				|

		52011PC0779

			Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI privind cerințe specifice referitoare la auditul statutar al entităților de interes public /* COM/2011/0779 final - 2011/0359 (COD) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Măsurile adoptate în Europa și în
lume imediat după criza financiară s-au axat în principal pe nevoia
stringentă de stabilizare a sistemului financiar. Dacă rolul jucat de
bănci, de fondurile speculative, de agențiile de rating, de
autoritățile de supraveghere sau de băncile centrale a fost
contestat și analizat minuțios, prea puțină atenție
s-a acordat rolului auditorilor - sau, mai bine spus, rolului pe care aceștia
ar fi trebuit să îl îndeplinească pe parcursul crizei. Dat fiind
faptul că numeroase bănci au confirmat pierderi uriașe între
2007 și 2009 din pozițiile bilanțiere și extrabilanțiere
pe care le dețineau, este dificil pentru mulți cetățeni și
investitori să înțeleagă modul în care auditorii au reușit
să furnizeze clienților lor (în special băncilor) rapoarte
„curate“ pentru perioadele respective.
Este important de remarcat că într-o
perioadă de criză în care 4 588,9 miliarde EUR din
banii contribuabililor au fost direcționați pentru a sprijini
băncile în intervalul octombrie 2008 - octombrie 2009, iar un astfel de
sprijin financiar a reprezentat 39 % din PIB-ul UE 27 în 2009[1],
toate componentele sistemului financiar trebuie îmbunătățite.
Un audit temeinic este esențial pentru
restabilirea sentimentului de siguranță și a încrederii în piață.
Contribuie la protecția investitorilor furnizând informații de
încredere, ușor accesibile și la costuri minime despre situațiile
financiare ale societăților. De asemenea, poate reduce costurile de
capital pentru societățile auditate, asigurând o transparență
și o fiabilitate mai mare a situațiilor financiare.
Este important de menționat și
faptul că auditorii sunt abilitați prin lege să desfășoare
audituri statutare privind situațiile financiare ale societăților
care beneficiază de statutul de societate cu răspundere limitată
și/sau sunt autorizați să ofere servicii în sectorul financiar.
Misiunea lor are o funcție socială prin faptul că prezintă
o opinie asupra veridicității și corectitudinii situațiilor
financiare ale acestor societăți.
Din 1984, legislația UE a reglementat parțial
auditul statutar printr-o directivă (Directiva 1984/253/CEE) care a
armonizat procedurile de autorizare a auditorilor. Directiva 2006/43/CE a
Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind auditul
legal al conturilor anuale și al conturilor consolidate, de modificare a
Directivelor 78/660/CEE și 83/349/CEE ale Consiliului și de abrogare
a Directivei 84/253/CEE a Consiliului (denumită în continuare Directiva
2006/43/CE) a fost adoptată în 2006 și a extins considerabil domeniul
de aplicare al directivei anterioare.
Criza financiară a evidențiat
disfuncționalitățile auditului statutar, mai ales în ceea ce
privește entitățile de interes public (EIP), entități
care răspund unui interes public semnificativ deoarece prin natura
activității comerciale desfășurate, a dimensiunilor, a
numărului angajaților sau a formei juridice implică o gamă
largă de factori interesați. Prin urmare, prezenta propunere prevede
condițiile de desfășurare a auditului statutar al situațiilor
financiare ale EIP-urilor.
2.           REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU
PĂRȚILE INTERESATE ȘI EVALUĂRILE IMPACTULUI
Comisia a derulat consultări în perioada
13 octombrie - 8 decembrie 2010[2].
În total s-au primit aproape 700 de răspunsuri
de la diferiți factori interesați; printre aceștia se
numără membri ai profesiei, autorități de supraveghere,
investitori, reprezentanți ai mediului academic, societăți,
autorități guvernamentale, organisme profesionale și persoane
fizice.
Consultările au relevat atât dorință
de cât și rezistență la schimbare; se opun modificărilor în
special factorii interesați care au în prezent o poziție bine
definită pe piață. Pe de altă parte, mai ales practicienii
mici și mijlocii, dar și investitorii, au remarcat că recenta
criză financiară a atras atenția asupra unor deficiențe
grave. Un rezumat al opiniilor publice primite se poate consulta la:
http://ec.europa.eu/internal_market/consultations/docs/2010/audit/summary_responses_en.pdf
În plus, o conferință la nivel înalt
privind auditul, organizată de Comisie la 10 februarie 2011[3],
a făcut posibilă continuarea schimbului de opinii.
Ca reacție la cartea verde a Comisiei,
Parlamentul European a adoptat un raport din proprie inițiativă pe
această temă la 13 septembrie 2011, prin care solicită Comisiei
să asigure mai multă transparență și
concurență pe piața serviciilor de audit[4].
Comitetul Economic și Social European (CESE) a adoptat un raport similar
la 16 iunie 2011[5].
Statele membre au fost înștiințate
cu privire la aceste aspecte în cadrul întâlnirii Comitetului pentru servicii
financiare din 16 mai 2011 și în cadrul întâlnirii Comitetului de
reglementare în domeniul auditului din 24 iunie 2011.
În conformitate cu principiile „unei mai bune
legiferări“, evaluarea impactului identifică diferitele domenii cu
probleme care pot necesita măsuri de reglementare:
·
Există un decalaj între ceea ce așteaptă
factorii interesați de la un audit și ce fac în realitate auditorii.
·
Nu se asigură și nu se poate demonstra
existența independenței într-o paradigmă în care auditul a
devenit efectiv un serviciu comercial dintr-o multitudine de astfel de servicii
oferite pe piață. Lipsa unor proceduri de licitații organizate
cu regularitate pentru servicii de audit și a rotației periodice a
societăților de audit a împiedicat această profesiune să
adere la principiul său cheie: scepticismul profesional.
·
Gradul de concentrare al pieței și lipsa
alternativelor: piața este atât de polarizată încât rar se
întâmplă ca auditorul unei EIP să nu fie una dintre așa-numitele
companii „Big Four“. În majoritatea statelor membre, societățile „Big
Four“ auditează peste 85 % dintre companiile cotate mari.
Rezultatele evaluării impactului sunt
următoarele opțiuni de politică preferate:
·
Domeniul auditului statutar trebuie clarificat și
definit clar, iar informațiile pe care auditorul le furnizează
utilizatorilor, entităților auditate, comitetelor de audit și
autorităților de supraveghere trebuie să se îmbunătățească.
·
Interzicerea furnizării de servicii care nu au
legătură cu auditul către entitățile auditate și
chiar a furnizării de servicii care nu au legătură cu auditul,
în general, vor acoperi efectiv necesitatea consolidării independenței
și a scepticismului profesional. Mai mult, stabilirea unor norme mai
stricte privind procedura de desemnare a auditorilor și introducerea
obligativității rotației firmelor de audit vor conduce la
servicii de audit de o calitate mai bună.
·
Pentru a facilita alegerea obiectivă a
furnizorului de audit, trebuie interzise clauzele contractuale care
limitează libertatea de alegere a societății de audit, trebuie
mărit gradul de transparență privind calitatea auditurilor și
societățile de audit și trebuie instituită o certificare a
calității serviciilor de audit.
·
Pentru a extinde libertatea de alegere a unui
furnizor de audit, trebuie eliminate restricțiile privind proprietatea.
·
Autoritățile naționale de
supraveghere a auditului trebuie consolidate și trebuie instituită
cooperarea la nivelul UE în cadrul Autorității europene pentru valori
mobiliare și piețe (AEVMP).
Raportul de evaluare a impactului acestei
propuneri se poate consulta la adresa:
http://ec.europa.eu/internal_market/auditing/index_en.htm
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII
3.1         Temei juridic
Directiva 2006/43/CE în vigoare are la
bază articolul 50 din TFUE. Dispozițiile privind înființarea (de
exemplu, acele dispoziții care prevăd autorizarea/înregistrarea auditorilor)
și modificările acestora rămân cele prevăzute în cadrul
directivei[6].
Prezentul regulament stabilește dispoziții
specifice suplimentare privind desfășurarea unui audit statutar al
EIP-urilor, în temeiul articolului 114 din TFUE.
3.2.        Subsidiaritate și proporționalitate
Până în prezent, normele UE au acordat o
mare libertate statelor membre, care la rândul lor s-au bazat pe
autoreglementarea de către membrii profesiei. Criza financiară a
arătat că autoreglementarea nu este adecvată atunci când se au
în vedere perspectivele de viitor. Mai mult, problemele evidențiate în
evaluarea impactului nu pot fi soluționate la nivel național,
deoarece în cadrul legislativ ar apărea diferențe semnificative care
ar afecta, la rândul lor, piața unică.
Datorită conexiunilor care există
între piețele valorilor mobiliare și actorii financiari, auditurile
trebuie derulate într-un cadru armonizat la nivelul Uniunii. Având în vedere
faptul că EIP-urile din Europa desfășoară deseori
activități transfrontaliere, este esențial ca rolul și
independența auditorilor, precum și structura pieței să fie
abordate la nivelul Uniunii. Trebuie remarcat faptul că legislația de
reglementare a protecției investitorilor și a instituțiilor
financiare se aplică deja la nivelul Uniunii.
Mai mult, o abordare coordonată la
nivelul Uniunii, susținută de sprijinul internațional, va
diminua și riscul arbitrajului de reglementare.
Propunerea este conformă cu principiul
proporționalității și nu depășește ceea ce
este necesar pentru atingerea obiectivelor sale.
3.3.        Explicarea detaliată a
propunerii
Articolele 39 și 43 din Directiva
2006/43/CE tratează deja anumite cerințe aplicabile în cazul
auditului statutar al EIP-urilor. Aceste cerințe nu vor mai fi cuprinse în
directivă, ci vor fi integrate (și dezvoltate) în prezentul
regulament.
Regulamentul reprezintă instrumentul
juridic adecvat și proporțional pentru a asigura o calitate
ridicată a auditului EIP-urilor. Aplicabilitatea directă a
regulamentului oferă o securitate juridică mai mare. De asemenea,
legislația va intra în vigoare la aceeași dată în toată
Uniunea, evitând astfel problemele asociate transpunerii tardive a legislației
în statele membre[7]. Mai mult, un regulament
oferă cel mai ridicat grad de armonizare: auditurile statutare se vor desfășura
în temeiul unor norme în mare parte identice în toate statele membre.
3.3.1.     Titlul I (obiect, domeniu de
aplicare și definiții)
Regulamentul se aplică auditorilor care
efectuează audituri statutare la EIP-uri, precum și EIP-urilor
auditate, cum ar fi norme privind comitetul de audit pe care o EIP este
obligată să îl desemneze.
În sensul prezentului regulament se
aplică definițiile care se aplică în cazul Directivei 2006/43/CE
modificate. Pe măsură ce sectorul financiar evoluează, sunt
create noi categorii de instituții financiare în baza legislației
Uniunii și este adecvat ca definiția EIP-urilor să cuprindă
și societățile de investiții, instituțiile de
plată, organismele de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM),
instituțiile emitente de monedă electronică și fondurile de
investiții alternative.
3.3.2.     Titlul II (Condiții de
derulare a auditului statutar al entităților de interes public)
Capitolul I (Independența și
evitarea conflictului de interese)
Un auditor trebuie să stabilească
politici și proceduri adecvate pentru a asigura conformitatea cu obligațiile
prevăzute în regulamentul privind independența, sistemele interne de
control al calității și supravegherea angajaților.
Foștii auditori, partenerii cheie de
audit sau angajații acestora nu au dreptul să ocupe o poziție
cheie de conducere în cadrul entității auditate, să devină
membri în cadrul comitetului de audit al entității auditate, să
devină membri neexecutivi în organismul administrativ sau să
facă parte din organismul de supraveghere al entității auditate
în decursul unei perioade de doi ani de la finalizarea misiunii de audit.
Onorariile pentru furnizarea de servicii
conexe de audit financiar către entitatea auditată trebuie limitate
la 10 % din onorariile de audit achitate de entitatea respectivă. În
plus, în cazul în care valoarea totală a onorariilor pentru audit și
pentru serviciile conexe de audit financiar primite de un auditor de la o EIP
se ridică la un procent semnificativ din valoarea totală anuală
a onorariilor sale, trebuie să se aplice măsuri de protecție
adecvate.
Auditorii statutari, societățile de
audit sau membrii rețelei din care face parte societatea de audit nu au
dreptul să furnizeze anumite servicii care nu sunt de audit și care
în toate cazurile sunt fundamental incompatibile cu funcția
independentă, de interes public pe care o îndeplinește auditul
față de entitățile auditate, în timp ce pentru alte
non-servicii care nu sunt fundamental incompatibile cu serviciile de audit,
comitetul de audit sau autoritatea competentă au competența de a
evalua, în funcție de circumstanțele concrete, dacă acestea pot
fi sau nu furnizate către entitatea auditată. Cu toate acestea, pot
fi prestate servicii conexe de audit financiar. Comisia este abilitată
să adapteze lista serviciilor autorizate și lista serviciilor
interzise în conformitate cu condițiile stabilite la titlul VI. În plus,
societățile de audit de dimensiuni mari trebuie să își
axeze activitatea profesională pe derularea de audituri statutare și
trebuie să li se interzică să furnizeze alte servicii care nu
sunt de audit.
Înainte de a accepta sau de a continua o
misiune, un auditor trebuie să evalueze toate aspectele posibile care îi
amenință independența și să transmită comitetului
de audit o confirmare a independenței sale.
Capitolul II (Confidențialitate și
păstrarea secretului profesional)
Auditorii nu trebuie să invoce normele
secretului profesional pentru a împiedica aplicarea prevederilor prezentei
propuneri.
Prevederile articolului 13 asigură
posibilitatea schimbului de informații necesare în cursul derulării
auditului. Cu toate acestea, asemenea norme nu îi permit unui auditor să
coopereze cu autoritățile din țări terțe în afara
canalelor de cooperare prevăzute la capitolul XI din Directiva 2006/43/CE.

Capitolul III (Efectuarea auditului
statutar)
Regulamentul prevede că auditorul trebuie
să ia măsurile necesare pentru a stabili dacă situațiile
financiare redau imaginea fidelă și corectă și dacă au
fost întocmite conform cadrului adecvat de raportare financiară.
Regulamentul nu include garantarea viabilității entității
auditate pe viitor și nici a eficienței și eficacității
cu care organismele de conducere și de administrare au gestionat sau vor
gestiona activitățile entității respective. Totuși,
această excludere nu trebuie să submineze acțiunile pe care
trebuie să le întreprindă un auditor în vederea efectuării unui
audit corespunzător, și nici eventualele dispoziții de
raportare.
Se consolidează scepticismul profesional.
Auditorul trebuie să fie mereu vigilent cu privire la posibile
denaturări semnificative datorate erorii sau fraudei, indiferent de
experiența sa anterioară cu entitatea respectivă.
Se stabilesc cerințele de bază
pentru efectuarea auditului statutar. Societatea de audit trebuie să
desemneze cel puțin un partener cheie de audit, care trebuie să se
implice activ în derularea auditului statutar. De asemenea, trebuie alocate
resurse suficiente. Trebuie să se păstreze o evidență a
clienților și să se creeze un dosar de audit. Mai mult,
auditorul trebuie să se asigure că aplică în mod
corespunzător toate cerințele organizatorice.
În cazul în care are loc un incident care are
sau poate avea consecințe grave asupra integrității
activităților de audit statutar, auditorul trebuie să ia
măsurile adecvate pentru a gestiona consecințele incidentului și
pentru a împiedica repetarea lui.
În cazul auditului situațiilor financiare
consolidate, atunci când auditorul grupului nu se poate documenta cu privire la
activitățile de audit derulate de unul sau mai mulți auditori
dintr-o țară terță, acesta trebuie să ia măsurile
corespunzătoare, inclusiv efectuarea de acțiuni de audit
suplimentare, și să informeze autoritatea competentă.
Înainte să depună raportul de audit,
auditorul/societatea de audit trebuie să își evalueze propriul
control intern al calității. Evaluarea trebuie să fie
efectuată de un auditor care nu este implicat în auditul statutar care
face obiectul evaluării interne a calității.
Capitolul IV (Raportul de audit)
Secțiunile din raportul de audit care
sunt făcute publice sunt extinse pentru a explica metodologia
utilizată, în special cu privire la proporția în care bilanțul a
fost verificat direct și proporția în care a fost analizat din punct
de vedere al sistemului și al conformității, pragul de semnificație
aplicat la efectuarea auditului, principalele secțiuni din situațiile
financiare care pot cuprinde denaturări semnificative, dacă auditul
statutar a avut ca scop identificarea fraudelor, iar în cazul unei opinii cu
rezerve sau negative sau a unei imposibilități de exprimare a unei
opinii, motivele acestei decizii. Acest raport trebuie să explice, de
asemenea, variațiile ponderii testelor de fond și de conformitate în
comparație cu anul anterior.
Mai mult, auditorul trebuie să
întocmească și un raport mai lung și mai detaliat pentru
comitetul de audit. Acest raport furnizează informații mai detaliate
privind auditul efectuat, privind situația întreprinderilor (de exemplu,
capacitatea de continuare a activității), precum și concluziile
auditului însoțite de explicațiile necesare. De asemenea, acest
raport suplimentar prezintă (și justifică), pentru comitetul de
audit, serviciile de audit efectuate. Acest raport mai lung se transmite
comitetului de audit și conducerii entității auditate, dar nu
este publicat (dat fiind faptul că include informații comerciale
secrete și date care ar putea influența prețurile pieței).
Cu toate acestea, la cererea unei autorități competente, auditorul
trebuie să furnizeze acest raport.
În majoritatea directivelor care reglementează
serviciile financiare, auditorul are obligația de a prezenta autorității
competente care supraveghează EIP-ul orice date sau decizii care privesc
EIP-ul respectiv. Această obligație se aplică acum tuturor
EIP-urilor. Mai mult, autoritățile competente care supraveghează
instituțiile de credit și pe cele de asigurări trebuie să
stabilească un dialog constant cu auditorii.
Capitolul V (Rapoartele de transparență
ale auditorilor statutari și ale societăților de audit și
evidența documentelor)
Auditorilor li se va solicita să
furnizeze informații financiare reprezentând, în special, cifra de afaceri
totală defalcată pe onorarii primite de la entitățile de
interes public, onorarii de audit achitate de alte entități și
onorarii pentru alte servicii. Auditorii trebuie să furnizeze și
informații financiare la nivelul rețelei din care fac parte.
Rapoartele de transparență ale
auditorilor EIP-urilor trebuie să conțină și o declarație
privind guvernanța corporativă a societății de care aparține
auditorul. Autoritățile competente trebuie să primească
informații suplimentare cu privire la onorariile de audit, în vederea
simplificării sarcinilor lor de monitorizare.
Auditorul trebuie să arhiveze anumite
documente și informații pentru o perioadă de 5 ani.
3.3.3.     Titlul III (Desemnarea
auditorilor statutari sau a societăților de audit de către
entitățile de interes public)
Pentru a consolida independența și
competențele comitetului de audit, acesta trebuie să fie
alcătuit din membri neexecutivi, din care cel puțin unul trebuie
să aibă experiență și cunoștințe în domeniul
auditului, iar un alt membru în domeniul contabilității și/sau
al auditului.
Propunerea de desemnare a auditorului în
cadrul adunării acționarilor trebuie să se bazeze pe
recomandarea comitetului de audit. Recomandarea trebuie să includă
întotdeauna o justificare a deciziei propuse. În plus, cu excepția cazului
în care se referă la reînnoirea unei misiuni de audit, recomandarea
trebuie să includă cel puțin două opțiuni (excluzând
auditorul contractat până în acel moment), iar comitetul de audit trebuie
să justifice corespunzător preferința pentru una dintre ele.
Comitetul de audit trebuie să își transmită recomandarea
după încheierea unei proceduri corespunzătoare de licitație. În
cazul instituțiilor de credit sau al societăților de
asigurări, comitetul de audit trebuie să își transmită
recomandarea autorității de supraveghere prudențială, care
trebuie să aibă drept de veto asupra opțiunii propuse.
Trebuie interzise clauzele contractuale cu terți
prin care se limitează libertatea entității auditate de a alege
un auditor.
Pentru a elimina pericolul familiarizării
datorat faptului că, deseori, întreprinderile auditate numesc în mod
repetat aceeași societate de audit timp de decenii, regulamentul introduce
obligativitatea rotației societăților de audit după o
perioadă de maximum 6 ani care poate fi prelungită, în anumite
circumstanțe excepționale, până la 8 ani. Dacă o entitate
de interes public a numit doi sau mai mulți auditori statutari sau societăți
de audit statutar, durata maximă a misiunilor va fi de 9 ani, în mod
excepțional putând fi prelungită până la 12 ani. Regulamentul
mai prevede și o perioadă de pauză înainte ca societatea de
audit să poată relua auditul statutar la aceeași entitate.
