitatea adoptării unor decizii de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului.”

               Noțiunea de „acte cu efecte juridice” include actele care au efecte juridice în temeiul normelor de drept internațional aplicabile organismului în cauză. Aceasta include, de asemenea, instrumentele care nu au caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, dar care „au vocația de a influența în mod decisiv conținutul reglementării adoptate de legiuitorul Uniunii”
                  6
               .

               4.1.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Conferința părților este un organ creat printr-un acord, și anume prin Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice (CMS).

               Actul pe care Conferința părților este invitată să îl adopte este un act cu efecte juridice. Actul avut în vedere va avea caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, în conformitate cu articolul XI din Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice.

               Actul avut în vedere nu modifică și nu completează cadrul instituțional al acordului.

               Prin urmare, temeiul juridic procedural al deciziei propuse este articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               4.2.Temeiul juridic material

               4.2.1.Principii

               Temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE depinde în primul rând de obiectivul și de conținutul actului avut în vedere cu privire la care se adoptă o poziție în numele Uniunii. În cazul în care actul avut în vedere urmărește două obiective sau include două elemente, iar unul dintre aceste obiective sau elemente poate fi identificat ca fiind obiectivul sau elementul principal, iar celălalt obiectiv sau element are mai degrabă un caracter accesoriu, decizia adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE trebuie să se întemeieze pe un singur temei juridic material, respectiv cel impus de obiectivul sau de elementul principal sau predominant.

               4.2.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Obiectivul principal și conținutul actului avut în vedere se referă la mediu.

               Prin urmare, temeiul juridic material al deciziei propuse este articolul 192 alineatul (1).

               4.3.Concluzie

               Temeiul juridic al deciziei propuse ar trebui să fie articolul 192 alineatul (1), coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               2019/0148 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               de stabilire a poziției care urmează să fie luată, în numele Uniunii Europene, cu privire la prezentarea de propuneri de modificare a apendicelor la Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice (CMS), cu ocazia celei de a 13-a reuniuni a Conferinței părților

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 192 alineatul (1), coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice (denumită în continuare „acordul”) a fost încheiată de către Uniune prin Decizia 82/461/CEE a Consiliului
                  7
                și a intrat în vigoare la 1 noiembrie 1983.

               (2)În temeiul articolului XI din acord, Conferința părților poate adopta modificări ale apendicelor I și II la acord.

               (3)Conferința părților poate adopta astfel de modificări cu ocazia celei de a treisprezecea reuniuni a sale, care va avea loc în perioada 15-22 februarie 2020. Secretariatul convenției a informat părțile la convenție că, în conformitate cu articolul XI alineatul (3) din acord, eventualele propuneri de modificare trebuie comunicate până la 19 septembrie 2019. Uniunea poate, în calitate de parte la convenție, să prezinte astfel de propuneri.

               (4)Este oportun să se stabilească poziția care urmează să fie luată, în numele Uniunii, în ceea ce privește prezentarea de propuneri de modificare a apendicelor la acord, deoarece astfel de modificări vor fi obligatorii pentru Uniune.

               (5)Includerea speciei Tetrax tetrax în apendicele I la acord și a speciilor Tetrax tetrax, Galeorhinus galeus și Sphyrna zygaena în apendicele II ar fi justificată din punct de vedere științific și conformă cu legislația Uniunii, precum și cu angajamentul Uniunii de a coopera la nivel internațional pentru protejarea biodiversității. Prin urmare, Comisia ar trebui autorizată să propună modificări în acest sens.

               (6)Comisia ar trebui să comunice respectivele propuneri secretariatului acordului,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               1.
                     Cu ocazia celei de a treisprezecea reuniuni a Conferinței părților la Convenția privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice (denumită în continuare „acordul”), Comisia este autorizată, prin prezenta decizie, să prezinte, în numele Uniunii, o propunere de efectuare a următoarelor modificări:

               (a)
                     o modificare a apendicelui I la acord pentru a include specia Tetrax tetrax;

               (b)
                     modificări ale apendicelui II la acord pentru a include speciile Tetrax tetrax, Galeorhinus galeus și Sphyrna zygaena.

               2.
                     Comisia comunică secretariatului acordului propunerile menționate la alineatul (1).

               Articolul 2

               Prezenta decizie se adresează Comisiei.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)

                        Decizia 82/461/CEE a Consiliului din 24 iunie 1982 privind încheierea Convenției privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice, JO L 210, 24.6.1982, p. 10.

                     (2)

                        Decizia nr. 1386/2013/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 noiembrie 2013 privind un Program general al Uniunii de acțiune pentru mediu până în 2020 „O viață bună, în limitele planetei noastre”, JO L 354, 28.12.2013, p. 171.

                     (3)

                        COM(2011) 244 final, „Asigurarea noastră de viață, capitalul nostru natural: o strategie a UE în domeniul biodiversității pentru 2020”.

                     (4)

                        Directiva 79/409/CEE a Consiliului din 2 aprilie 1979 privind conservarea păsărilor sălbatice, JO L 103, 25.4.1979, p. 1.

                     (5)

                        Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2013 privind politica comună în domeniul pescuitului, JO L 354, 28.12.2013, p. 22.

                     (6)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014, Germania/Consiliul, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punctele 61-64.

                     (7)

                        Decizia 82/461/CEE a Consiliului din 24 iunie 1982 privind încheierea Convenției privind conservarea speciilor migratoare de animale sălbatice (JO L 210, 24.6.1982, p. 10).