Pentru a asigura o tranziție fără probleme, fostul auditor
trebuie să transmită noului auditor un dosar de predare cu informații
pertinente.
Comitetul de audit, unul sau mai mulți acționari,
autoritățile competente și autoritățile competente de
supraveghere a EIP-urilor au dreptul să înainteze o plângere la instanța
națională prin care solicită revocarea auditorului pe baza unor
motive fondate.
3.3.4.     Titlul IV (Supravegherea
activității auditorilor și a societăților de audit
care desfășoară acțiuni de audit statutar la entitățile
de interes public)
Capitolul I (Autorități
competente)
Fiecare stat membru trebuie să desemneze
o autoritate competentă responsabilă cu supravegherea auditorilor și
a societăților de audit care auditează EIP-uri. Aceste
autorități trebuie să dispună de personal
corespunzător și să fie independente de auditori. Obligația
păstrării secretului profesional se aplică angajaților
autorității competente.
Autoritățile competente trebui
să dețină toate atribuțiile de supraveghere și de
investigare necesare pentru a-și exercita funcția, dar nu trebuie
să intervină în conținutul rapoartelor de audit.
Autoritățile competente trebuie
să coopereze la nivel național cu autoritatea responsabilă cu
autorizarea și înregistrarea auditorilor statutari și a societăților
de audit (Directiva 2006/43/CE) și cu alte organisme de supraveghere a
EIP-urilor, de exemplu cele din sectorul bancar sau al asigurărilor.
Capitolul II (Asigurarea calității,
investigarea, monitorizarea pieței, elaborarea planurilor de urgență
și transparența autorităților competente)
Sarcinile autorităților competente
cuprind:
·
să efectueze verificări de asigurare a
calității acțiunilor de audit statutar efectuate. Aceste
verificări trebuie să fie proporționale cu nivelul și
dimensiunea activității auditorului verificat;
·
să efectueze investigații cu scopul de a
identifica, corecta și preveni efectuarea de acțiuni
necorespunzătoare de audit statutar la EIP-uri;
·
să monitorizeze evoluțiile pieței
serviciilor de audit pentru EIP-uri;
·
să monitorizeze constant eventualele amenințări
la adresa continuității activității societăților
mari de audit, inclusiv riscurile care decurg din gradul ridicat de concentrare
a pieței serviciilor de audit, și să impună societăților
mari de audit să întocmească planuri de urgență pentru a
aborda astfel de amenințări;
·
să desfășoare o activitate
transparentă, inclusiv să publice rapoartele de verificare pentru
asigurarea calității.
Capitolul III (Cooperarea între
autoritățile competente și relațiile cu autoritățile
europene de supraveghere)
Regulamentul prevede cooperarea la nivelul UE
între autoritățile competente în cadrul AEVMP, care preia, astfel,
atribuțiile mecanismului actual de cooperare la nivel UE aflat sub egida
Grupului european al organelor de supraveghere a auditorilor (EGAOB), un grup
de experți prezidat de Comisia Europeană. AEVMP
are deja activitate în domeniul auditului (și contabilității)
EIP-urilor, iar cadrul legislativ prevede cooperarea dintre AEVMP, Autoritatea
bancară europeană (ABE) și Autoritatea europeană pentru
asigurări și pensii ocupaționale (AEAPO) în cadrul comisiei
mixte a acestora în domeniul auditului. AEVMP trebuie să constituie o
comisie internă permanentă care ar trebui să fie compusă
cel puțin din autoritățile competente naționale.
AEVMP trebuie să
publice orientări privind mai multe aspecte: de exemplu, conținutul și
prezentarea raportului de audit și a raportului suplimentar adresat
comitetului de audit, privind activitatea de supraveghere a comitetului de
audit sau privind efectuarea verificărilor sistemelor de asigurare a
calității.
Se introduce o certificare „voluntară“ a
calității auditului la nivel paneuropean pentru a majora
vizibilitatea, recunoașterea și reputația tuturor societăților
de audit care au capacitatea de a efectua audituri de înaltă calitate
pentru EIP-uri. AEVMP trebuie să publice condițiile în care se poate
obține certificarea, împreună cu toate implicațiile
administrative și fiscale. Autoritățile competente naționale
trebuie să se implice în examinarea cererilor de certificare. În ceea ce
privește investigațiile și inspecțiile la fața
locului, autoritățile competente trebuie să informeze
autoritățile competente din alte state membre în cazul în care ajung
la concluzia că se comit sau s-au comis acte de încălcare a prevederilor
prezentului regulament. În plus, o autoritate competentă dintr-un stat
membru poate să solicite unei autorități competente din alt stat
membru să desfășoare o investigație pe teritoriul acesteia
din urmă.
Mai mult, la cererea uneia sau mai multor
autorități competente, AEVMP poate constitui colegii ale
autorităților competente pentru a înlesni exercitarea anumitor
sarcini ale acestora.
Capitolul IV (Cooperarea cu auditori din țări
terțe și cu organizații și organisme internaționale)
Autoritățile competente și
AEVMP pot încheia acorduri de cooperare privind schimbul de informații cu
autorități competente din țări terțe numai dacă
se garantează secretul profesional al informațiilor furnizate și
sunt respectate normele privind protecția datelor cu caracter personal
furnizate.
3.3.5.     Titlul V (Măsuri de
supraveghere și sancțiuni)
În vederea îmbunătățirii
conformității cu dispozițiile prezentului regulament și în
concordanță cu Comunicarea Comisiei din 9 decembrie 2010
„Consolidarea regimurilor de sancțiuni în sectorul serviciilor financiare“[8],
se extind competențele de adoptare de măsuri de supraveghere și
competențele de sancționare ale autorităților competente.
Se au în vedere sancțiuni administrative pecuniare aplicate auditorilor și
EIP-urilor pentru încălcările identificate. Autoritățile
trebuie să abordeze o atitudine transparentă în ceea ce privește
sancțiunile și măsurile aplicate.
3.3.6.     Titlul VI (Dispoziții de
raportare, tranzitorii și finale)
Se introduce un regim tranzitoriu în ceea ce
privește punerea în aplicare a obligativității rotației
societăților de audit, a obligației de a organiza o
procedură de selecție a societății de audit și a
înființării societăților de audit care prestează numai
servicii de audit.
3.3.7.     Standarde tehnice de reglementare
și conformitatea cu articolul 290 din TFUE
Pentru a ține cont de evoluțiile din
domeniul auditului și de pe piața de audit, AEVMP trebuie să
transmită Comisiei standarde tehnice de reglementare care să
specifice cerințele tehnice privind conținutul dosarului de transfer
pe care trebuie să îl primească noul auditor și crearea unui
certificat european de calitate pentru auditorii care efectuează audituri
statutare la EIP-uri. Comisia este abilitată să adopte aceste
standarde tehnice prin acte delegate.
La 23 septembrie 2009, Comisia a adoptat
propuneri de regulamente de înființare a Autorității bancare
europene (ABE), a Autorității europene pentru asigurări și
pensii ocupaționale (AEAPO) și a Autorității europene
pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP)[9].
În acest sens, Comisia dorește să reamintească declarațiile
legate de articolele 290 și 291 din TFUE pe care le-a făcut cu ocazia
adoptării regulamentelor de înființare a autorităților
europene de supraveghere, conform cărora: „În ceea ce privește procesul
de adoptare a standardelor de reglementare, Comisia subliniază caracterul
unic al sectorului serviciilor financiare, care decurge din structura
Lamfalussy și este recunoscut în mod explicit în Declarația 39
anexată la TFUE. Cu toate acestea, Comisia are îndoieli majore în ceea ce
privește conformitatea cu articolele 290 și 291 din TFUE a restricțiilor
asupra rolului său în adoptarea actelor delegate și a măsurilor
de punere în aplicare.
4.           IMPLICAȚII BUGETARE
Propunerea Comisiei nu are vreun impact direct
sau indirect asupra bugetului Uniunii Europene. Mai precis, atribuțiile
alocate organismelor UE de supraveghere, astfel cum sunt menționate în
propunere, nu necesită finanțare suplimentară din partea UE.
2011/0359 (COD)
Propunere de
REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN
ŞI AL CONSILIULUI
privind cerințe specifice referitoare la
auditul statutar al entităților de interes public
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene și, în special, articolul 114,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului actului
legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic
și Social European[10],
după consultarea Autorității
Europene pentru Protecția Datelor[11],
hotărând în conformitate cu procedura
legislativă ordinară,
întrucât:
(1)
Auditorii statutari și societățile
de audit statutar sunt abilitați (abilitate) prin lege să efectueze
audituri statutare ale entităților de interes public în scopul
creșterii încrederii publicului în situațiile financiare anuale și
consolidate ale acestor entități. Rolul de interes public al
auditului statutar înseamnă că o comunitate largă de persoane și
instituții se bazează pe calitatea activității auditorului
statutar. Un audit de bună calitate contribuie la funcționarea
ordonată a piețelor prin îmbunătățirea integrității
și eficienței situațiilor financiare. Prin urmare, auditorii au
o funcție socială deosebit de importantă.
(2)
Legislația Uniunii prevede că situațiile
financiare, compuse din conturi anuale sau conturi consolidate, ale instituțiilor
de credit, societăților de asigurări, emitenților de valori
mobiliare admise la tranzacționare pe o piață reglementată,
instituțiilor de plată, OPCVM-urilor, instituțiilor emitente de
monedă electronică și fondurilor de investiții alternative
sunt auditate de una sau mai multe persoane autorizate să desfășoare
astfel de audituri în conformitate cu legislația Uniunii, mai precis:
Articolul 1 alineatul (1) din Directiva 86/635/CEE a Consiliului din 8
decembrie 1986 privind conturile anuale și conturile consolidate ale
băncilor și ale altor instituții financiare[12],
articolul 1 alineatul (1) din Directiva 91/674/CEE a Consiliului din 19
decembrie 1991 privind conturile anuale și conturile consolidate ale
întreprinderilor de asigurare[13], articolul 4 alineatul
(4) din Directiva 2004/109/CE a Parlamentului European și a Consiliului
din 15 decembrie 2004 privind armonizarea obligațiilor de transparență
în ceea ce privește informația referitoare la emitenții ale
căror valori mobiliare sunt admise la tranzacționare pe o piață
reglementată și de modificare a Directivei 2001/34/CE[14],
articolul 15 alineatul (2) din Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și
a Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul
pieței interne, de modificare a Directivelor 97/7/CE, 2002/65/CE,
2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 97/5/CE[15],
articolul 73 din Directiva 2009/65/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 13 iulie 2009 de coordonare a actelor cu putere de lege și
a actelor administrative privind organismele de plasament colectiv în valori
mobiliare (OPCVM)[16], articolul 3 alineatul
(1) din Directiva 2009/110/CE a Parlamentului European și a Consiliului
din 16 septembrie 2009 privind accesul la activitate, desfășurarea și
supravegherea prudențială a activității instituțiilor
emitente de monedă electronică, de modificare a Directivelor
2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 2000/46/CE[17]
și articolul 22 alineatul (3) din Directiva 2011/61/UE a Parlamentului
European și a Consiliului din 8 iunie 2011 privind administratorii
fondurilor de investiții alternative și de modificare a Directivelor
2003/41/CE și 2009/65/CE și a Regulamentelor (CE) nr. 1060/2009 și
(UE) nr. 1095/2010[18]. În plus, articolul 4
alineatul (1) paragraful 1 din Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și
a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor
financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale
Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a
Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului[19]
prevede, de asemenea, necesitatea auditării situațiilor financiare
anuale ale societăților de investiții în cazul în care nu se
aplică a patra Directivă 78/660/CEE a Consiliului din 25 iulie 1978
privind conturile anuale ale anumitor forme de societăți comerciale[20]
sau a șaptea Directivă 83/349/CEE a Consiliului din 13 iunie 1983
privind conturile consolidate[21].
(3)
Condițiile de autorizare a persoanelor
responsabile cu efectuarea auditului statutar, precum și cerințele
minime pentru desfășurarea unui astfel de audit statutar sunt
prevăzute în cadrul Directivei 2006/43/CE a Parlamentului European și
a Consiliului din 17 mai 2006 privind auditul legal al conturilor anuale și
al conturilor consolidate, de modificare a Directivelor 78/660/CEE și
83/349/CEE ale Consiliului și de abrogare a Directivei 84/253/CEE a
Consiliului[22].
(4)
În perioada recentă de criză
financiară, multe bănci au confirmat pierderi uriașe
înregistrate între 2007 și 2009 din pozițiile bilanțiere și
extrabilanțiere pe care le dețineau. Acestea au pus sub semnul
întrebării atât modul în care auditorii le-au furnizat clienților
rapoarte de audit fără rezerve pentru perioadele respective, cât și
gradul de adecvare al cadrului legislativ actual. La 13 octombrie 2010, Comisia
a publicat o Carte verde privind Politica de audit: lecțiile crizei[23],
prin care a lansat o consultare publică vastă, în contextul general
al reformei cadrului de reglementare a piețelor financiare, asupra rolului
și sferei de cuprindere a auditului și asupra modului în care
funcția auditului poate fi extinsă pentru a contribui la
îmbunătățirea stabilității financiare. În urma
consultării publice s-a concluzionat că prevederile Directivei
2006/43/CE privind auditul legal al conturilor anuale și al conturilor
consolidate ale entităților de interes public pot fi
îmbunătățite substanțial. Parlamentul European a publicat
un raport din proprie inițiativă privind cartea verde la 13
septembrie 2011. Comitetul Economic și Social European a adoptat, de
asemenea, un raport privind această carte verde la 16 iunie 2011.
(5)
Este important să se stabilească norme
detaliate pentru a se garanta că auditurile statutare ale entităților
de interes public sunt efectuate la un nivel de calitate corespunzător, de
către auditori statutari și societăți de audit statutar
care îndeplinesc condiții riguroase. Un regim de reglementare comun ar
trebui să îmbunătățească integritatea, independența,
obiectivitatea, responsabilitatea, transparența și fiabilitatea
auditorilor statutari și ale societăților de audit statutar care
efectuează audituri statutare la entități de interes public,
contribuind la calitatea auditului statutar în Uniune și, prin urmare, la
funcționarea fără probleme a pieței interne, ducând la un
nivel ridicat al protecției consumatorilor și a investitorilor.
Elaborarea unui act normativ distinct privind entitățile de interes
public asigură, de asemenea, un grad înalt de armonizare și o
aplicare uniformă, contribuind astfel la funcționarea mai eficace a
pieței interne.
(6)
Sectorul financiar evoluează continuu, iar
dreptul Uniunii creează categorii noi de instituții financiare.
Importanța entităților și a activităților noi,
din afara sistemului bancar reglementat, este în creștere, la fel ca și
impactul acestora asupra stabilității financiare. Prin urmare, este
oportun ca definiția entității de interes public să
cuprindă și alte instituții și entități
financiare, cum ar fi societățile de investiții, instituțiile
de plată, organismele de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM),
instituțiile emitente de monedă electronică și fondurile de
investiții alternative.
(7)
Auditul situațiilor financiare anuale și
consolidate se dorește o măsură de protecție statutară
pentru investitori, creditori și partenerii de afaceri care au
participații sau interese de afaceri la entități de interes
public. Prin urmare, auditorii statutari și societățile de audit
statutar trebuie să fie pe deplin independente atunci când efectuează
audituri statutare la astfel de entități, iar conflictele de interese
trebuie evitate. Pentru a determina gradul de independență al
auditorilor și al societăților de audit, se va ține cont de
rețeaua în care funcționează auditorii și societățile.
(8)
O organizare corespunzătoare a auditorilor
statutari și a societăților de audit statutar va contribui la
prevenirea oricăror aspecte care le amenință independența.
Astfel, proprietarii sau acționarii unei societăți de audit,
precum și cei care o administrează, nu trebuie să intervină
în derularea unui audit statutar în niciun mod care ar putea să
pericliteze independența și obiectivitatea auditorului care
efectuează auditul statutar în numele societății de audit. În
plus, auditorii statutari și societățile de audit trebuie
să stabilească politici și proceduri interne
corespunzătoare pentru angajați și alte persoane din cadrul
organizației care sunt implicate în activitatea de audit statutar, pentru
a garanta respectarea obligațiilor statutare. Aceste politici și
proceduri trebuie să vizeze în special preîntâmpinarea și abordarea
oricăror amenințări la adresa independenței și să
asigure calitatea, integritatea și temeinicia auditului statutar. Politicile
și procedurile trebuie să fie proporționale cu dimensiunea și
complexitatea activității comerciale desfășurate de
auditorul statutar sau societatea de audit.
(9)
Auditorii, societățile de audit și
angajații acestora trebuie să se abțină de la a efectua audituri
statutare la o entitate în care dețin interese de afaceri sau financiare și
de la a încheia tranzacții cu instrumente financiare emise, garantate sau
sprijinite în vreun fel de o entitate auditată, altele decât
participațiile la schemele organismelor de plasament colectiv
diversificat. Auditorul statutar sau societatea de audit nu trebuie să
intervină în procesele decizionale interne ale entității
auditate. Trebuie să li se interzică auditorilor statutari sau angajaților
acestora să ocupe funcții de conducere sau la nivelul consiliului de
administrație al entității auditate până nu se scurge o
perioadă corespunzătoare de la finalizarea misiunii de audit.
(10)
Nivelul și structura onorariilor primite de la
o entitate auditată pot, de asemenea, să amenințe independența
unui auditor statutar sau a unei societăți de audit. Prin urmare,
este important să se garanteze că onorariile de audit nu sunt condiționate
în niciun fel, iar în cazul în care onorariile de audit percepute unui singur
client au o valoare considerabilă, să se stabilească o
procedură specifică de asigurare a calității auditului.
Dacă un auditor statutar sau o societate de audit depinde prea mult de un
singur client, aceasta trebuie să se abțină de la a efectua
auditul statutar în cauză.
(11)
Independența auditorilor statutari, a
societăților de audit sau a membrilor rețelelor din care aceștia
fac parte poate fi compromisă prin prestarea altor servicii decât cele de
audit statutar către entitățile auditate. Prin urmare, este
oportun să li se interzică auditorilor statutari, societăților
de audit și membrilor rețelelor din care aceștia fac parte
să presteze servicii care nu au legătură cu auditul către
entitățile auditate. Dacă o societate de audit prestează
servicii care nu au legătură cu auditul către o societate, acea
societate de audit nu mai poate efectua auditul statutar al companiei în
cauză, reducându-se astfel numărul societăților de audit
disponibile pentru derularea de audituri statutare, mai ales în sectorul
auditului entităților de interes public de dimensiuni mari, în care
piața este concentrată. Drept urmare, pentru a asigura existența
unui număr minim de societăți de audit care pot furniza servicii
de audit către entitățile de interes public de dimensiuni mari,
este oportun să li se impună societăților de audit de
dimensiuni mari să își axeze activitatea profesională pe
efectuarea de audituri statutare și să li se interzică să
presteze alte servicii care nu au legătură cu funcția de auditor
statutar, cum ar fi serviciile de consultanță.
(12)
În vederea evitării conflictelor de interese,
este important ca, înainte de a accepta sau de a continua o misiune de audit
statutar la o entitate de interes public, auditorul statutar sau societatea de
audit să verifice dacă îndeplinește condițiile de
independență și, mai precis, dacă în urma relației cu
entitatea respectivă nu apar aspecte care îi periclitează
independența. Pentru a-și păstra independența, este de
asemenea important să țină o evidență a tuturor
aspectelor care ar putea periclita independența lor sau a altor persoane
implicate în procesul de audit statutar, dar și a măsurilor de protecție
luate pentru a diminua aceste aspecte. Mai mult, în cazul în care aspectele
care le periclitează independența rămân semnificative, cu toate
că s-au luat măsuri de diminuare, auditorii sau societățile
de audit trebuie să demisioneze sau să se abțină de la
îndeplinirea misiunii de audit. Auditorul statutar sau societatea de audit
trebuie să își confirme anual poziția independentă
către comitetul de audit al entității auditate și să
discute cu membrii respectivului comitet despre aspectele care i-ar putea
periclita independența și despre măsurile luate pentru a diminua
aceste aspecte.
(13)
Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și
a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice
în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și
libera circulație a acestor date[24] reglementează
prelucrarea datelor cu caracter personal efectuată în statele membre în
conformitate cu prezentul regulament și sub supravegherea autorităților
competente din statele membre, în special a autorităților publice
independente desemnate de statele membre. Regulamentul (UE) nr. 45/2001 al
Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind
protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter
personal de către instituțiile și organele comunitare și
privind libera circulație a acestor date[25]
reglementează prelucrarea datelor cu caracter personal efectuată de
AEVMP în conformitate cu prezentul regulament și sub supravegherea
Autorității Europene pentru Protecția Datelor. Orice schimb sau
transfer de informații efectuat de autoritățile competente
trebuie să respecte normele privind transferul datelor cu caracter
personal, astfel cum sunt prevăzute în Directiva 95/46/CE, și orice
schimb sau transfer de informații efectuat de AEVMP trebuie să
respecte normele privind transferul datelor cu caracter personal, astfel cum
sunt prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 45/2001.
(14)
Este important ca auditorii statutari și
societățile de audit să respecte drepturile clienților la
viața privată și la protecția datelor cu caracter personal.
Prin urmare, aceștia trebuie să se supună unor reguli stricte
privind confidențialitatea și păstrarea secretului profesional
care să nu împiedice, totuși, aplicarea adecvată a prezentului
regulament sau cooperarea cu auditorul grupului în timpul efectuării
auditului situațiilor financiare consolidate, în cazul în care
societatea-mamă se află într-o țară terță, cu
condiția respectării Directivei 95/46/CE. Totuși, aceste norme
nu permit unui auditor statutar sau unei societăți de audit să
coopereze cu autoritățile din țări terțe în afara
canalelor de cooperare prevăzute la Capitolul XI din Directiva 2006/43/CE.
Aceste norme de confidențialitate trebuie să fie valabile și
pentru orice auditor statutar sau societate de audit care nu mai
efectuează o anumită sarcină de audit.
(15)
Auditul statutar are drept rezultat un aviz privind
veridicitatea și corectitudinea situațiilor financiare ale
entităților auditate. Posibilitatea ca factorii interesați
să nu cunoască limitările unui audit (pragul de
semnificație, tehnicile de eșantionare, rolul auditorului în
depistarea fraudei și responsabilitatea conducerii) poate antrena un
decalaj între realitate și așteptări. Pentru a reduce acest
decalaj, este important să se clarifice sfera de cuprindere a auditului
statutar.
(16)
Deși responsabilitatea principală de a
furniza informații financiare revine conducerii entităților
auditate, auditorii au rolul important de a aduce în mod activ în atenția
conducerii probleme din perspectiva utilizatorului. Astfel, pentru a
îmbunătăți calitatea auditului, este esențial să se
consolideze scepticismul profesional al auditorilor față de entitatea
auditată. Auditorii trebuie să admită posibilitatea existenței
unei denaturări semnificative datorate fraudei sau erorii, indiferent de
experiența anterioară a auditorului în ceea ce privește
onestitatea și integritatea conducerii entității auditate.
Asigurarea calității auditului trebuie să reprezinte criteriul
principal de organizare a activității de audit, precum și de
alocare a resurselor necesare în funcție de sarcini. Integritatea
auditorului statutar, a societății de audit și a personalului
acestora este esențială pentru a garanta încrederea publicului în
auditurile statutare și în piețele financiare. Prin urmare, orice
incident care poate avea consecințe grave asupra integrității
activității de audit statutar trebuie gestionat corespunzător.
Auditorul statutar sau societatea de audit trebuie să își bazeze
activitatea de audit pe documente adecvate.
(17)
În cazul situațiilor financiare consolidate,
este important să se definească clar responsabilitățile
auditorilor statutari care verifică diferite entități din cadrul
grupului. În acest sens, întreaga responsabilitate pentru raportul de audit
trebuie să îi revină auditorului grupului.
(18)
Evaluarea temeinică a controlului intern al
calității pentru auditurile efectuate în cadrul fiecărei misiuni
va contribui la un audit de înaltă calitate. Drept urmare, auditorul
statutar sau societatea de audit trebuie să elaboreze raportul de audit
numai după ce a finalizat evaluarea controlului intern al calității.
(19)
Concluziile auditului statutar trebui să fie
prezentate factorilor interesați în raportul de audit. Pentru a spori
încrederea factorilor interesați în situațiile financiare ale
entității auditate, este foarte important ca raportul de audit
să fie bine fondat și justificat, iar conținutul trebuie să
cuprindă și informații suplimentare specifice legate de auditul
efectuat. Mai precis, raportul de audit trebuie să includă informații
suficiente cu privire la metodologia utilizată, în special proporția
în care bilanțul a fost verificat direct și proporția în care a
fost analizat din punct de vedere al sistemului și al conformității,
pragul de semnificație aplicat la efectuarea auditului, principalele secțiuni
din situațiile financiare care pot cuprinde denaturări semnificative,
dacă auditul statutar a avut ca scop identificarea fraudelor, iar în cazul
unei opinii cu rezerve sau negative sau a unei imposibilități de
exprimare a unei opinii, motivele acestei decizii.
(20)
Îmbunătățirea comunicării
dintre auditorul statutar sau societatea de audit, pe de o parte, și
comitetul de audit, pe de altă parte, ar permite
îmbunătățirea semnificativă a calității auditului
statutar al entității verificate. În plus față de un dialog
constant pe parcursul derulării auditului statutar, este important ca
auditorul statutar sau societatea de audit să transmită comitetului
de audit un raport suplimentar mai detaliat al concluziilor auditului statutar.
Aceste rapoarte suplimentare mai detaliate trebuie să fie disponibile
pentru autoritățile de supraveghere ale entităților de
interes public, dar nu și pentru publicul larg.
(21)
În prezent, auditorii statutari sau societățile
de audit transmit organismelor de supraveghere a entităților de
interes public informații privind fapte sau decizii care ar putea
reprezenta încălcări ale normelor care reglementează
activitățile entității auditate sau împiedicarea funcționării
continue a entității auditate. Și sarcinile de monitorizare ar
fi facilitate prin obligarea organismelor de supraveghere ale instituțiilor
de credit și ale instituțiilor financiare să mențină
un dialog constant cu auditorii statutari și cu societățile de
audit.
(22)
Pentru a crește credibilitatea și
responsabilitatea auditorilor statutari și a societăților de
audit care derulează audituri statutare la entitățile de interes
public, este important să crească și transparența
rapoartelor întocmite de auditorii statutari și de societățile
de audit. În consecință, auditorilor statutari și societăților
de audit trebuie să li se solicite să furnizeze informațiile
financiare auditate, reprezentând, în special, cifra de afaceri totală
defalcată pe onorarii achitate de entitățile de interes public,
onorarii de audit achitate de alte entități și onorarii pentru
alte servicii. Auditorii trebuie să furnizeze și informații
financiare la nivelul rețelei din care fac parte. Rapoartele de transparență
ale societăților de audit trebuie să includă și o
declarație privind guvernanța corporativă, care să arate
dacă societatea de audit aplică mecanisme pentru o bună guvernanță
corporativă. Autoritățile competente trebuie să
primească informații suplimentare cu privire la onorariile de audit,
în vederea simplificării sarcinilor lor de supraveghere.
(23)
Comitetele de audit sau organismele cu funcție
echivalentă din cadrul entității auditate au un rol decisiv în
efectuarea unor audituri statutare de calitate ridicată. În special, este
important să se consolideze independența și competențele
tehnice ale comitetului de audit, impunând obligația ca majoritatea
membrilor comitetului să fie independenți, iar minimum un membru
să aibă competențe în domeniul auditului și alt membru în
domeniul auditului și/sau contabilității. În Recomandarea
Comisiei din 15 februarie 2005 privind rolul directorilor neexecutivi sau al
membrilor consiliilor de supraveghere ale societăților cotate la
bursă și comitetele consiliului de administrație sau de
supraveghere[26] se prevede modul de
constituire și de funcționare a comitetelor de audit. Totuși,
având în vedere dimensiunile consiliilor de administrație ale societăților
cu capitalizare bursieră redusă și ale entităților de
interes public mici și mijlocii, ar fi oportun ca atribuțiile
comitetului de audit sau ale organismului cu funcții echivalente din
cadrul entităților auditate să poată fi îndeplinite în
întregime de organismul administrativ sau de supraveghere. De asemenea,
entitățile de interes public care sunt OPCVM-uri sau fonduri de
investiții alternative trebuie scutite de obligația de a desemna un
comitet de audit. Această scutire are în vedere faptul că atunci când
aceste fonduri funcționează numai în scopul administrării în
comun a activelor, angajarea unui comitet de audit nu este adecvată.
OPCVM-urile și fondurile de investiții alternative, precum și
societățile care le gestionează, funcționează într-un
cadru de reglementare strict definit și fac obiectul unor mecanisme de
guvernanță specifice, cum ar fi controalele exercitate de depozitarii
acestora.
(24)
De asemenea, este important să se consolideze
rolul comitetului de audit în desemnarea unui nou auditor statutar sau a unei
noi societăți de audit, pentru ca adunarea generală a acționarilor
sau a membrilor entității auditate să decidă în cunoștință
de cauză. Astfel, atunci când consiliul de administrație
înaintează o propunere adunării generale trebuie să menționeze
dacă propunerea dă curs recomandării comitetului de audit, iar
dacă nu, care sunt motivele. Recomandarea comitetului de audit trebuie
să includă cel puțin două opțiuni posibile pentru
misiunea de audit și o preferință justificată
corespunzător pentru una dintre ele, astfel încât adunarea generală
să aibă o posibilitate reală de a alege. Pentru ca recomandarea
să furnizeze o justificare corectă și adecvată, comitetul
de audit trebuie să utilizeze rezultatele unei proceduri obligatorii de
selecție organizate de entitatea auditată, prin comitetul de audit.
Entitatea auditată trebuie să invite la procedura de selecție
auditori statutari sau societăți de audit, inclusiv de dimensiuni
mici, care să prezinte oferte pentru misiunea de audit. Documentația
procedurii de licitație trebuie să cuprindă criterii de selecție
transparente și nediscriminatorii care să fie utilizate la evaluarea
ofertelor. Cu toate acestea, având în vedere că o astfel de procedură
de selecție ar presupune costuri pentru societățile cu o
capitalizare bursieră redusă sau pentru entitățile de
interes public mici și mijlocii, având în vedere dimensiunea acestora,
este oportun ca astfel de entități să fie scutite de
această obligație.
(25)
Dreptul adunării generale a acționarilor
sau a membrilor entității auditate de a-și alege auditorul
statutar sau societatea de audit nu ar mai avea valoare în cazul în care
entitatea auditată ar încheia un contract cu un terț prin care i s-ar
restrânge acest drept. În consecință, orice clauză
contractuală convenită între entitatea auditată și un terț
cu privire la desemnarea sau restrângerea dreptului de a alege un anumit
auditor sau o anumită societate de audit trebuie considerată
nulă și neavenită.
(26)
Numirea a doi sau mai mulți auditori statutari
sau societăți de audit de către entitățile de interes
public ar consolida scepticismul profesional și ar contribui la o calitate
mai bună a auditului. De asemenea, această măsură
combinată cu prezența societăților mai mici de audit
facilitează dezvoltarea capacității acestor societăți și
contribuie, astfel, la creșterea alternativelor aflate la dispoziția
entităților de interes public în ceea ce privește alegerea
auditorilor statutari și a societăților de audit. În consecință,
entitățile de interes public de dimensiuni mari trebuie încurajate
și stimulate să desemneze mai mulți auditori statutari sau mai
multe societăți de audit care să efectueze auditul statutar.
(27)
Pentru a preîntâmpina pericolul familiarizării
și a consolida, astfel, independența auditorilor statutari și a
societăților de audit, este important să se stabilească o
durată maximă a misiunii de audit efectuate de un auditor statutar
sau de o societate de audit la o anumită entitate auditată. De
asemenea, trebuie să se stabilească un mecanism adecvat de rotație
treptată a personalului implicat de cel mai mult timp în auditul statutar,
inclusiv a principalilor parteneri de audit care efectuează auditul
statutar în numele societății de audit. Este de asemenea important
să se prevadă o perioadă adecvată în decursul căreia
auditorul statutar sau societatea de audit să nu poată efectua
auditul statutar al aceleiași entități. Pentru a asigura o
tranziție fără probleme, fostul auditor trebuie să îi
transmită noului auditor un dosar de predare cu informații
pertinente.
(28)
Pentru a proteja independența auditorului,
este important ca revocarea să fie posibilă numai în cazul în care
există motive întemeiate, iar aceste motive sunt comunicate autorității
sau autorităților responsabile cu supravegherea. În cazul în care
există motive întemeiate, dar entitatea auditată nu ia măsuri,
comitetul de audit, acționarii, autoritățile competente
responsabile cu supravegherea auditorilor și a societăților de
audit sau autoritățile competente responsabile cu supravegherea
entității de interes public trebuie să aibă competența
de a sesiza o instanță națională în scopul revocării
auditorului.
(29)
În vederea asigurării unui nivel ridicat de
încredere a investitorilor și a consumatorilor în piața internă,
prin evitarea conflictelor de interese, auditorii statutari și
societățile de audit trebuie supravegheate corespunzător de
autorități competente independente de profesia de auditor, care au
capacitatea, experiența și resursele necesare. Autoritățile
competente interne trebuie să aibă atribuțiile necesare pentru
a-și îndeplini sarcinile de supraveghere, inclusiv capacitatea de a accesa
documente, de a solicita informații de la orice persoană și de a
desfășura inspecții. Aceste autorități trebuie să
se specializeze în monitorizarea piețelor financiare sau a
respectării obligațiilor de raportare financiară sau în supravegherea
auditului statutar. Cu toate acestea, trebuie să existe posibilitatea ca
supravegherea respectării obligațiilor impuse autorităților
de interes public să fie realizată de autoritățile
competente responsabile cu supravegherea acestor entități. Nu trebuie
să existe posibilitatea ca auditorii statutari sau societățile
de audit să exercite influențe nedorite asupra finanțării
autorităților competente.
(30)
Dacă există o cooperare reală între
autoritățile însărcinate cu diferite misiuni la nivel național
se va îmbunătăți și calitatea activităților de
supraveghere. Prin urmare, autoritățile competente de supraveghere a
respectării obligațiilor privind auditul statutar al entităților
de interes public trebuie să coopereze cu autoritățile
responsabile pentru aprobarea și înregistrarea auditorilor statutari și
a societăților de audit, cu autoritățile de supraveghere a
entităților de interes public și cu unitățile de
informații financiare menționate în Directiva 2005/60/CE a
Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind
prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării
banilor și finanțării terorismului[27].
(31)
Asigurarea calității auditului statutar
prin mijloace externe este esențială pentru un audit de calitate
înaltă. Informațiile financiare publicate sunt mai credibile, iar acționarii,
investitorii, creditorii și alte părți interesate sunt mai bine
protejate. Auditorii statutari și societățile de audit trebuie,
deci, să se supună unui sistem de asigurare a calității
aflat în responsabilitatea autorităților competente, garantând astfel
obiectivitatea și independența față de profesia de auditor.
Verificările de asigurare a calității trebuie organizate astfel
încât fiecare auditor statutar sau societate de audit care desfășoară
audituri statutare la entități de interes public să fie
supusă unei verificări de asigurare a calității cel puțin
la fiecare trei ani. În Recomandarea Comisiei din 6 mai 2008 privind asigurarea
calității externe pentru auditorii statutari și firmele de audit
care auditează entități de interes public[28]
se furnizează informații privind modul în care trebuie efectuate
inspecțiile. Verificările de asigurare a calității trebuie
să fie proporționale cu nivelul și complexitatea activității
auditorului statutar sau a societății de audit evaluate.
(32)
Investigațiile ajută la identificarea,
prevenirea și corectarea auditurilor statutare efectuate deficitar ale
entităților de interes public. În consecință, autoritățile
competente trebuie să fie împuternicite să efectueze
investigații ale auditorilor statutari și ale societăților
de audit.
(33)
Piața serviciilor de audit statutar furnizate
entităților de interes public evoluează în timp. Prin urmare,
este necesar ca autoritățile competente să monitorizeze evoluțiile
pieței, mai ales în ceea ce privește posibilitatea existenței
unui număr limitat de auditori și riscurile antrenate de un grad
ridicat de concentrare a pieței.
(34)
Dispariția societăților de audit
importante poate perturba furnizarea serviciilor de audit pe piață și
poate avea drept rezultat continuarea cumulării structurale a riscului pe
piață. Drept urmare, autoritățile competente trebuie
să solicite celor mai mari societăți de audit din fiecare stat
membru, ca măsură preventivă, să întocmească planuri
de urgență pentru eventualitatea producerii unui eveniment care ar
pune sub semnul întrebării continuarea activității societății
în cauză. Aceste planuri pot include măsuri de pregătire a
falimentului ordonat al societății în cauză.
(35)
Transparența activităților
autorităților competente va spori încrederea investitorilor și a
consumatorilor în piața internă. Ca urmare, autoritățile
competente trebuie să raporteze în mod regulat activitățile
derulate și să publice rapoarte individuale de inspecție.
(36)
Cooperarea între autoritățile competente
ale statelor membre poate contribui semnificativ la asigurarea unui nivel înalt
și consecvent de calitate al auditului statutar în cadrul Uniunii. Prin
urmare, autoritățile competente ale statelor membre trebuie să
coopereze, atunci când este necesar, în vederea îndeplinirii sarcinilor de
supraveghere privind auditul statutar. În ceea ce privește reglementarea și
supravegherea, autoritățile trebuie să respecte principiul
competenței statului membru de origine în care este autorizat auditorul
statutar sau societatea de audit și în care își are sediul social
entitatea auditată. Cooperarea între autoritățile competente
s-ar îmbunătăți dacă ar fi organizată în cadrul
Comitetului comun al autorităților europene de supraveghere (AES),
sub coordonarea Autorității europene pentru valori mobiliare și
piețe (AEVMP), organism instituit prin Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 al
Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de
instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea
europeană pentru valori mobiliare și piețe)[29].
AEVMP, cu sprijinul Autorității bancare europene (ABE) înființate
în baza Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European și al
Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității
europene de supraveghere (Autoritatea bancară europeană)[30]
și al Autorității europene de asigurări și pensii
ocupaționale (AEAPO) înființate în baza Regulamentului (UE) nr.
1094/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie
2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere
(Autoritatea europeană de asigurări și pensii ocupaționale)[31],
trebuie să contribuie la această cooperare prin transmiterea de avize
și orientări către autoritățile competente naționale.
(37)
Cooperarea dintre autoritățile competente
ale statelor membre trebuie să cuprindă schimbul de informații,
verificarea asigurării calității, asistență în
investigațiile privind auditurile statutare ale entităților de
interes public (inclusiv în cazurile în care practicile care fac obiectul
investigației nu constituie o încălcare a unei prevederi legislative
sau de reglementare în vigoare în statele membre vizate) și planurile de
urgență. Modalitățile de cooperare între autoritățile
competente ale statelor membre pot include crearea de colegii care să
reunească autoritățile competente și delegarea sarcinilor
între autorități. O astfel de cooperare trebuie să țină
cont de conceptul de rețea în care funcționează auditorii și
societățile. Autoritățile competente și autoritățile
europene de supraveghere trebuie să respecte normele corespunzătoare
de confidențialitate și de păstrare a secretului profesional.
(38)
Recunoașterea capacității
auditorilor statutari și a societăților de audit de a efectua
audituri statutare la entitățile de interes public va facilita
accesul auditorilor și al societăților la alți clienți.
Prin urmare, este important să se prevadă crearea unui certificat de
calitate la nivel european, sarcină care ar trebui să revină
AEVMP. Autoritățile competente naționale trebuie să se
implice în analizarea cererilor de certificare.
(39)
Având în vedere relațiile dintre piețele
de capital, este necesar ca autoritățile naționale competente și
autoritățile europene de supraveghere să fie abilitate să
coopereze cu autoritățile și organismele de supraveghere din țări
terțe în ceea ce privește schimbul de informații sau
verificările de asigurare a calității. Cu toate acestea, atunci
când cooperarea cu autoritățile competente din țări terțe
implică documente de lucru privind auditul sau de alte documente deținute
de auditorii statutari sau de societățile de audit, trebuie să
se aplice procedurile Directivei 2006/43/CE.
(40)
Pentru a asigura funcționarea în bune
condiții a piețelor de capital este necesară o capacitate
sustenabilă de furnizare a serviciilor de audit și o piață
competitivă a serviciilor de audit, pe care să fie prezente
suficiente societăți de audit capabile să efectueze audituri
statutare la entități de interes public. AEVMP trebuie să
raporteze modificările aduse de prezentul regulament în structura
pieței de audit. La realizarea unor astfel de analize, AVMP trebuie
să țină seama de impactul normelor naționale de
răspundere civilă aplicabile auditorilor statutari asupra structurii
pieței serviciilor de audit. Pe baza acestor rapoarte și a altor
dovezi adecvate, Comisia trebuie să prezinte un raport privind impactul
normelor naționale de răspundere civilă aplicabile auditorilor
statutari asupra structurii pieței serviciilor de audit și să ia
măsurile pe care le consideră necesare în urma constatărilor
raportului.
(41)
În vederea îmbunătățirii
respectării dispozițiilor prezentului regulament și în concordanță
cu Comunicarea Comisiei din 9 decembrie 2010 „Consolidarea regimurilor de sancțiuni
în sectorul serviciilor financiare“[32], trebuie consolidate
competențele de adoptare de măsuri de supraveghere și competențele
de sancționare ale autorităților competente. Trebuie să se
prevadă sancțiuni administrative pecuniare aplicabile auditorilor
statutari, societăților de audit și entităților de
interes public pentru contravențiile identificate. Autoritățile
trebuie să aibă o atitudine transparentă în ceea ce privește
sancțiunile și măsurile aplicate. Adoptarea și publicarea
sancțiunilor trebuie să respecte drepturile fundamentale, după
cum sunt stabilite în Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene, în
special dreptul la respectarea vieții private și de familie
(articolul 7), dreptul la protecția datelor cu caracter personal
(articolul 8) și dreptul la o cale de atac eficientă și la un
proces echitabil (articolul 47).
(42)
Denunțătorii pot aduce date noi
autorităților competente, contribuind la descoperirea și sancționarea
neregulilor, inclusiv a fraudelor. Cu toate acestea, denunțătorii pot
fi descurajați să facă acest lucru de teama repercusiunilor, sau
de lipsa unor stimulente în acest sens. Statele membre pot oferi stimulente
pentru denunțători; totuși, aceștia trebuie să fie
eligibili pentru astfel de stimulente numai în cazul în care aduc informații
noi, pe care nu aveau obligația statutară de a le notifica, iar
aceste informații conduc la aplicarea unei sancțiuni pentru
încălcarea prezentului regulament. Statele membre trebuie să se
asigure că regimurile privind denunțarea pe care le aplică
includ și mecanisme prin care se oferă protecția adecvată
persoanei incriminate, în special în ceea ce privește dreptul la protecția
datelor sale cu caracter personal și procedurile care asigură dreptul
persoanei incriminate la apărare și dreptul de a fi audiată
înainte de adoptarea unei decizii care o privește, precum și dreptul
la o cale de atac eficientă în fața unei instanțe împotriva unei
decizii care o privește.
(43)
Pentru a ține cont de evoluția
activității de audit și a pieței serviciilor de audit,
Comisia trebuie să fie abilitată să precizeze cerințe
tehnice referitoare la conținutul dosarului de predare pe care noul
auditor statutar sau noua societate de audit trebuie să îl primească
și la crearea unui certificat european de calitate pentru auditorii
statutari și societățile de audit care efectuează audituri
statutare la entitățile de interes public.
(44)
Pentru a ține seama de progresele tehnice de
pe piețele financiare, din domeniul auditului și al profesiei de
auditor și pentru a specifica cerințele prezentului regulament,
Comisia trebuie să fie abilitată să adopte acte delegate în
conformitate cu articolul 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii
Europene. Utilizarea actelor delegate este necesară mai ales pentru
adaptarea listei serviciilor legate de audit și a serviciilor care nu au
legătură cu auditul, precum și pentru a stabili nivelul taxelor
pe care le poate solicita AEVMP pentru acordarea certificatului european de
calitate pentru auditori statutari și societăți de audit. Este
deosebit de important ca, în timpul lucrărilor de pregătire, Comisia
să organizeze consultări adecvate, inclusiv la nivel de experți.
Atunci când pregătește și elaborează acte delegate, Comisia
trebuie să asigure transmiterea simultană, în timp util și în
mod adecvat a documentelor relevante către Parlamentul European și
Consiliu.
(45)
Pentru a asigura siguranța juridică și
tranziția fără probleme la sistemul introdus de prezentul
regulament, este important să se introducă un regim tranzitoriu în
ceea ce privește punerea în aplicare a obligativității rotației
societăților de audit, obligația de a organiza o procedură
de selecție a societății de audit și transformarea
societăților de audit în societăți care prestează
numai servicii de audit.
(46)
Deoarece obiectivele prezentului regulament, mai
precis clarificarea și definirea mai exactă a rolului auditului
statutar în cazul entităților de interes public, îmbunătățirea
informațiilor furnizate de auditorul statutar sau de societatea de audit
către entitatea auditată, investitori sau alți factori interesați,
îmbunătățirea canalelor de comunicare între auditori și
organismele de supraveghere a entităților de interes public,
prevenirea conflictelor de interese care apar în urma prestării de
servicii care nu au legătură cu auditul către entitățile
de interes public, reducerea riscului de apariție a unor conflicte de
interese din cauza sistemului actual în care „entitatea auditată
selectează și plătește auditorul“ sau a pericolului
familiarizării, simplificarea procedurii de schimbare a auditorului
statutar sau a societății de audit și de alegere a unui furnizor
servicii de audit pentru entitățile de interes public, existența
unui număr mai mare de furnizori de audit pe care entitățile de
interes public să îi poată alege și îmbunătățirea
eficacității, a independenței și a consecvenței
reglementării și supravegherii auditorilor statutari și a
societăților de audit care efectuează audituri statutare la
entitățile de interes public, inclusiv în ceea ce privește
cooperarea la nivelul Uniunii, nu pot fi îndeplinite în mod
satisfăcător la nivelul statelor membre și, în consecință,
având în vedere amploarea lor, pot fi îndeplinite mai bine la nivelul Uniunii,
aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul
subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din
Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității,
astfel cum se prevede la articolul respectiv, prezentul regulament nu depășește
ceea ce este necesar pentru îndeplinirea obiectivelor menționate.
(47)
Prezentul regulament respectă drepturile
fundamentale și principiile recunoscute în special de Carta Drepturilor
Fundamentale a Uniunii Europene, mai precis dreptul la respectarea vieții
private și de familie (articolul 7), dreptul la protecția datelor cu
caracter personal (articolul 8), libertatea de a desfășura o
activitate comercială (articolul 16), dreptul la o cale de atac
eficientă și la un proces echitabil (articolul 47), prezumția de
nevinovăție și dreptul la apărare (articolul 48),
principiile legalității și proporționalității
infracțiunilor și pedepselor (articolul 49), dreptul de a nu fi
judecat sau condamnat de două ori pentru aceeași infracțiune
(articolul 50), și trebuie aplicat în conformitate cu drepturile și
principiile respective,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Titlul I
Obiect, domeniu de aplicare și definiții
Articolul 1
Obiect
Prezentul regulament prevede dispoziții
privind desfășurarea auditului statutar al situațiilor
financiare anuale și consolidate ale entităților de interes
public, norme privind organizarea și selecția auditorilor statutari și
a societăților de audit aplicate de entitățile de interes
public pentru a promova independența acestora și pentru a evita
conflictele de interese, precum și norme privind supravegherea
respectării acestor dispoziții de către auditorii statutari și
societățile de audit.
Articolul 2
Domeniu de aplicare
1.           Prezentul regulament se
aplică:
(a)     auditorilor statutari și
societăților de audit care efectuează audituri statutare la
entitățile de interes public;
(b)     entităților de interes public.
2.           Prezentul regulament se
aplică fără a aduce atingere prevederilor Directivei 2006/43/CE.
Articolul 3
Definiții
În sensul prezentului regulament se
aplică definițiile prevăzute la articolul 2 din Directiva
2006/43/CE, cu excepția definițiilor pentru „raportul de audit“ și
„autoritatea competentă“.
Articolul 4
Entități de interes public de
dimensiuni mari
În sensul prezentului regulament, „entitățile
de interes public de dimensiuni mari“ includ următoarele:
(a)          în legătură cu entitățile
definite la articolul 2 punctul 13 litera (a) din Directiva 2006/43/CE, cei mai
mari 10 emitenți de acțiuni din fiecare stat membru evaluați în
funcție de capitalizarea bursieră pe baza cotațiilor de sfârșit
de an și în orice caz, toți emitenții de acțiuni care au
înregistrat o capitalizare bursieră medie de peste 1 000 000 000 EUR
în decursul celor trei ani calendaristici anteriori, pe baza cotațiilor de
sfârșit de an;
(b)          în legătură cu entitățile
definite la articolul 2 punctul 13 literele (b) - (f) din Directiva 2006/43/CE,
orice entitate care la data închiderii bilanțului are un bilanț total
de peste 1 000 000 000 EUR;
(c)          în legătură cu entitățile
definite la articolul 2 punctul 13 literele (g) și (h) din Directiva
2006/43/CE, orice entitate ale cărei active totale administrate depășesc
1 000 000 000 EUR la data închiderii bilanțului;
Titlul II
Condiții de derulare a auditului statutar al
entităților de interes public
CAPITOLUL I
INDEPENDENȚA ȘI EVITAREA
CONFLICTELOR DE INTERESE
Articolul 5
Independența și obiectivitatea
Auditorul statutar sau societatea de audit ia
toate măsurile necesare pentru a se asigura că derularea auditului
statutar al unei entități de interes public nu este influențată
de un conflict de interese existent sau potențial ori de relații de
afaceri sau de altă natură care implică auditorul statutar sau
societatea de audit care efectuează auditul și după caz, rețeaua
din care face parte, personalul de conducere, auditorii, angajații și
orice persoană fizică ale cărei servicii se află la
dispoziția sau sub controlul auditorului statutar sau a societății
de audit sau orice persoană legată direct sau indirect de auditorul
statutar sau de societatea de audit printr-o relație de control.
Articolul 6
Organizarea internă a auditorilor și
a societăților de audit
1.
Auditorul statutar sau societatea de audit respectă
următoarele cerințe organizaționale:
(a)     societatea de audit stabilește
politici și proceduri corespunzătoare prin care se asigură
că proprietarii sau acționarii săi, precum și membrii
organismelor administrative, de conducere și de supraveghere ale societății
sau ale unei societăți afiliate, nu intervin în derularea auditului
statutar astfel încât să pericliteze independența și
obiectivitatea auditorului statutar care efectuează auditul statutar în
numele societății de audit;
(b)     auditorul statutar sau societatea de
audit aplică proceduri administrative și contabile robuste, mecanisme
interne de control, proceduri eficace de evaluare a riscurilor, precum și
un control real și măsuri de protecție pentru sistemele de
prelucrare a informațiilor.
Mecanismele interne de control sunt elaborate
astfel încât să garanteze că deciziile și procedurile sunt
respectate la toate nivelurile societății de audit sau ale structurii
de lucru a auditorului statutar.
Auditorul statutar sau societatea de audit
implementează și menține proceduri decizionale și structuri
organizatorice care să specifice în mod exact și documentat
structurile ierarhice și să repartizeze funcții și
responsabilități;
(c)     auditorul statutar sau societatea de
audit elaborează politici și proceduri adecvate pentru a se asigura
că angajații săi și orice alte persoane fizice ale
căror servicii se află la dispoziția sau sub controlul său și
care sunt implicate direct în activitățile de audit statutar dețin
cunoștințele și experiența corespunzătoare pentru a
îndeplini sarcinile alocate;
(d)     auditorul statutar sau societatea de
audit elaborează politici și proceduri adecvate pentru a se asigura
că externalizarea sarcinilor cheie de audit nu afectează calitatea
controlului intern al auditorului statutar sau al societății de audit
și nici capacitatea autorităților competente de a verifica
dacă auditorul statutar sau societatea de audit respectă obligațiile
prevăzute de prezentul regulament;
(e)     auditorul statutar sau societatea de
audit elaborează sisteme administrative și organizatorice adecvate și
eficace pentru a preveni, identifica, elimina sau gestiona și pentru a
releva aspectele care îi amenință independența, menționate
la articolul 11alineatul (2);
(f)      auditorul statutar sau societatea de
audit elaborează proceduri și standarde adecvate privind efectuarea
auditului statutar al entităților de interes public, consilierea,
supravegherea și evaluarea activității angajaților și
organizarea structurii dosarului de audit menționat la articolul 15
alineatul (5);
(g)     auditorul statutar sau societatea de
audit elaborează un sistem intern de control al calității în
scopul asigurării calității auditului statutar al entităților
de interes public. Sistemul de control al calității acoperă cel
puțin procedurile și standardele menționate la litera (f). În
cazul unei societăți de audit, responsabilitatea sistemului intern de
control al calității revine unei persoane autorizate ca auditor
statutar;
(h)     auditorul statutar sau societatea de
audit utilizează sistemele, procedurile și resursele
corespunzătoare pentru a asigura continuitatea și consecvența
derulării activităților sale de audit statutar;
(i)      auditorul statutar sau societatea de
audit stabilește o politică prin care interzice implicarea sa ori a
angajaților săi în infracțiuni sau încălcări ale legii
în timpul desfășurării activității. De asemenea,
auditorul statutar sau societatea de audit elaborează proceduri
organizatorice și administrative corespunzătoare și eficace
pentru a gestiona și a ține evidența evenimentelor care au sau
pot avea consecințe grave asupra integrității activităților
sale de audit statutar;
(j)      auditorul statutar sau societatea de
audit implementează politici de remunerare adecvate prin care oferă
suficiente stimulente legate de performanțe astfel încât să asigure
calitatea auditului. Recompensarea și evaluarea performanțelor angajaților
nu se efectuează în funcție de veniturile pe care le obține
auditorul statutar sau societatea de audit de la entitatea auditată;
(k)     auditorul statutar sau societatea de
audit monitorizează și evaluează gradul de adecvare și
eficacitatea sistemelor sale, a mecanismelor și a procedurilor de control
intern și de control intern al calității, stabilite în
conformitate cu prezentul regulament, și ia măsurile necesare pentru
soluționarea deficiențelor. În special, auditorul statutar sau
societatea de audit realizează o evaluare anuală a sistemului intern
de controlul calității menționat la punctul (g). Auditorul
statutar sau societatea de audit ține evidența rezultatelor
evaluărilor respective și a eventualelor măsuri propuse pentru
modificarea sistemului intern de control al calității.
Politicile și procedurile menționate în
primul paragraf se bazează pe documente și sunt comunicate angajaților
auditorului statutar sau ai societății de audit.
Eventuala externalizare a funcțiilor de
audit, astfel cum se menționează la litera (d), nu afectează
răspunderea auditorului statutar sau a societății de audit față
de entitatea auditată.
2.
La aplicarea dispozițiilor de la alineatul 1
al prezentului articol, auditorul statutar sau societatea de audit ține
cont de dimensiunea și complexitatea activităților desfășurate.
Auditorul statutar sau societatea de audit trebuie
să poată demonstra autorității competente menționate
la articolul 35 alineatul (1) că aplică dispozițiile
menționate proporțional cu dimensiunile și complexitatea
activității sale.
Articolul 7
Independența față de
entitatea auditată
1.           Auditorul statutar sau
societatea de audit sau oricine deține drepturi de vot într-o societate de
audit trebuie să fie independent de entitatea auditată și
să nu ia parte la procesul decizional al entității auditate.
2.           Auditorul statutar,
societatea de audit, partenerii cheie de audit, angajații acestora și
orice persoane fizice ale căror servicii se află la dispoziția
sau sub controlul auditorului statutar sau a societății de audit
și care sunt implicate direct în activitățile de audit statutar,
precum și persoanele care au legături strânse cu acestea în sensul
articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2004/72/CE[33]
a Comisiei nu au dreptul să achiziționeze, să vândă sau
să efectueze orice alte tranzacții cu instrumente financiare emise,
garantate sau susținute în vreun fel de o entitate auditată
inclusă în activitățile de audit statutar ale acestora, cu
excepția participațiilor la organisme de plasament colectiv
diversificat, inclusiv fonduri gestionate, cum ar fi fondurile de pensii sau
asigurările de viață.
3.           Persoanele sau societățile
menționate la alineatul (2) nu au dreptul să participe sau să
influențeze în alt mod rezultatele unui audit statutar al unei entități
auditate, în cazul în care:
(a)     dețin instrumente financiare ale
entității auditate, altele decât participații la organisme de
plasament colectiv diversificat;
(b)     dețin instrumente financiare ale
unei entități legate de entitatea auditată, altele decât
participații în organisme de plasament colectiv diversificat, fapt care
poate constitui un conflict de interese sau poate fi perceput în acest fel;
(c)     au deținut recent o funcție în
cadrul entității auditate sau au avut relații de afaceri sau de
altă natură cu entitatea auditată, fapt care poate constitui un
conflict de interese sau poate fi perceput în acest fel.
4.           Persoanele sau societățile
menționate la alineatul (2) nu solicită și nu acceptă bani,
daruri sau favoruri de la nicio persoană care are o relație
contractuală cu auditorul statutar sau cu societatea de audit.
5.           Măsurile naționale
privind deontologia adoptate în conformitate cu articolul 21 alineatul (1) din
Directiva 2006/43/CE, care nu sunt compatibile cu prevederile de la alineatele
(2), (3) și (4), nu sunt aplicabile.
Articolul 8
Angajarea de către entitățile
de interes public a foștilor auditori statutari sau a angajaților
auditorilor statutari sau ai societăților de audit
1            Auditorul statutar sau
partenerul cheie de audit care a derulat un audit statutar la o entitate de
interes public în numele unei societăți de audit nu poate ocupa,
înainte de trecerea unei perioade de minimum doi ani de când a demisionat din funcția
de auditor statutar sau de partener cheie de audit în cadrul misiunii de audit,
niciuna din pozițiile următoare:
(a)     o funcție cheie de conducere în
cadrul entității auditate;
(b)     calitatea de membru al comitetului de
audit din cadrul entității auditate sau, dacă nu există un
astfel de comitet, calitatea de membru al organismului cu funcție
echivalentă cu cea a comitetului de audit;
(c)     calitatea de membru neexecutiv al
organismului administrativ sau de membru al organismului de supraveghere al
entității auditate.
2.           Angajații auditorului
statutar sau ai societății de audit care efectuează auditul
statutar al unei entități de interes public, precum și orice
persoane fizice ale căror servicii se află la dispoziția sau sub
controlul auditorului sau al societății, atunci când astfel de angajați
sau alte persoane fizice sunt autorizate ca auditori statutari, nu pot ocupa,
înainte de trecerea a unei perioade de minim un an de când persoana
respectivă a fost implicată direct în activitățile de audit
statutar, niciuna din pozițiile menționate la alineatul 1 literele
(a), (b) și (c).
Articolul 9
Onorarii de audit
1.           Onorariile percepute pentru
auditurile statutare derulate la entitățile de interes public nu sunt
condiționate.
În sensul primului paragraf, onorarii condiționate
înseamnă onorariile aferente misiunilor de audit calculate pe o bază
prestabilită, în funcție de rezultatul unei tranzacții sau de
rezultatul activităților desfășurate. Nu sunt considerate
onorarii condiționate cele impuse de o instanță sau de o
autoritate competentă.
2.           În cazul în care auditorul
statutar sau societatea de audit furnizează entității auditate
servicii conexe de audit financiar, astfel cum se prevede la articolul 10
alineatul (2), onorariile aferente acestor servicii sunt limitate la maximum
10 % din onorariile achitate de entitatea auditată pentru auditul
statutar.
3.           Atunci când totalul
onorariilor încasate de la o entitate de interes public care face obiectul
auditului statutar reprezintă fie peste 20 % fie, pe o perioadă de
doi ani consecutivi, peste 15 % din totalul onorariilor încasate anual de
auditorul statutar sau societatea de audit care efectuează auditul
statutar, respectivul auditor statutar sau respectiva societate de audit înștiințează
comitetul de audit că totalul acestor onorarii depășește
20 %, respectiv 15 %, după caz, din totalul onorariilor încasate
de societate și încep discuțiile menționate la articolul 11
alineatul (4) litera (d). Înainte de elaborarea raportului de audit, comitetul
de audit analizează dacă este nevoie ca un alt auditor statutar sau o
altă societate de audit să evalueze sistemul de control al
calității misiunii de audit.
Atunci când totalul onorariilor încasate de la o
entitate de interes public care face obiectul auditului statutar reprezintă,
timp de doi ani consecutiv, 15 % sau mai mult din totalul onorariilor
încasate anual de auditorul statutar sau de societatea de audit care
efectuează auditul statutar, auditorul statutar sau societatea de audit
informează autoritatea competentă menționată la articolul
35 alineatul (1) despre această situație. Autoritatea competentă
menționată la articolul 35 alineatul (1) decide, pe baza unor motive
obiective invocate de auditorul statutar sau de societatea de audit, dacă
auditorul statutar sau societatea de audit a unei astfel de entități
poate continua să efectueze auditul statutar pentru încă o
perioadă, această perioadă neputând în niciun caz să
depășească doi ani.
Dacă entitatea auditată este
scutită de obligația de a avea un comitet de audit, entitatea
auditată desemnează un organ sau organism al său care
solicită asumarea responsabilității auditorului statutar sau a
societății de audit în sensul obligațiilor stabilite în
prezentul alineat.
Articolul 10
Interzicerea prestării de servicii
care nu au legătură cu auditul
1.           Auditorul statutar sau
societatea de audit care derulează auditul statutar la entități
de interes public poate presta servicii de audit statutar și servicii
conexe de audit financiar către entitatea auditată,
societatea-mamă a acesteia sau întreprinderile controlate de aceasta.
În cazul în care auditorul statutar face parte
dintr-o rețea, un membru al rețelei respective poate presta servicii
de audit statutar și servicii conexe de audit financiar către
entitatea auditată, societatea-mamă a acesteia sau întreprinderile
controlate de aceasta pe teritoriul Uniunii.
2.           În sensul prezentului
articol, servicii conexe de audit financiar înseamnă:
(a)     auditul sau verificarea situațiilor
financiare intermediare;
(b)     garantarea veridicității
declarațiilor de guvernanță corporativă;
(c)     garantarea veridicității
aspectelor privind responsabilitatea socială corporativă;
(d)     garantarea sau atestarea respectării
obligațiilor statutare de raportare către autoritățile de
reglementare ale instituțiilor financiare în afara domeniului auditului
statutar, destinate să sprijine autoritățile de reglementare
să își exercite funcțiile, cum ar fi cele privind cerințele
de capital sau ratele de solvabilitate specifice, pentru a stabili
probabilitatea ca o întreprindere să continue să își
îndeplinească obligațiile de plată;
(e)     certificarea respectării
obligațiilor fiscale în cazul în care aceasta este impusă de dreptul
național;
(f)      orice altă sarcină
statutară aferentă serviciilor de audit, impusă auditorilor
statutari sau societăților de audit în temeiul dreptului Uniunii.
3.           Auditorul statutar sau
societatea de audit care derulează auditul statutar la o entitate de
interes public nu prestează, direct sau indirect, alte servicii decât cele
de audit statutar către entitatea auditată, societatea-mamă a
acesteia sau întreprinderile controlate de aceasta.
Atunci când auditorul statutar aparține unei
rețele, niciun membru al acelei rețele nu prestează alte
servicii decât cele de audit statutar către entitatea auditată,
societatea-mamă a acesteia sau întreprinderile controlate de aceasta pe
teritoriul Uniunii.
În sensul prezentului articol, alte servicii decât
cele de audit înseamnă:
(a) servicii care antrenează întotdeauna un
conflict de interese:
(i) servicii de specialitate fără
legătură cu auditul, consultanță fiscală, servicii de
administrare cu caracter general și alte servicii de consiliere;
(ii) evidență contabilă și
întocmirea registrelor contabile și a situațiilor financiare;
(iii) conceperea și
implementarea procedurilor de control intern sau de gestionare a riscurilor
pentru întocmirea și/sau verificarea informațiilor financiare
cuprinse în situațiile financiare și consiliere privind riscul;
(iv) servicii de
evaluare, opinii privind corectitudinea sau rapoarte privind aportul de capital
în natură;
(v) servicii juridice
și actuariale, inclusiv soluționarea litigiilor;
(vi) conceperea și implementarea sistemelor
informatice financiare pentru entitățile de interes public
menționate la articolul 2 alineatul (13) literele (b) – (j) din Directiva
2006/43/CE;
(vii) participarea la auditul intern al clientului
auditat și prestarea de servicii conexe funcției de audit intern;
(viii) servicii de brokeraj sau negociere,
consultanță privind investițiile sau servicii bancare de investiții.
(b) servicii care pot antrena un conflict de
interese:
(i) servicii de resurse
umane, inclusiv recrutarea personalului din conducerea superioară;
(ii) întocmirea de
scrisori administrative (comfort letters) către investitori cu
ocazia unei emisiuni de titluri de valoare ale întreprinderii;
(iii) conceperea și implementarea sistemelor
informatice financiare pentru entitățile de interes public
menționate la articolul 2 alineatul (13) litera (a) din Directiva
2006/43/CE;
(iv) servicii de evaluare
prealabilă (due diligence) oferite vânzătorului sau
cumpărătorului cu privire la potențiale fuziuni sau
achiziții și oferirea de garanții privind entitatea
auditată celorlalte părți la o tranzacție financiară
sau comercială.
Prin derogare de la primul și al doilea
paragraf, serviciile menționate la litera (b) punctele (iii) și (iv)
pot fi furnizate de auditorul statutar sau de societatea de audit, cu
condiția aprobării prealabile din partea autorității
competente prevăzute la articolul 35 alineatul (1).
Prin derogare de la primul și al doilea
paragraf, serviciile menționate la litera (b) punctele (i) și (ii)
pot fi furnizate de auditorul statutar sau de societatea de audit, cu
condiția aprobării prealabile din partea comitetului de audit, astfel
cum se prevede la articolul 31 din prezentul regulament.
4.           În cazul în care un membru al
rețelei din care face parte auditorul statutar sau societatea de audit
care derulează auditul statutar al unei entități de interes
public prestează alte servicii decât cele de audit către o
întreprindere înregistrată într-o țară terță și
controlată de entitatea de interes public auditată, auditorul
statutar sau societatea de audit în cauză analizează dacă
serviciile furnizate de membrul rețelei îi compromit independența.
Dacă independența sa este afectată,
auditorul statutar sau societatea de audit ia măsuri de protecție
pentru a diminua riscurile generate de serviciile prestate într-o țară
terță. Auditorul statutar sau societatea de audit poate continua
auditul statutar al entității de interes public numai în cazul în
care poate dovedi, în conformitate cu articolul 11, că prestarea
serviciilor nu îi influențează discernământul profesional și
nici raportul de audit.
Participarea la procesul decizional al entității
auditate și prestarea serviciilor menționate la alineatul (3) litera
(a) punctele (ii) și (iii) sunt considerate activități care
afectează întotdeauna independența auditorului.
Se prezumă că furnizarea serviciilor
prevăzute la punctele (i) și (iv) – (viii) de la alineatul (3) litera
(a) afectează independența auditorului.
Auditorul statutar sau societatea de audit poate
solicita opinia autorității competente referitor la acest aspect.
5.           Dacă o societate de
audit încasează mai mult de o treime din veniturile sale anuale din
servicii de audit de la entități de interes public de dimensiuni mari
și aparține unei rețele ai cărei membri cumulează un
venit anual din servicii de audit de peste 1 500 milioane EUR pe
teritoriul Uniunii Europene, societatea în cauză trebuie să îndeplinească
următoarele cerințe:
(a)     să nu furnizeze, în mod direct sau
indirect, alte servicii decât auditul unei entități de interes
public, oricare ar fi aceasta;
(b)     să nu aparțină unei
rețele care furnizează alte servicii decât auditul pe teritoriul Uniunii;

(c)     entitatea care furnizează serviciile
menționate la alineatul (3) să nu dețină direct sau
indirect mai mult de 5 % din capitalul sau drepturile de vot ale
societății de audit;
(d)     entitățile care prestează
serviciile menționate la alineatul (3) să nu dețină
împreună, în mod direct sau indirect, mai mult de 10 % din capitalul
sau drepturile de vot ale societății de audit;
(e)     societatea de audit să nu dețină,
în mod direct sau indirect, mai mult de 5 % din capitalul sau drepturile
de vot ale unei entități care prestează serviciile menționate
la alineatul (3).
6.           Comisia este abilitată
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 68 în scopul
adaptării listei de servicii conexe de audit financiar prevăzute la
alineatul (2) și a listei de servicii, altele decât auditul,
prevăzute la alineatul (3) din prezentul articol. Atunci când
exercită aceste competențe, Comisia ține seama de evoluțiile
înregistrate în domeniul auditului și al profesiei de auditor.
Articolul 11
Pregătirea auditului statutar și
evaluarea aspectelor care periclitează independența
1.           Înainte de a accepta sau de a
continua misiunea de audit statutar la o entitate de interes public, auditorul
statutar sau societatea de audit evaluează și consemnează în
scris următoarele elemente:
–
dacă îndeplinește cerințele privind
organizarea internă prevăzute la articolul 6;
–
dacă îndeplinește dispozițiile
prevăzute la articolele 7, 9 și 10;
–
dacă dispune de angajați calificați,
de timp și de resurse pentru a derula auditul în mod corespunzător;
–
în cazul unei societăți de audit,
dacă partenerul cheie de audit este autorizat ca auditor statutar în
statul membru care impune desfășurarea auditului statutar;
–
dacă se îndeplinesc condițiile
prevăzute la articolul 33;
–
integritatea entității de interes public,
fără a aduce atingere prevederilor Directivei 2005/60/CE.
2.           Auditorul statutar sau
societatea de audit analizează, de asemenea, dacă există aspecte
care îi periclitează independența.
Dacă există relații directe sau
indirecte financiare, de afaceri, de serviciu sau de altă natură
între auditorul statutar, societatea de audit sau rețeaua sa și
entitatea auditată, pe baza cărora un terț obiectiv, rezonabil și
bine informat ar concluziona că independența auditorului statutar sau
a societății de audit este compromisă, auditorul statutar sau
societatea de audit nu desfășoară auditul statutar.
Dacă independența auditorului statutar
sau a societății de audit este afectată de riscuri legate de
autoevaluare sau de interesul propriu, auditorul statutar sau societatea de
audit nu desfășoară auditul statutar.
Dacă independența auditorului statutar
sau a societății de audit este afectată de riscuri legate de
reprezentare, familiarizare sau încredere ori intimidare, auditorul statutar
sau societatea de audit ia măsuri de protecție pentru a diminua
aceste riscuri. Dacă aceste riscuri nu sunt diminuate în urma
aplicării măsurilor de protecție, iar independența este
compromisă, auditorul statutar sau societatea de audit nu desfășoară
auditul statutar.
3.           Auditorul statutar sau
societatea de audit păstrează o evidență a evaluărilor
menționate la alineatele (1) și (2) și consemnează în
documentele de audit toate aspectele importante care i-au periclitat independența,
precum și măsurile de protecție aplicate pentru a atenua
efectele acestora.
4            Auditorul statutar sau
societatea de audit:
(a)     confirmă în scris, anual,
comitetului de audit independența sa față de entitatea
auditată;
(b)     confirmă în scris, anual,
comitetului de audit numele partenerilor de audit, al directorului general și
al șefului echipei principale care realizează auditul statutar și
certifică faptul că nu există conflicte de interese;
(c)     solicită permisiunea comitetului de
audit pentru a furniza către entitatea auditată serviciile, altele
decât cele de audit, prevăzute la articolul 10 alineatul (3) litera (b)
punctele (i) și (ii);
(d)     solicită permisiunea
autorității competente prevăzute la articolul 35 alineatul (1)
pentru a furniza către entitatea auditată serviciile, altele decât
cele de audit, prevăzute la articolul 10 alineatul (3) litera (b) punctele
(iii) și (iv);
(e)     discută cu comitetul de audit
aspectele care îi periclitează independența și măsurile de
protecție aplicate pentru a reduce efectele acestora, consemnate în scris,
în conformitate cu alineatul 3.
În cazul în care entitatea auditată este
scutită de obligația de a avea un comitet de audit, entitatea
auditată desemnează un organ sau organism al său care să
îndeplinească funcțiile atribuite comitetului de audit în prezentul
alineat.
CAPITOLUL II
CONFIDENȚIALITATEA ȘI
PĂSTRAREA SECRETULUI PROFESIONAL
Articolul 12
Confidențialitatea și
păstrarea secretului profesional
Auditorii statutari și societățile
de audit, inclusiv cele care nu mai sunt implicate într-o anumită misiune
de audit și foștii auditori statutari sau societăți de
audit, nu pot invoca normele privind confidențialitatea și
păstrarea secretului profesional prevăzute la articolul 23 alineatul
(1) din Directiva 2006/43/CE pentru a împiedica aplicarea prevederilor
prezentului regulament.
Articolul 13
Furnizarea de informații auditorilor
din țări terțe și autorităților din țări
terțe
1.           În cazul în care auditorul
statutar sau societatea de audit derulează auditul statutar al unei
entități de interes public care face parte dintr-un grup de
întreprinderi cu societatea-mamă înregistrată într-o țară
terță, normele de confidențialitate și de păstrare a
secretului profesional prevăzute la articolul 23 alineatul (1) din
Directiva 2006/43/CE nu se opun ca auditorul statutar sau societatea de audit
să transfere auditorului grupului din țara terță documente
relevante privind auditul derulat, dacă aceste documente sunt necesare în
mod exclusiv pentru efectuarea auditului situațiilor financiare
consolidate ale societății-mamă.
Transferul informațiilor către auditorul
grupului din țara terță are loc în conformitate cu
dispozițiile Capitolului IV din Directiva 95/46/CE și cu
reglementările naționale privind protecția datelor cu caracter
personal.
2.           Auditorul statutar sau
societatea de audit care efectuează auditul statutar al unei
entități de interes public care a emis titluri de valoare într-o țară
terță sau care face parte dintr-un grup care depune situațiile
financiare statutare consolidate într-o țară terță, poate
transfera documente de lucru sau alte documente privind auditul acelei
entități numai autorităților competente din țările
terțe în cauză, în conform condițiilor prevăzute la
articolul 47 din Directiva 2006/43/CE.
CAPITOLUL III
DERULAREA AUDITULUI STATUTAR
Articolul 14
Domeniul de aplicare al auditului statutar
1.           Atunci când efectuează
auditul statutar al unei entități, de interes public, auditorul
statutar sau societatea de audit parcurge etapele necesare pentru a stabili
dacă situațiile financiare anuale sau consolidate ale entității
de interes public prezintă o imagine reală și corectă în
conformitate cu cadrul de raportare financiară și, după caz,
dacă situațiile financiare anuale sau consolidate respectă
dispozițiile statutare astfel cum sunt menționate la articolul 22.
Aceste etape cuprind cel puțin dispozițiile
de la articolele 15 - 20.
Avizul auditorului statutar sau al societății
de audit este exprimat în conformitate cu articolele 21 - 25.
2.           Fără a aduce
atingere dispozițiilor de raportare, astfel cum sunt prevăzute la
articolele 22 și 23, sfera de cuprindere a auditului statutar nu include
garantarea viabilității în viitor a entității auditate sau
a eficienței sau eficacității cu care organul de conducere sau
de administrare a gestionat sau va gestiona activitățile entității.
Articolul 15
Scepticismul profesional
Atunci când efectuează auditul statutar
al unei entități de interes public, auditorul statutar sau societatea
de audit își păstrează scepticismul profesional pe tot parcursul
auditului și admite posibilitatea existenței unor denaturări
semnificative, datorate faptelor sau conduitei, care indică nereguli,
inclusiv fraude sau erori, indiferent de experiența anterioară a
auditorului statutar sau a societății de audit în ceea ce
privește corectitudinea și integritatea personalului de conducere și
a persoanelor responsabile cu administrarea entității auditate.
Auditorul statutar sau societatea de audit își
păstrează scepticismul profesional mai ales atunci când
evaluează estimările personalului de conducere privind valorile juste
și deprecierea fondului comercial și a altor imobilizări
necorporale sau fluxuri de trezorerie viitoare relevante pentru emiterea unei
opinii referitoare la capacitatea întreprinderii de a-și continua
activitatea.
În sensul prezentului articol, „scepticism
profesional“ înseamnă o atitudine interogativă, prin care se
acordă atenție condițiilor care ar putea indica posibilitatea
unei denaturări cauzate de eroare sau fraudă, și o analiză
critică a probelor auditului.
Articolul 16
Organizarea activității
1.           Atunci când auditul statutar
al unei entități de interes public este efectuat de o societate de
audit, societatea de audit în cauză desemnează cel puțin un
partener cheie de audit. Societatea de audit pune la dispoziția
partenerului sau partenerilor de audit desemnați resurse suficiente pentru
a-și îndeplini îndatoririle în mod adecvat.
Principalul criteriu pe baza căruia
societatea de audit selectează partenerul sau partenerii cheie de audit îl
reprezintă asigurarea calității, independenței și
competenței auditului.
Partenerul sau partenerii de audit desemnați
se implică activ în derularea auditului statutar.
2.           Atunci când auditul statutar
al unei entități de interes public este derulat de un auditor
statutar, acesta alocă misiunii destul timp și suficienți angajați
care să îndeplinească sarcinile în mod corespunzător.
3.           Auditorul statutar sau
societatea de audit păstrează o evidență a cazurilor în
care angajații lor nu respectă prevederile prezentului regulament. De
asemenea, auditorul sau societatea consemnează consecințele unor
astfel de cazuri, precum și măsurile aplicate angajaților
respectivi și măsurile de remediere a sistemului intern de control al
calității. Auditorul statutar sau societatea de audit întocmesc un
raport anual care cuprinde o sinteză a măsurilor de acest tip
aplicate, pe care îl transmit angajaților.
Atunci când auditorul statutar sau societatea de
audit apelează la opinia experților externi, păstrează
documentele prin care transmit solicitarea, precum și răspunsul
primit.
4.           Auditorul statutar sau
societatea de audit păstrează o evidență a clienților.
Pentru fiecare client auditat, în această evidență
figurează următoarele:
(a)     denumirea, adresa și sediul social;
(b)     în cazul societăților de audit,
partenerul sau partenerii cheie de audit;
(c)     onorariile percepute pentru auditul
statutar și onorariile percepute pentru alte servicii, pentru fiecare
exercițiu financiar.
5.           Auditorul statutar sau
societatea de audit creează un dosar nou pentru fiecare audit statutar
efectuat. Dosarul de audit cuprinde cel puțin informațiile sau
documentele următoare, fie pe hârtie, fie în format electronic:
(a)     contractul dintre auditorul statutar sau
societatea de audit și entitatea auditată, precum și
modificările la acesta;
(b)     corespondența cu entitatea
auditată privind auditul statutar;
(c)     un plan de audit în care sunt stabilite
sfera probabilă de cuprindere și metoda probabilă de
desfășurare a auditului statutar;
(d)     o descriere a naturii și a
dimensiunii activităților de audit desfășurate;
(e)     datele de început și de încheiere
ale etapelor procedurilor de audit stabilite în planul de audit;
(f)      principalele constatări în urma
procedurilor de audit;
(g)     concluziile bazate pe constatările
menționate la litera (f);
(h)     avizul auditorului statutar sau al
partenerului cheie de audit, astfel cum reiese din proiectele rapoartelor menționate
la articolele 22 și 23;
(i)      informațiile înregistrate în
temeiul articolului 11 alineatul (3), al articolului 16 alineatul (3), al
articolelor 17, 18 și 19 alineatul (6);
(j)      alte informații și documente
relevante care prezintă importanță deoarece stau la baza
rapoartelor menționate la articolele 22 și 23 și permit
monitorizarea respectării prevederilor prezentului regulament și a
altor cerințele legale aplicabile.
Dosarul de audit se închide în termen de două
luni de la data semnării raportului de audit menționat la articolul
22.
6.           Auditorul statutar sau
societatea de audit păstrează o evidență a eventualelor
reclamații privind derularea auditurilor statutare.
Articolul 17
Integritatea pieței
1.           În cazul unui incident care
are sau poate avea consecințe grave asupra integrității
activităților de audit statutar desfășurate de un auditor
statutar sau de o societate de audit, auditorul statutar sau societatea de audit:

(a)     păstrează o evidență
a incidentului;
(b)     ia măsurile necesare pentru a
gestiona consecințele și a preveni repetarea incidentului;
(c)     notifică incidentul autorității
competente menționate la articolul 35 alineatul (1).
Evidența prevăzută la primul punct
litera (a) cuprinde faptele și circumstanțele incidentului, informații
privind persoana sau persoanele implicate și detalii privind măsurile
aplicate conform prevederilor de la primul punct litera (b).
2.           Fără a aduce
atingere prevederilor Directivei 2005/60/CE, atunci când auditorul statutar sau
societatea de audit care desfășoară auditul statutar al unei
entități de interes public suspectează sau are motive întemeiate
să suspecteze fapte sau comportamente care indică neregularități,
inclusiv tentative de sau acte de fraudă în legătură cu situațiile
financiare ale entității auditate, auditorul sau societatea înștiințează
entitatea auditată și o invită să ancheteze problema și
să ia măsurile necesare pentru a soluționa neregulile și a
preveni repetarea lor în viitor.
În cazul în care entitatea auditată nu
anchetează problema sau nu ia măsurile necesare, sau dacă
auditorul statutar sau societatea de audit consideră că măsurile
aplicate de entitatea auditată nu sunt adecvate pentru a soluționa
neregulile, auditorul statutar sau societatea de audit înștiințează
autoritățile competente de supraveghere a entității de
interes public cu privire la nereguli.
Furnizarea cu bună-credință, de
către auditorul statutar sau societatea de audit către autoritățile
competente, a informațiilor menționate la primul punct nu constituie
o încălcare a prevederilor contractuale sau legale privind furnizarea de
informații și nu angajează în niciun fel răspunderea
acestor persoane.
Articolul 18
Auditul situațiilor financiare
consolidate
1            În cazul auditului statutar
al situațiilor financiare consolidate ale unui grup de întreprinderi a
căror societate-mamă este o entitate de interes public, auditorul
grupului:
(a)     este pe deplin responsabil pentru
elaborarea raportului de audit menționat la articolul 22 și a
raportului suplimentar adresat comitetului de audit menționat la articolul
23, legat de situațiile financiare consolidate;
(b)     consemnează în scris activitățile
desfășurate de auditorul/auditorii din țara terță,
auditorul/auditorii statutari, de entitatea/entitățile de audit din țara
terță sau de societatea/societățile de audit din țara
terță în scopul derulării auditului grupului;
(c)     evaluează și
păstrează documentația rezultată în urma evaluării
activităților de audit desfășurate de auditorul/auditorii
din țara terță, de auditorul/auditorii statutari, de
entitatea/entitățile de audit sau de societatea/societățile
de audit din țara terță în scopul derulării auditului
grupului; Documentația păstrată de auditorul grupului permite
autorității competente să verifice în mod corespunzător
activitatea auditorului grupului.
În sensul primului punct litera (c), auditorul
grupului trebuie să obțină acordul auditorului/auditorilor din țara
terță, al auditorului/auditorilor statutari, al entității/entităților
de audit sau al societății/societăților de audit din țara
terță pentru transferul documentelor relevante în timpul
efectuării auditului situațiilor financiare consolidate, putându-se
prevala de rezultatele activității depuse de aceștia doar cu
această condiție.
2.           În cazul în care auditorul
grupului nu poate îndeplini condiția de la alineatul (1) punctul 1 litera
(c), acesta ia măsurile adecvate și înștiințează
autoritatea competentă prevăzută la articolul 35 alineatul (1)
în consecință.
O astfel de măsură poate fi efectuarea unor
activități suplimentare de audit statutar la filiala în cauză a
entității de interes public, fie direct de către auditor, fie
prin externalizarea acestor servicii.
3.           Atunci când auditorul
grupului este supus unei verificări de asigurare a calității sau
unei anchete privind auditul statutar al situațiilor financiare
consolidate ale unui grup de întreprinderi a căror societate-mamă
este o entitate de interes public, auditorul grupului pune la dispoziția autorității
competente, la cerere, documentația relevantă pe care o deține
cu privire la activitatea de audit desfășurată de
auditorul/auditorii din țara terță, de auditorul/auditorii
statutari, de entitatea/entitățile de audit sau de
societatea/societățile de audit din țara terță în
scopul derulării auditului grupului, inclusiv documentele de lucru
relevante pentru auditul grupului.
Autoritatea competentă cere documente
suplimentare privind activitatea de audit efectuată de auditorul/auditorii
sau societatea/societățile de audit în scopul derulării
auditului grupului de la autoritățile competente relevante, conform
capitolului III, titlul IV din prezentul regulament.
Atunci când o întreprindere care face parte
dintr-un grup este auditată de unul sau mai mulți auditori sau de una
sau mai multe entități de audit dintr-o țară terță,
autoritatea competentă cere documente suplimentare privind activitatea de
audit a auditorului/auditorilor sau a entității/entităților
de audit din țara terță de la autoritățile competente
relevante din țara terță pe baza acordurilor de colaborare menționate
la articolul 47 din Directiva 2006/43/CE.
Prin derogare de la prevederile punctului 3, în
cazul în care o întreprindere care face parte dintr-un grup este auditată
de unul sau mai mulți auditori sau de una sau mai multe entități
de audit dintr-o țară terță cu care nu a fost încheiat un
acord de colaborare, astfel cum se menționează la articolul 47 din
Directiva 2006/43/CE, auditorul grupului trebuie să asigure, la cerere,
transmiterea corespunzătoare a documentației suplimentare aferente
activității de audit desfășurate de auditorul/auditorii sau
entitatea/entitățile de audit din țara terță, inclusiv
a documentelor de lucru relevante pentru auditul grupului. În acest sens,
auditorul grupului păstrează o copie a documentației sau convine
cu auditorul/auditorii sau cu entitatea/entitățile de audit din țara
terță să i se permită accesul nerestricționat, la
cerere, la aceste documente sau aplică alte măsuri adecvate. În cazul
în care, din motive juridice sau de altă natură, documentele de lucru
ale auditului nu pot fi transferate dintr-o țară terță
auditorului grupului, auditorul grupului include în documentația
păstrată dovada că a urmat procedurile corespunzătoare
pentru a obține accesul la documentele auditului, iar dacă restricțiile
nu au fost impuse de legislația țării terțe, include dovezi
în acest sens.
Articolul 19
Evaluarea controlului intern al calității
1.           Înainte de emiterea
rapoartelor menționate la articolele 22 și 23 se efectuează o
evaluare a controlului intern al calității pentru a verifica
dacă auditorul statutar sau partenerul cheie de audit ar fi putut ajunge
în mod rezonabil la concluziile și opiniile exprimate în proiectele de
rapoarte.
2.           Evaluarea controlului intern
al calității este efectuată de un evaluator al controlului
intern al calității. Acest evaluator este un auditor statutar care nu
este implicat în derularea auditului statutar care face obiectul evaluării
controlului intern al calității.
3.           Atunci când evaluează
controlul intern al calității, evaluatorul consemnează în scris
cel puțin următoarele elemente:
(a)     informațiile verbale și scrise
furnizate, la cerere sau nu, de auditorul statutar sau de partenerul cheie de
audit pentru a justifica principalele constatări ale procedurilor de audit
derulate și concluziile deduse pe baza acestor constatări;
(b)     situațiile financiare auditate;
(c)     principalele constatări ale
procedurilor de audit derulate și concluziile deduse pe baza acestora;
(d)     opiniile exprimate de auditorul statutar
sau de partenerul cheie de audit în proiectele de rapoarte menționate la
articolele 22 și 23;
4.           Evaluarea controlului intern
al calității analizează cel puțin următoarele
elemente:
(a)     independența auditorului statutar
sau a societății de audit față de entitatea auditată;
(b)     riscurile semnificative identificate de
auditorul statutar sau de societatea de audit în decursul efectuării
auditului statutar și măsurile luate pentru a gestiona aceste riscuri
în mod corespunzător;
(c)     raționamentul auditorului statutar
sau al partenerului cheie de audit, mai ales în ceea ce privește importanța
și riscurile semnificative menționate la litera (b);
(d)     orice solicitare de consiliere
adresată experților externi și modul în care sugestiile acestora
au fost puse în aplicare;
(e)     natura și domeniul
denaturărilor, corectate sau nu, identificate în situațiile
financiare în timpul auditului;
(f)      aspectele discutate cu comitetul de
audit și cu organismele de conducere și/sau de supraveghere ale
entității auditate;
(g)     aspectele discutate cu autoritățile
competente și, după caz, cu terți;
(h)     dacă documentele și informațiile
selecționate din dosar reflectă în mod satisfăcător poziția
angajaților care au participat la audit, și dacă aceste
documente și informații aduc argumente în favoarea opiniei
auditorului statutar sau a partenerului cheie de audit, astfel cum este
exprimată în proiectele de rapoarte menționate la articolele 22 și
23.
5.           Evaluatorul controlului
intern al calității discută rezultatele evaluării
controlului intern al calității cu auditorul statutar sau cu
partenerul cheie de audit. Auditorul statutar sau societatea de audit stabilesc
procedura care va fi urmată în cazul în care evaluatorul și auditorul
statutar sau partenerul cheie de audit nu cad de acord asupra rezultatelor
evaluării.
6.           Auditorul statutar sau
societatea de audit păstrează o evidență a rezultatelor
evaluării controlului intern al calității, precum și
considerentele care au stat la baza acestor rezultate.
Articolul 20
Utilizarea standardelor internaționale
de audit
Auditorul/auditorii statutari sau
societatea/societățile de audit care efectuează auditul statutar
al unei entități de interes public respectă standardele internaționale
de audit menționate la articolul 26 din Directiva 2006/43/CE, în
măsura în care aceste standarde sunt conforme cu prevederile prezentului
regulament.
CAPITOLUL IV
ELABORAREA RAPORTULUI DE AUDIT
Articolul 21
Rezultatele auditului statutar
Auditorul statutar sau societatea de audit
prezintă rezultatele auditului statutar în cadrul următoarelor
rapoarte:
–
un raport de audit în conformitate cu articolul 22;
–
un raport suplimentar de audit adresat comitetului
de audit în conformitate cu articolul 23.
Auditorul statutar sau societatea de audit
prezintă rezultatele auditului statutar comitetului de audit al
entității auditate în conformitate cu articolul 24 și
autorităților de supraveghere a entităților de interes
public în conformitate cu articolul 25.
Articolul 22
Raportul de audit
1.           Auditorul statutar sau
societatea de audit prezintă rezultatele auditului statutar al entității
de interes public în cadrul unui raport de audit.
2.           Raportul de audit se
întocmește în scris. Raportul cuprinde cel puțin următoarele:
(a)     identifică entitatea ale cărei
situații financiare consolidate sau anuale au fost auditate;
(b)     specifică situațiile financiare
anuale sau consolidate și data sau perioada pentru care au fost întocmite;

(c)     în cazul în care au fost evaluate
rapoarte suplimentare, precizează aspectele care au făcut obiectul
evaluării;
(d)     indică organul din cadrul
entității auditate care a desemnat auditorul/auditorii statutari sau
societatea/societățile de audit;
(e)     indică data la care a fost desemnat
auditorul și durata totală a misiunii desfășurate fără
întrerupere, inclusiv reînnoirile anterioare ale contractului sau dacă
auditorul a mai fost desemnat anterior;
(f)      indică dacă auditul statutar a
fost efectuat în conformitate cu standardele internaționale de audit
menționate la articolul 20;
(g)     precizează cadrul de raportare
financiară utilizat la întocmirea situațiilor financiare;
(h)     descrie metodologia utilizată,
inclusiv proporția în care bilanțul a fost verificat direct și
proporția în care a fost analizat din punct de vedere al sistemului și
al conformității;
(i)      explică eventualele variații
ale ponderii analizei de fond și de conformitate comparativ cu anii
precedenți, chiar dacă auditul statutar din anul anterior a fost
efectuat de un alt auditor sau alți auditori statutari sau de altă
societate sau alte societăți de audit;
(j)      prezintă detaliile pragului de
semnificație aplicat la efectuarea auditului statutar;
(k)     identifică principalele secțiuni
din situațiile financiare anuale sau consolidate care prezintă un
risc de denaturare semnificativă, inclusiv estimările contabile
esențiale și secțiunile care conțin estimări incerte;
(l)      prezintă o declarație privind
situația entității auditate sau, în cazul auditului statutar al
situațiilor financiare consolidate, a societății-mamă a
grupului, mai ales în ceea ce privește capacitatea entității sau
a societății-mamă și a grupului de a-și îndeplini
obligațiile în viitorul previzibil și deci de a-și continua
activitatea;
(m)    evaluează sistemul de control intern
al entității sau, în cazul situațiilor financiare consolidate,
al societății-mamă a grupului, inclusiv deficiențele
semnificative identificate în cursul auditului în ceea ce privește
controlul intern, precum și evidența contabilă și sistemul
contabil;
(n)     explică în ce măsură
auditul statutar a fost conceput pentru a identifica neregulile, inclusiv
frauda;
(o)     indică și explică orice
încălcare a normelor contabile, a legislației sau a statutului,
hotărârile privind strategia contabilă și alte aspecte
importante pentru guvernanța entității;
(p)     confirmă faptul că opinia de
audit este conformă cu raportul suplimentar adresat comitetul de audit menționat
la articolul 23;
(q)     declară că nu a prestat alte
servicii decât cele de audit, astfel cum sunt specificate la articolul 10
alineatul (3) și că auditorul/auditorii statutari sau
societatea/societățile de audit s-au bucurat de
independență deplină pe durata auditului. În cazul în care
auditul statutar a fost efectuat de o societate de audit, în raport sunt
enumerați toți membrii misiunii de audit și se stipulează
faptul că toți membrii au fost pe deplin independenți și nu
au avut interese directe sau indirecte în entitatea auditată;
(r)      indică serviciile, altele decât
cele de audit, prevăzute la articolul 10 alineatul (3) litera (b) punctele
(i) și (ii), pe care comitetul de audit i-a acordat permisiunea să le
furnizeze către entitatea auditată;
(s)     indică serviciile, altele decât cele
de audit, prevăzute la articolul 10 alineatul (3) litera (b) punctele
(iii) și (iv), pe care autoritatea competentă menționată la
articolul 35 alineatul (1) i-a acordat permisiunea să le furnizeze
către entitatea auditată;
(t)      emite o opinie care exprimă în mod
clar opinia auditorului/auditorilor statutari sau a
societății/societăților de audit dacă situațiile
financiare anuale sau consolidate redau o imagine reală și
corectă și dacă au fost întocmite conform cadrului relevant de
raportare financiară și, după caz, dacă situațiile
financiare anuale sau consolidate respectă dispozițiile statutare;
opinia de audit poate fi fără rezerve, cu rezerve sau negativă
sau, în cazul în care auditorul/auditorii statutari sau societatea/societățile
de audit nu au putut exprima o opinie de audit, se declară imposibilitatea
exprimării unei opinii. În cazul unei opinii cu rezerve sau negative sau a
imposibilității de a exprima o opinie, raportul prezintă
motivele acestei decizii;
(u)     menționează orice aspect asupra
căruia auditorul/auditorii statutari sau societatea/societățile
de audit au atras atenția în mod special, fără a include o
rezervă în opinia de audit;
(v)     exprimă o opinie privind
concordanța raportului de gestiune cu declarațiile financiare anuale
pentru același exercițiu financiar;
(w)    indică unde își au sediul
auditorul/auditorii statutari sau societatea/societățile de audit.
3.           Dacă au fost numiți
doi sau mai mulți auditori statutari sau societăți de audit
pentru efectuarea auditului statutar al entității de interes public,
aceștia trebuie să convină asupra rezultatelor auditului
statutar și să transmită un raport și o opinie comună.
În caz de dezacord, fiecare auditor statutar sau societate de audit își
transmite separat opinia. Dacă unul dintre auditorii statutari sau una
dintre societățile de audit emite o opinie cu rezerve, negativă
sau nu își poate exprima opinia, opinia generală este
considerată cu rezerve, negativă sau se consideră că nu s-a
putut exprima o opinie. Fiecare auditor statutar sau societate de audit
specifică într-un paragraf separat motivele divergenței de opinii.
4.           Raportul de audit nu
depășește patru pagini sau 10 000 caractere (fără
spații). Nu conține trimiteri la raportul suplimentar către
comitetul de audit, prevăzut la articolul 23.
5.           Raportul de audit este semnat
și datat de auditorul/auditorii statutari sau de societatea/societățile
de audit. În cazul în care auditul statutar este derulat de o societate de
audit, raportul de audit este semnat cel puțin de auditorul/auditorii
statutari care au efectuat auditul în numele societății de audit.
6.           Articolul 35 din Directiva
[XXX] privind situațiile financiare anuale, situațiile financiare
consolidate și rapoartele aferente ale anumitor tipuri de întreprinderi nu
este aplicabil în cazul rapoartelor de audit ale entităților de
interes public.
7.           Auditorul statutar sau
societatea de audit nu utilizează denumirea unei autorități
competente într-o manieră care ar putea indica sau sugera că
respectiva autoritate susține sau aprobă raportul de audit.
Articolul 23
Raportul suplimentar adresat comitetului de
audit
1.           Auditorul/auditorii statutari
sau societatea/societățile de audit care derulează audituri
statutare la entități de interes public depun un raport suplimentar
la comitetul de audit al entității respective.
În cazul în care entitatea nu are un comitet de
audit, raportul suplimentar se transmite organului cu funcții echivalente
din cadrul entității auditate.
Comitetul de audit sau organul cu funcție
echivalentă poate transmite raportul suplimentar către organul de
conducere, administrativ sau de supraveghere al entității auditate.
Organul de conducere sau organul administrativ al
entității auditate poate hotărî transmiterea raportul
suplimentar către adunarea generală a entității auditate.
2.           Raport suplimentar de audit
adresat comitetului de audit se întocmește în scris. Raportul
furnizează detalii și explică rezultatele auditului statutar
derulat și include cel puțin următoarele elemente:
(a)     o declarație privind
independența astfel cum se prevede la articolul 22 alineatul (2) litera
(q);
(b)     specifică datele la care au avut loc
întâlnirile cu comitetul de audit sau cu organul cu funcție
echivalentă din cadrul entității auditate;
(c)     specifică datele la care au avut loc
eventualele întâlniri cu organul de conducere, administrativ sau de
supraveghere al entității auditate;
(d)     descrie procedura de desemnare;
(e)     descrie modul în care au fost distribuite
sarcinile între auditorul/auditorii statutari și/sau
societatea/societățile de audit;
(f)      prezintă și explică raționamentele
privind neclaritățile semnificative care ar putea pune la
îndoială capacitatea entității de a-și continua
activitatea;
(g)     stabilește în detaliu dacă
evidența contabilă, sistemul contabil, toate documentele auditate,
situațiile financiare anuale sau consolidate și eventualele rapoarte
suplimentare sunt întocmite în mod corespunzător;
(h)     indică și explică în
detaliu toate situațiile de neconformitate, inclusiv situațiile de
neconformitate minore considerate relevante pentru desfășurarea
activității comitetului de audit;
(i)      analizează metodele de evaluare
aplicate pentru diferitele elemente din situațiile financiare anuale sau
consolidate, inclusiv impactul schimbării acestora;
(j)      oferă detalii complete privind
toate garanțiile, scrisorile administrative, angajamentele de
intervenție publică și alte măsuri de sprijin pe care s-a
bazat evaluarea capacității de continuare a activității;
(k)     confirmă prezența la efectuarea
inventarelor sau în alte situații de control fizic, în cazul în care au
avut loc asemenea inventare sau controale;
(l)      specifică și explică
principiile de consolidare în cazul auditului statutar al situațiilor
financiare consolidate;
(m)    menționează care activități
de audit au fost efectuate de auditorul/auditorii din țara terță,
de auditorul/auditorii statutari, de entitatea/entitățile de audit
sau de societatea/societățile de audit din țara terță,
în cazul auditului statutar al situațiilor financiare consolidate;
(n)     precizează dacă entitatea
auditată a furnizat toate explicațiile și documentele
solicitate.
3.           Dacă există
divergențe între auditorii statutari sau societățile de audit
desemnate cu privire la procedurile de audit, normele contabile sau orice
altă problemă referitoare la desfășurarea auditului
statutar, motivele divergențelor sunt explicate în raportul suplimentar
adresat comitetului de audit.
4.           Raportul suplimentar adresat
comitetului de audit se semnează și se datează de către
auditorul/auditorii statutari sau de către societatea/societățile
de audit. În cazul în care auditul statutar este efectuat de o societate de
audit, raportul suplimentar adresat comitetului de audit se semnează cel
puțin de către auditorul/auditorii statutari care au efectuat auditul
în numele societății.
5.           La cerere,
auditorul/auditorii statutari sau societatea/societățile de audit
transmit raportul suplimentar autorităților competente.
Articolul 24
Supravegherea auditului statutar de
către comitetul de audit
Comitetul de audit din cadrul entității
de interes public monitorizează activitatea auditorului/auditorilor
statutari sau a societății/societăților de audit care
efectuează auditul statutar.
Auditorul/auditorii statutari sau
societatea/societățile de audit raportează comitetului de audit
problemele principale care apar în urma auditului statutar și mai ales,
deficiențele semnificative ale controlului intern legate de procesul de raportare
financiară. La solicitarea oricărei părți,
auditorul/auditorii statutari sau societatea/societățile de audit
discută aceste probleme cu comitetul de audit.
Comitetul de audit prezintă rezultatele
auditului statutar organului administrativ sau de supraveghere al entității
auditate. Comitetul de audit explică în ce mod a contribuit auditul
statutar la integritatea raportării financiare și care a fost rolul
auditului în acest proces.
În cazul în care entitatea auditată este
scutită de obligația de a avea un comitet de audit, entitatea
auditată decide desemnează un organ al său care să solicite
asumarea responsabilității auditorului statutar sau a societății
de audit în sensul obligațiilor stabilite în prezentul alineat.
Articolul 25
Raportarea către autoritățile
de supraveghere a entităților de interes public
1.           Fără a aduce
atingere articolului 55 din Directiva 2004/39/CE, articolului 53 din Directiva
2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului[34],
articolului 15 alineatul 4 din Directiva 2007/64/CE, articolului 106 din
Directiva 2009/65/CE, articolului 3 primul alineat din Directiva 2009/110/CE și
articolului 72 din Directiva 2009/138/CE a Parlamentului European și a
Consiliului[35], auditorul statutar sau
societatea de audit care derulează auditul statutar la o entitate de
interes public are datoria de a raporta imediat autorităților
competente de supraveghere a entităților de interes public orice
faptă sau decizie referitoare la entitatea de interes public de care a
luat cunoștință în cursul auditului statutar și care poate
duce la:
(a)     o încălcare gravă a legilor, a
reglementărilor sau a prevederilor administrative care prevăd,
după caz, condițiile de autorizare sau care reglementează în mod
specific desfășurarea activităților entității de
interes public;
(b)     împiedicarea continuității funcționării
respectivei entități de interes public;
(c)     refuzul de a certifica situațiile
financiare sau exprimarea unor rezerve.
De asemenea, auditorul statutar sau societatea de
audit au datoria de a raporta orice fapte sau decizii de care a luat
cunoștință pe parcursul efectuării auditului statutar al
unei întreprinderi aflate în relații strânse cu entitatea de interes
public la care desfășoară, de asemenea, auditul statutar.
2.           Autoritățile
competente care supraveghează instituții de credit și
societăți de asigurări comunică în mod regulat cu auditorii
statutari și cu societățile de audit care efectuează
auditul statutar al instituțiilor și societăților
respective.
Pentru a facilita exercitarea activităților
menționate la primul punct, ABE și AEAPO emit orientări adresate
autorităților competente de supraveghere a instituțiilor de
credit și a societăților de asigurări, în conformitate cu
articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 și din Regulamentul (UE)
nr. 1094/2010.
3.           Informarea cu
bună-credință a autorităților competente, de
către auditorul statutar sau societatea de audit cu privire la orice fapt
sau decizie menționată la alineatul (1) sau la fapte de orice
natură, în cursul dialogului prevăzut la alineatul (2) nu constituie
o încălcare a prevederilor contractuale sau legale privind furnizarea de
informații și nu angajează în niciun fel răspunderea
acestor persoane.
CAPITOLUL V
RAPOARTELE DE TRANSPARENȚĂ
PREZENTATE DE AUDITORII STATUTARI ȘI DE SOCIETĂȚILE DE AUDIT ȘI
EVIDENȚA DOCUMENTELOR
Articolul 26
Furnizarea de informații financiare
1.           Societatea de audit care
derulează audituri statutare la entități de interes public
își publică raportul financiar anual în sensul articolului 4
alineatul (2) din Directiva 2004/109/CE în termen de patru luni de la
încheierea fiecărui exercițiu financiar.
Auditorii statutari care derulează audituri
statutare la entități de interes public își publică declarațiile
anuale de venit.
2.           Raportul financiar anual și
declarația anuală de venit prezintă cifra de afaceri totală
grupată pe onorarii percepute pentru auditurile statutare ale situațiilor
financiare anuale și consolidate ale entităților de interes
public și ale entităților care aparțin unui grup al
cărei societate-mamă este o entitate de interes public, onorarii
percepute pentru audituri statutare ale situațiilor financiare anuale sau
consolidate ale altor entități și onorarii percepute pentru
servicii conexe de audit financiar, astfel cum sunt definite la articolul 10
alineatul (2).
Raportul financiar anual și declarația
anuală de venit sunt auditate în conformitate cu prevederile prezentului
regulament.
3.           Dacă auditorul statutar
sau societatea de audit aparține unei rețele, auditorul statutar sau
societatea de audit prezintă următoarele informații suplimentare
în raportul financiar anual sau într-o anexă la declarația
anuală de venit:
(a)     denumirea fiecărui auditor statutar
sau a fiecărei societăți de audit care face parte din rețea;
(b)     țara/țările în care fiecare
auditor statutar sau societate de audit din rețea este autorizat(ă)
ca auditor statutar sau are sediul social, administrația centrală sau
își desfășoară activitatea;
(c)     cifra de afaceri totală
generată de auditorii statutari și de societățile de audit
din rețea, realizată în urma derulării de audituri statutare ale
situațiilor financiare anuale sau consolidate;
(d)     situațiile financiare consolidate
auditate pentru rețea și, dacă există o entitate
juridică care conduce rețeaua, situațiile financiare consolidate
auditate ale respectivei entități juridice, întocmite în conformitate
cu articolul 4 alineatul (3) din Directiva 2004/109/CE.
Prin derogare de la primul punct, auditorul
statutar sau societatea de audit poate să nu furnizeze informațiile
suplimentare, atunci când acestea sunt prezentate de entitatea juridică
care conduce rețeaua sau de un alt reprezentant al rețelei. În acest
caz, auditorul statutar sau societatea de audit specifică în anexa la
declarația anuală de venit sau la raportul financiar anual unde se
pot consulta informațiile respective.
4.           Raportul financiar anual sau
declarația anuală de venit se publică pe site-ul auditorului
statutar sau al societății de audit și rămân disponibile
timp de minimum cinci ani pe site-ul respectiv.
              Auditorii statutari și
societățile de audit informează autoritățile
competente că declarația de venit sau raportul financiar anual au
fost publicate pe site-ul auditorului statutar sau al societății de
audit.
Articolul 27
Raportul de transparență
1.           În termen de trei luni de la
încheierea fiecărui exercițiu financiar, auditorul statutar sau
societatea de audit care derulează auditul sau auditurile statutare ale
entităților de interes public publică un raport anual de
transparență. Raportul anual de transparență se
publică pe site-ul auditorului statutar sau al societății de
audit și rămâne disponibil timp de minimum cinci ani pe site-ul
respectiv.
Auditorul statutar sau societatea de audit poate
să actualizeze raportul anual de transparență pe care l-a
publicat. În acest caz, auditorul statutar sau societatea de audit
specifică faptul că este vorba de o versiune actualizată a
raportului, iar versiunea originală este disponibilă în continuare pe
site.
Auditorii statutari și societățile
de audit informează AEVMP și autoritățile competente
că raportul de transparență a fost publicat pe site-ul
auditorului statutar sau al societății de audit sau, după caz,
că a fost actualizat.
2.           Raportul anual de transparență
include cel puțin următoarele elemente:
(a)     o descriere a structurii juridice și
a proprietarilor societății de audit;
(b)     dacă auditorul statutar sau
societatea de audit face parte dintr-o rețea, o descriere a rețelei
și a organizării juridice și structurale a acesteia;
(c)     o descriere a structurii de guvernanță
a societății de audit;
(d)     o descriere a sistemului controlului
intern al calității societății de audit și o declarație
a organului administrativ sau de conducere cu privire la eficacitatea funcționării
acestuia;
(e)     data la care a avut loc cea mai
recentă verificare de asigurare a calității menționată
la articolul 40;
(f)      o listă a entităților de
interes public la care auditorul statutar sau societatea de audit a derulat
audituri statutare în exercițiul financiar precedent și o listă
a entităților de la care auditorul statutar sau societatea de audit
încasează sume care depășesc 5 % din veniturile sale
anuale;
(g)     o declarație privind practicile
implementate de auditorul statutar sau de societatea de audit în materie de
independență, care confirmă, de asemenea, că fost
realizată o evaluare internă a respectării acestor practici;
(h)     o declarație privind politica
auditorului statutar sau a societății de audit în ceea ce privește
formarea continuă a auditorilor statutari, menționată la
articolul 13 din Directiva 2006/43/CE;
(i)      informații privind baza de
remunerare a partenerilor în societățile de audit;
(j)      o descriere a politicii de rotație
a partenerilor cheie și a personalului în conformitate cu articolul 33
alineatul (5);
(k)     după caz, o declarație de
guvernanță corporativă.
În cazuri excepționale, auditorul statutar
sau societatea de audit poate decide să nu furnizeze informațiile
solicitate la primul punct litera (f), în măsura în care acest lucru este
necesar ca reacție la o amenințare iminentă și gravă
la adresa siguranței personale a oricărei persoane. Auditorul
statutar sau societatea de audit trebuie să poată demonstra
autorității competente existența unei astfel de
amenințări.
3.           Raportul de transparență
se semnează de către auditorul statutar sau de către societatea
de audit.
Articolul 28
Declarația de guvernanță
corporativă
1.           Atunci când o societate de
audit încasează peste o treime din veniturile sale anuale de la
entități de interes public, societatea trebuie să publice o
declarație de guvernanță corporativă. Această declarație
este inclusă ca secțiune distinctă în raportul de transparență.
2.           Declarația de guvernanță
corporativă include cel puțin următoarele informații:
(a)     o trimitere la cel puțin unul din
următoarele elemente:
(i)      codul de guvernanță
corporativă pe care societatea de audit are obligația să îl
aplice,
(ii)      codul de guvernanță
corporativă pe care societatea de audit ar fi putut decide să îl
aplice în mod voluntar;
(iii)     toate informațiile pertinente cu
privire la practicile de guvernanță corporativă aplicate, în
afara celor impuse de legislația națională.
În cazul în care include în declarație
informațiile menționate la punctele (i) și (ii), societatea de
audit indică și unde sunt accesibile publicului textele relevante. În
cazul în care include informațiile menționate la punctul (iii),
societatea de audit își publică și practicile de guvernanță
corporativă.
Dacă societatea de audit nu este
obligată să aplice niciun cod de guvernanță
corporativă și nici nu aplică un astfel de cod în mod voluntar,
societatea trebuie să declare acest lucru.
(b)     în ce măsură societatea de
audit, în conformitate cu legislația națională, derogă de
la codul de guvernanță corporativă menționat la litera (a)
punctele (i) și (ii), o explicație cu privire la părțile
din codul de guvernanță corporativă de la care derogă
și motivele acestei derogări. Dacă societatea de audit a decis
să nu aplice niciuna dintre prevederile codului de guvernanță
corporativă menționat la litera (a) punctele (i) și (ii),
trebuie să explice motivele acestei decizii;
(c)     o descriere a caracteristicilor
principale ale sistemelor de control intern și de gestiune a riscului în
ceea ce privește procesul de raportare financiară;
(d)     următoarele informații:
(i)      drepturi de vot semnificative,
deținute direct sau indirect, care reprezintă cel puțin 5 %
din totalitatea drepturilor de vot ale societății de audit, inclusiv
drepturile de vot deținute indirect prin intermediul unor structuri
piramidale și deținerea încrucișată de drepturi de vot;
(ii)      identitatea persoanelor care dețin
drepturi speciale de control și descrierea acestor drepturi, precum și
dacă aceste drepturi decurg din deținerea de valori mobiliare, prin
contract sau în alt mod;
(iii)     eventuale restricții privind drepturile
de vot, inclusiv restrângeri ale drepturilor de vot pentru persoanele care dețin
un anumit procent sau număr de voturi, termene pentru exercitarea
drepturilor de vot,
(iv)     normele care reglementează
desemnarea și înlocuirea membrilor consiliului de administrație și
modificarea statutului;
(v)     competențele membrilor consiliului
de administrație.
(e)     dacă informațiile nu sunt
disponibile în întregime în legislația sau în reglementările naționale,
modul de lucru al adunării generale a acționarilor sau a titularilor
de drepturi de vot și competențele de care dispune, precum și o
descriere a drepturilor acționarilor sau ale titularilor de drepturi de
vot și în ce mod pot fi exercitate;
(f)      alcătuirea și funcționarea
organismelor administrative, de conducere și de supraveghere și a
comitetelor acestora.
Articolul 29
Informațiile furnizate autorităților
competente
Auditorul statutar sau societatea de audit
furnizează anual autorității sale competente o listă a
entităților de interes public auditate, în funcție de veniturile
încasate de la acestea.
Articolul 30
Păstrarea evidenței documentelor
Auditorii statutari și societățile
de audit păstrează documentele și informațiile
prevăzute la articolul 6 alineatul (1), articolul 9 alineatul (3),
articolul 11 alineatele (3) și (4), articolul 16 alineatele (2) - (6),
articolul 17 alineatele (1) și (2), articolul 18 alineatele (1) și
(3), articolul 19 alineatele (3) - (6), articolele 22, 23 și 24, articolul
25 alineatele (1) și (2), articolul 29, articolul 32 alineatele (2), (3),
(5) și (6), articolul 33 alineatul (6) și articolul 43 alineatul (4)
pentru o perioadă de cinci ani de la data la care aceste documente și
informații au fost emise.
Statele membre pot dispune ca auditorii
statutari și societățile de audit să păstreze
documentele și informațiile menționate la primul subpunct pentru
o perioadă mai lungă, în conformitate cu normele proprii privind
protecția datelor cu caracter personal și a procedurilor
administrative și judiciare.
Titlul III
Desemnarea auditorilor statutari sau a societăților
de audit de către entitățile de interes public
Articolul 31
Comitetul de audit
1.           Fiecare entitate de interes
public desemnează un comitet de audit. Comitetul de audit este
alcătuit din membri fără rol executiv ai organului administrativ
și/sau din membri ai organului de supraveghere al entității
auditate și/sau din membri desemnați de adunarea generală a acționarilor
entității auditate, sau, pentru entitățile care nu au acționari,
de un organ echivalent.
Cel puțin unul din membrii comitetului de
audit are competențe în domeniul auditului statutar și un alt membru
are competențe în domeniul contabilității și/sau al
auditului. Comitetul de audit în ansamblu are competențe în domeniul în
care își desfășoară activitatea entitatea auditată.
Majoritatea membrilor comitetului de audit sunt
independenți. Președintele comitetului de audit este ales de membrii
acestuia și este independent.
2.           Prin derogare de la
prevederile prezentului articol alineatul (1), în cazul entităților
de interes public care îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul
2 alineatul (1) literele (f) și (t) din Directiva 2003/71/CE a
Parlamentului European și a Consiliului[36], funcțiile
atribuite comitetului de audit pot fi îndeplinite de un organ administrativ sau
de supraveghere, cu condiția minimă ca, atunci când ca președintele
acestui organ este un membru executiv, acesta să nu poată fi președintele
comitetului de audit.
3.           Prin derogare de la
prevederile alineatului 1, următoarele entități de interes public
pot decide să nu numească un comitet de audit:
(a)     entitățile de interes public
care sunt filiale ale unor întreprinderi în sensul articolului 1 din Directiva
83/349/CEE, dacă îndeplinesc la nivel de grup condițiile de la
articolul menționat alineatele (1) – (4);
(b)     entitățile de interes public
care sunt organisme de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM), astfel
cum sunt definite la articolul 1 alineatul (2) din Directiva 2009/65/CE, sau
fonduri de investiții alternative (FIA), astfel cum sunt definite la
articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2011/61/UE;
(c)     entitățile de interes public al
căror obiect unic de activitate îl constituie emiterea de titluri
garantate cu active, astfel cum sunt definite la articolul 2 alineatul (5) din Regulamentul
(CE) nr. 809/2004 al Comisiei[37];
(d)     instituțiile de credit în sensul
articolului 1 alineatul (1) din Directiva 2006/48/CE ale căror acțiuni
nu sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată a
unui stat membru în sensul articolului 4 alineatul (1) punctul 14 din Directiva
2004/39/CE și care au emis în mod continuu și repetat numai titluri
de creanță admise la tranzacționare pe o piață
reglementată, cu condiția ca suma nominală totală a acestor
titluri de creanță să nu depășească
100 000 000 EUR și să nu fi publicat un prospect în
temeiul Directivei 2003/71/CE.
Entitățile de interes public menționate
la literele (b) și (c) explică publicului motivele pentru care nu
consideră necesar să numească un comitet de audit sau un organ
administrativ sau de supraveghere care să îndeplinească rolul unui
comitet de audit.
4.           Prin derogare de la
prevederile alineatului (1), entitățile de interes public care dispun
de un organ cu rol echivalent de comitet de audit și care funcționează
în conformitate cu prevederile în vigoare ale statului membru în care entitatea
care urmează să fie auditată își are sediul, pot decide
să nu numească un comitet de audit. În acest caz, entitatea
indică organul care îndeplinește aceste funcții și modul în
care este alcătuit.
5.           Fără a aduce
atingere responsabilităților atribuite membrilor organelor
administrative, de conducere sau de supraveghere, sau altor membri desemnați
de adunarea generală a acționarilor entității auditate,
comitetul de audit îndeplinește, printre altele, misiunile următoare:
(a)     monitorizează procesul de raportare
financiară și transmite recomandări sau propuneri pentru a
asigura integritatea acestuia;
(b)     monitorizează eficacitatea
controlului intern al întreprinderii, a auditului intern dacă este cazul și
a sistemelor de gestionare a riscurilor;
(c)     monitorizează auditul statutar al
situațiilor financiare anuale și consolidate și
supraveghează caracterul complet și integritatea proiectelor de
rapoarte de audit în conformitate cu articolele 22 - 23;
(d)     evaluează și monitorizează
independența auditorilor statutari sau a societăților de audit
în conformitate cu articolele 5 - 11 și, în special, prestarea de servicii
suplimentare către entitatea auditată în conformitate cu articolul
10;
(e)     răspunde de procedura de selecție
a auditorului/auditorilor statutari sau a societății/societăților
de audit și recomandă auditorul/auditorii statutari sau
societatea/societățile de audit care urmează a fi desemnate în
conformitate cu articolul 32.
(f)      autorizează auditorul statutar sau
firma de audit, de la caz la caz, să furnizeze entității
auditate serviciile menționate la articolul 10 alineatul (3) litera (b)
punctele (i) și (ii) din prezentul regulament.
Articolul 32
Desemnarea auditorilor statutari sau a
societăților de audit
1.           În scopul aplicării
articolului 37 din Directiva 2006/43/CE, pentru desemnarea auditorilor
statutari sau a societăților de audit de către entitățile
de interes public sunt aplicabile condițiile prevăzute la prezentul
articol alineatele (2) – (5).
În cazul în care se aplică articolul 37
alineatul (2) din Directiva 2006/43/CE, entitatea de interes public înștiințează
autoritatea competentă asupra faptului că utilizează sistemele
sau modalitățile alternative menționate la articolul respectiv.
2.           Comitetul de audit
prezintă organului administrativ sau de supraveghere al entității
auditate o recomandare în ceea ce privește desemnarea auditorilor
statutari sau a societăților de audit. Comitetul de audit își
argumentează recomandarea.
Cu excepția cazului în care este
necesară reînnoirea contractului de audit în conformitate cu articolul 33
alineatul (1) al doilea paragraf, comitetul de audit recomandă cel
puțin doi auditori sau două societăți pentru misiunea de
audit și își justifică în mod corespunzător preferința
pentru una dintre acestea.
În cazul în care este necesară reînnoirea
contractului de audit în conformitate cu articolul 33 alineatul (1), comitetul
de audit ține seama la elaborarea recomandării sale de rezultatele și
concluziile publicate de autoritatea competentă în temeiul articolului 44
litera (d) în ceea ce privește auditorul statutar sau societatea de audit
recomandată, astfel cum sunt menționate la articolul 40 alineatul
(6).
Comitetul de audit stipulează în recomandare
că opțiunile sale nu au fost influențate de terți și
că nu i s-a impus nicio clauză contractuală, astfel cum se menționează
la alineatul (7).
3.           Cu excepția cazului în
care este necesară reînnoirea misiunii de audit în conformitate cu
articolul 33 alineatul (1) al doilea paragraf, recomandarea comitetului de
audit menționată la alineatul (2) din prezentul articol este
elaborată în urma unei proceduri de selecție organizate de entitatea
auditată, care îndeplinește următoarele condiții:
(a)     entitatea auditată poate să invite
orice auditor statutar sau societate de audit să depună oferte pentru
prestarea serviciilor de audit statutar, dacă sunt respectate prevederile
articolului 33 alineatul (2) și cel puțin unul dintre auditorii
invitați sau una dintre societățile invitate nu a generat peste
15 % din onorariile totale de audit încasate de la entități de
interes public de dimensiuni mari din statul membru în cauză, în anul
calendaristic anterior;
(b)     entitatea auditată poate alege
modalitatea de contactare a auditorului/auditorilor statutari invitați sau
a societății/societăților de audit invitate și nu este
obligată să publice o invitație de participare în Jurnalul
Oficial al Uniunii Europene și/sau în ziarele sau publicațiile naționale;

(c)     entitatea auditată întocmește documentația
de licitație pentru auditorul/auditorii statutari invitați sau
societatea/societățile de audit invitate. Din documentele de licitație
respective trebuie să reiasă domeniul de activitate al entității
auditate și tipul de audit statutar care va fi efectuat. Documentația
de licitație cuprinde criterii de selecție transparente și
nediscriminatorii care vor fi utilizate de entitatea auditată pentru a
evalua ofertele transmise de auditorii statutari sau de societățile
de audit;
(d)     entitatea auditată poate alege
procedura de selecție și poate organiza în cadrul procedurilor
negocieri directe cu ofertanții interesați;
(e)     în cazul în care, conform legislației naționale sau dreptului
Uniunii, autoritățile competente menționate la articolul 35
solicită auditorilor statutari și societăților de audit
să aplice anumite standarde de calitate, standardele respective sunt
incluse în documentația de licitație;
(f)      entitatea auditată evaluează
ofertele depuse de auditorii statutari sau de societățile de audit în
funcție de criteriile de selecție prestabilite în documentația
de licitație. Entitatea auditată întocmește un raport asupra
rezultatelor procedurii de selecție, raport validat de comitetul de audit.
Entitatea auditată și comitetul de audit țin seama de rapoartele
de inspecție publicate de autoritatea competentă în temeiul
articolului 44 litera (d) în ceea ce privește auditorul statutar sau
societatea de audit ofertantă, astfel cum este menționată la
articolul 40 alineatul (6).
(g)     entitatea auditată trebuie să
fie în măsură să demonstreze autorității competente
menționate la articolul 35 că procedura de selecție s-a derulat
corect.
Comitetul de audit este responsabil cu procedura
de selecție menționată la primul paragraf.
În sensul literei (a) de la primul paragraf,
autoritatea competentă menționată la articolul 35 alineatul (1)
publică o listă actualizată anual cu auditorii statutari și
societățile de audit în cauză. Autoritatea competentă
efectuează calculele relevante pe baza informațiilor furnizate de auditorii
statutari și de societățile de audit în temeiul articolului 28.
4.           Entitățile de
interes public care îndeplinesc condițiile menționate la articolul 2
alineatul (1) literele (f) și (t) din Directiva 2003/71/CE nu sunt
obligate să aplice procedura de selecție menționată la
alineatul (4).
5.           Propunerea transmisă de
consiliul de administrație sau de supraveghere adunării generale a acționarilor
sau a membrilor entității auditate în scopul desemnării
auditorilor statutari sau a societăților de audit cuprinde și
recomandarea comitetului de audit.
În cazul în care propunerea consiliului de
administrație sau de supraveghere diferă de recomandarea comitetului
de audit, propunerea trebuie să conțină motivele pentru care nu
a ținut cont de recomandarea comitetului de audit.
6.           În cazul instituțiilor
de credit sau al societăților de asigurări, consiliul de
administrație sau de supraveghere depune proiectul de propunere la
autoritatea competentă menționată la articolul 35 alineatul (2).
Autoritatea competentă menționată la articolul 35 alineatul (2)
are drept de veto asupra opțiunii recomandate. Această opunere este
justificată în mod corespunzător.
În lipsa unui răspuns din partea
autorității competente în termenul stabilit de la data depunerii
recomandării comitetului de audit, se consideră că recomandarea
a fost aprobată tacit.
7.           Clauzele contractuale dintre
entitățile de interes public și un terț prin care se
restricționează posibilitatea adunării generale a acționarilor
sau a membrilor entității respective de a alege, în temeiul
articolului 37 din Directiva 2006/43/CE, anumite categorii sau liste de
auditori statutari sau de societăți de audit în scopul derulării
auditul statutar al entității respective sunt considerate nule și
neavenite.
Entitatea de interes public înștiințează
autoritățile competente menționate la articolul 35 despre
tentativele terților de a impune astfel de clauze contractuale sau de a
influența în alt mod decizia adunării generale a acționarilor
privind selecția auditorului statutar sau a societății de audit.
8.           În cazul în care entitatea
auditată este scutită de obligația de a avea un comitet de
audit, entitatea auditată decide care organ al său poate prelua funcția
acestuia în scopul îndeplinirii obligațiilor prevăzute la prezentul
articol.
9.           Statele membre pot decide ca,
în anumite circumstanțe, entitățile de interes public să
desemneze un număr minim de auditori statutari sau de societăți
de audit și pot stabili condițiile pe care se bazează relațiile
dintre auditorii sau societățile desemnate.
Dacă statele membre introduc o astfel de
condiție, acestea informează Comisia și AEVMP în acest sens.
10.         Pentru a simplifica sarcina
entității auditate de a organiza o procedură de selecție în
scopul numirii unui auditor statutar sau a unei societăți de audit,
ABE, AEAPO și AEVMP publică orientări adresate entităților
de interes public privind criteriile care stau la baza procedurii de selecție
menționate la alineatul (3), în conformitate cu articolul 16 din
Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, Regulamentul (UE) nr. 1094/2010, respectiv
Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
Articolul 33
Durata misiunii de audit
1.           Entitatea de interes public
desemnează un auditor statutar sau o societate de audit pentru o
primă misiune care nu poate dura mai puțin de doi ani.
Entitatea de interes public poate reînnoi
această misiune doar o singură dată.
Durata maximă cumulată a celor două
misiuni nu poate depăși 6 ani.
Dacă, pe parcursul unei misiuni continue cu
durata de 6 ani, au fost desemnați doi auditori statutari sau două
societăți de audit, durata maximă a misiunii fiecărui
auditor statutar sau a fiecărei societăți de audit nu poate
depăși 9 ani.
2.           După expirarea duratei
maxime permise a misiunii, prevăzute la alineatul (1), auditorul statutar
sau societatea de audit sau membrii rețelei acesteia de pe teritoriul
Uniunii, dacă este cazul, nu mai pot efectua auditul statutar al
entității de interes public în cauză pentru o perioadă de
cel puțin patru ani.
3.           Prin derogare de la
alineatele (1) și (2), entitatea de interes public poate, în mod
excepțional, să solicite autorității competente
prevăzute la articolul 35 alineatul (1) să acorde o prelungire în
baza căreia să desemneze același auditor statutar sau
aceeași societate de audit pentru încă o misiune. În cazul în care
sunt desemnați doi auditori statutari sau două societăți de
audit, această a treia misiune nu poate depăși trei ani. În
cazul în care este desemnat un singur auditor statutar sau o singură
societate de audit, această a treia misiune nu poate depăși doi
ani.
4.           Partenerul sau partenerii
cheie de audit responsabili cu derularea auditului statutar își
încetează participarea la auditul statutar al entității auditate
după încheierea unei perioade de șapte ani de la data
desemnării. Aceștia pot participa din nou la auditul statutar al
entității auditate după o perioadă de minimum trei ani.
Auditorul statutar sau societatea de audit
stabilesc un mecanism corespunzător de rotație treptată a
personalului implicat de cel mai mult timp în auditul statutar, incluzând cel
puțin persoanele care sunt autorizate ca auditori statutari. Mecanismul de
rotație treptată se aplică în etape, preferabil individual, și
nu pentru toată echipa. Mecanismul trebuie să fie proporțional
cu dimensiunea și complexitatea activității auditorului statutar
sau a societății de audit.
Auditorul statutar sau societatea de audit trebuie
să fie în măsură să demonstreze autorității
competente că mecanismul este aplicat efectiv și este adaptat la
dimensiunile și complexitatea activității auditorului statutar
sau a societății de audit.
5.           Dacă auditorul statutar
sau societatea de audit este înlocuită de un alt auditor statutar sau de o
altă societate de audit, fostul auditor statutar sau fosta societate de
audit transmite un dosar de predare noului auditor statutar sau noii
societăți de audit. Acest dosar cuprinde informații relevante
privind entitatea auditată, în măsura în care pot fi necesare în mod
rezonabil pentru a înțelege activitatea și organizarea internă a
entității auditate și pentru a permite continuitatea auditului
statutar și comparabilitatea cu auditurile efectuate în anii anteriori.
De asemenea, fostul auditor statutar sau fosta
societate de audit pune la dispoziția noului auditor statutar sau a noii
societăți de audit rapoartele suplimentare adresate comitetului de
audit în anii precedenți, menționate la articolul 23, și orice
informații transmise autorităților competente în temeiul
articolelor 25 și 27.
Fostul auditor statutar sau fosta societate de
audit trebuie să fie în măsură să demonstreze autorității
competente că a furnizat aceste informații noului auditor statutar
sau noii societăți de audit.
6.           AEVMP elaborează un
proiect de standarde tehnice de reglementare pentru a stabili cerințele
tehnice privind conținutul dosarului de predare menționat la
alineatul (6).
Competența de a adopta standardele tehnice de
reglementare menționate la alineatul (6) se deleagă Comisiei, în
conformitate cu articolul 10 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
Articolul 34
Revocarea și demisia auditorilor
statutari sau a societăților de audit
1.           Fără a aduce
atingere articolului 38 alineatul (1) din Directiva 2006/43/CE, entitatea
auditată și auditorul statutar sau societatea auditată înștiințează
autoritatea competentă cu privire la revocarea sau demisia auditorului
statutar sau a societății de audit în timpul mandatului și
furnizează o explicație adecvată în acest sens.
Atunci când un stat membru a numit alte
autorități competente în sensul Titlului III din prezentul
regulament, în conformitate cu articolul 35 alineatul (2), autoritatea
competentă respectivă transmite aceste informații autorității
competente menționate la articolul 35 alineatul (1).
2.           Comitetul de audit, unul sau
mai mulți acționari, autoritățile competente menționate
la articolul 35 alineatele (1) sau (2) au dreptul să înainteze o plângere
la instanța națională prin care solicită revocarea
auditorului/auditorilor statutari sau a societății/societăților
de audit pe baza unor motive fondate.
Atunci când se aplică dispozițiile de la
articolul 6 alineatul (2) din Directiva 2007/36/CE, acestea sunt aplicabile și
în cazul acționarilor care exercită competența descrisă la
primul paragraf.
În cazul în care entitatea auditată este
scutită de obligația de a avea un comitet de audit, entitatea auditată
decide care organ sau organism al său exercită funcția acestui
comitet în sensul prezentului alineat.
Titlul IV
Supravegherea activității auditorilor și
societăților de audit care desfășoară audituri
statutare la entitățile de interes public
CAPITOLUL I
AUTORITĂȚILE COMPETENTE
Articolul 35
Desemnarea autorităților
competente
1.           Fiecare stat membru
desemnează o autoritate competentă responsabilă cu derularea
sarcinilor prevăzute în prezentul regulament și cu verificarea
punerii în aplicare a prevederilor prezentului regulament.
Autoritatea competentă este una dintre
următoarele:
(a)     autoritatea competentă menționată
la articolul 24 alineatul (1) din Directiva 2004/109/CE;
(b)     autoritatea competentă menționată
la articolul 24 alineatul (4) litera (h) din Directiva 2004/109/CE;
(c)     autoritatea competentă menționată
la articolul 32 din Directiva 2006/43/CE;
2.           Prin derogare de la
prevederile alineatului (1), statele membre pot dispune ca responsabilitatea
pentru asigurarea punerii în aplicare integrală sau parțială a
prevederilor de la Titlul III din prezentul regulament să fie
atribuită, după caz, autorităților competente menționate
la:
(a)     articolul 24 alineatul (1) din Directiva
2004/109/CE;
(b)     articolul 24 alineatul (4) litera (h) din
Directiva 2004/109/CE;
(c)     articolul 40 din Directiva 2006/48/CE;
(d)     articolul 30 din Directiva 2009/138/CE;
(e)     articolul 20 din Directiva 2007/64/CE;
(f)      articolul 3 alineatul (1) din Directiva
2009/110/CE;
(g)     articolul 48 din Directiva 2004/39/CE;
(h)     articolul 97 din Directiva 2009/110/CE;
(h)     articolul 44 din Directiva 2011/61/UE.
3.           În cazul în care au fost
desemnate mai multe autorități competente în temeiul alineatelor (1) și
(2), autoritățile respective sunt organizate astfel încât sarcinile
lor să fie alocate în mod clar.
4.           Alineatele (1), (2) și
(3) nu aduc atingere posibilității ca un stat membru să adopte
dispoziții legale și administrative separate pentru teritoriile
europene de peste mări pentru care asigură relațiile externe.
5.           Autoritățile
competente trebuie să dispună de personal adecvat din punct de vedere
al capacităților și al experienței, precum și de
resurse corespunzătoare pentru a putea îndeplini sarcinile prevăzute
de prezentul regulament.
6.           Statele membre se înștiințează
reciproc, precum și pe ABE, EIPA (Institutul European de Administrație
Publică) și AEVMP, în conformitate cu prevederile relevante din
Regulamentele (UE) nr. 1093/2010, (UE) nr. 1094/2010 și (UE) nr. 1095/2010
și informează Comisia asupra desemnării autorităților
competente în sensul prezentului regulament.
AEVMP consolidează aceste informații și
le publică.
Articolul 36
Condiții de independență
Autoritățile competente și
orice autoritate căreia autoritatea competentă menționată
la articolul 35 alineatul (1) i-a delegat atribuții sunt independente de
auditorii statutari și de societățile de audit.
Nu poate face parte din personalul de
conducere a acestor autorități orice persoană care în ultimii
trei ani:
(a)          a derulat audituri statutare la
entități de interes public;
(b)          a deținut drepturi de vot
într-o societate de audit;
(c)          a fost membru în organul
administrativ, de conducere sau de supraveghere al unei societăți de
audit;
(d)          a fost angajat de sau a avut o relație
de asociere cu o societate de audit.
Finanțarea acestor autorități
trebuie să fie sigură și fără niciun fel de influențe
nedorite din partea auditorilor statutari și a societăților de
audit.
Articolul 37
Secretul profesional
Toate persoanele angajate sau care au fost
angajate de autoritățile competente sau de autoritățile
cărora le-au fost delegate sarcini de către autoritățile
competente menționate la articolul 35 alineatul (1), inclusiv experții
contractați de aceste autorități, au obligația de a
păstra secretul profesional. Informațiile care fac obiectul secretului
profesional nu pot fi comunicate niciunei persoane sau autorități, cu
excepția cazurilor în care comunicarea este impusă de prezentul
regulament sau de legile, reglementările și procedurile
administrative ale unui stat membru.
Articolul 38
Atribuțiile autorităților
competente
1.           Fără a aduce
atingere articolelor 40 și 41, atunci când îndeplinesc atribuțiile
care le revin în temeiul prezentului regulament autoritățile
competente sau alte autorități publice dintr-un stat membru nu pot
interveni în conținutul rapoartelor de audit.
2.           Pentru îndeplinirea atribuțiilor
care le revin în temeiul prezentului regulament, autoritățile
competente dispun, în conformitate cu legislația națională, de
toate competențele de supraveghere și de investigație necesare
în vederea exercitării funcțiilor lor. Autoritățile
competente își exercită funcțiile în oricare dintre modurile
următoare:
(a)     direct;
(b)     în colaborare cu alte autorități;

(c)     în responsabilitatea lor prin delegare
către entitățile cărora le-au fost delegate sarcini în
conformitate cu articolul 35 alineatul (1);
(d)     prin sesizarea autorităților
judiciare competente.
3.           Pentru îndeplinirea atribuțiilor
care le revin în temeiul prezentului regulament, în conformitate cu legislația
națională, autoritățile competente dispun pentru
exercitarea funcției lor de supraveghere, de competența:
(a)     de a consulta orice document, indiferent
de forma acestuia, relevant pentru îndeplinirea atribuțiilor lor și
de a primi sau de a realiza o copie a documentului;
(b)     de a solicita informații de la orice
persoană și, în cazul în care este necesar, de a convoca și
audia orice persoană pentru a obține informații;
(c)     de a efectua inspecții la fața
locului, cu sau fără înștiințare prealabilă;
(d)     de a solicita înregistrări ale convorbirilor
telefonice sau alte schimburi de date prelucrate de auditorii statutari sau de
societățile de audit;
(e)     de a sesiza autoritățile
judiciare în vederea urmăririi penale;
(f)      de a solicita experților să
efectueze controale și investigații;
(g)     de a aplica măsurile administrative și
sancțiunile menționate la articolul 61.
Autoritățile competente pot utiliza
competențele menționate la primul paragraf numai în
legătură cu auditorii statutari și societățile de
audit care derulează audituri statutare la entități de interes
public, cu persoanele implicate în activitățile auditorilor statutari
și ale societăților de audit care derulează audituri
statutare la entități de interes public, cu entitățile
auditate, cu filialele acestora și cu terții care au legătură
cu ele, cu terții cărora auditorii statutari și societățile
de audit care derulează audituri statutare pentru entități de
interes public le-au externalizat anumite funcții și activități
și cu persoanele care au legătură cu auditorii statutari și
cu societățile de audit care derulează audituri statutare la
entități de interes public.
4.
Pentru a solicita înregistrările telefonice și
schimburile de date menționate la alineatul 3 litera (d) este
necesară obținerea unei autorizații din partea unei
autorități judiciare.
5.           În cazul în care o
cooperativă, în sensul articolului 2 alineatul (14) din Directiva
2006/43/CE, sau o entitate similară, astfel cum prevede articolul 45 din
Directiva 86/635/CEE, este obligată sau are dreptul, în temeiul
legislației naționale, să fie membru al unei entități
de audit fără scop lucrativ, autoritatea competentă
menționată la articolul 35 alineatul (1) poate decide ca anumite
prevederi stabilite în cadrul prezentului regulament să nu se aplice la
auditul statutar al unei asemenea entități, cu condiția
respectării principiilor de independență stabilite la capitolul
I din prezentul regulament de către auditorul statutar care
realizează auditul statutar și de către persoanele susceptibile
de a influența auditul statutar. Pentru a determina existența unor
astfel de situații excepționale de neaplicare a anumitor prevederi
ale prezentului regulament, autoritatea competentă prevăzută la
articolul 35 alineatul (1) consultă, după caz, autoritatea de
supraveghere a cooperativei sau entitatea similară.
              Autoritatea competentă
menționată la articolul 35 alineatul (1) informează AEVMP cu
privire la asemenea situații excepționale de neaplicare a anumitor
prevederi ale prezentului regulament. Autoritatea transmite AEVMP lista prevederilor
prezentului regulament care nu au fost aplicate la auditul statutar al
entităților prevăzute la alineatul (5) și motivele care
justifică exceptarea acordată în cazul neaplicării respective.
6.           Prelucrarea datelor cu
caracter personal procesate în timpul exercitării competențelor de
supraveghere și de investigație în temeiul prezentului articol se
efectuează în conformitate cu Directiva 95/46/CE.
Articolul 39
Cooperarea cu alte autorități
competente la nivel național
Autoritatea competentă desemnată în
temeiul articolului 35 alineatul (1) și, după caz, orice autoritate
căreia autoritatea competentă i-a delegat sarcini, cooperează la
nivel național cu:
(a)          autoritățile competente
responsabile cu autorizarea și înregistrarea auditorilor statutari și
a societăților de audit în temeiul Directivei 2006/43/CE;
(b)          autoritățile menționate
la articolul 35 alineatul (2), indiferent dacă au fost sau nu desemnate
autorități competente în sensul prezentului regulament;
(c)          unitățile de informații
financiare și autoritățile competente menționate la
articolele 21 și 37 din Directiva 2005/60/CE.
CAPITOLUL II
ASIGURAREA CALITĂȚII,
INVESTIGAREA, MONITORIZAREA PIEȚEI, ELABORAREA PLANURILOR DE URGENȚĂ
ȘI TRANSPARENȚA SARCINILOR AUTORITĂȚILOR COMPETENTE
Articolul 40
Asigurarea calității
1.           În sensul prezentului
articol:
(a)     „inspecții“ înseamnă
verificări de asigurare a calității auditorilor statutari și
a societăților de audit, conduse de un inspector și care nu
reprezintă investigații în sensul articolului 41;
(b)     „inspector“ înseamnă un evaluator
care întrunește condițiile prezentului articol alineatul (3) al
doilea paragraf și care este angajatul unei autorități
competente;
(c)     „expert“ înseamnă o persoană
fizică, având experiență specifică în piețe
financiare, raportare financiară, audit și alte domenii relevante
pentru inspecții, inclusiv o persoană care exercită activitatea
de auditor statutar.
2.           Autoritățile
competente menționate la articolul 35 alineatul (1) instituie un sistem
eficace de asigurare a calității auditului.
Cel puțin o dată la trei ani,
autoritatea competentă derulează verificări de evaluare a
calității auditorilor statutari și a societăților de
audit care efectuează audituri statutare la entități de interes
public.
3.           Autoritatea competentă
este responsabilă pentru sistemul de asigurare a calității, pe
care îl organizează în mod independent față de sistemele
auditorilor statutari și ale societăților de audit verificate.
Autoritatea competentă are următoarele
responsabilități, care nu pot fi delegate asociațiilor sau
organelor afiliate domeniului contabilității sau auditului:
(a)     aprobarea și modificarea
metodologiilor de inspecție, inclusiv a manualelor privind inspecțiile
și acțiunile ulterioare de monitorizare, a metodologiilor de
raportare și a programelor de inspecție periodică;
(b)     aprobarea și modificarea rapoartelor
de inspecție și a rapoartelor ulterioare de monitorizare;
(c)     aprobarea și numirea inspectorilor
pentru efectuarea fiecărei inspecții.
Autoritatea competentă alocă resurse
adecvate pentru sistemul de asigurare a calității.
4.           Autoritatea competentă
asigură introducerea de politici și proceduri adecvate în ceea ce
privește independența și obiectivitatea personalului, inclusiv a
inspectorilor, precum și în ceea ce privește gestionarea sistemului
de inspecție.
Atunci când desemnează inspectori,
autoritatea competentă utilizează criteriile următoare:
(a)     inspectorii au educația
profesională adecvată, experiență în derularea de audituri
statutare și în raportarea financiară și dispun de
pregătire specializată în ceea ce privește verificările de
asigurare a calității;
(b)     persoana care exercită activitatea
de auditor statutar sau este angajată sau asociată în alt mod unui
auditor statutar sau unei societăți de audit nu are dreptul de a acționa
în calitate de inspector;
(c)     o persoană nu poate acționa în
calitate de inspector în cadrul unei inspecții a unui auditor statutar sau
a unei societăți de audit decât după cel puțin doi ani de
la încetarea parteneriatului, a contractului de angajare sau a oricărei alte
asocieri cu auditorul statutar sau cu societatea de audit în cauză;
(d)     inspectorii trebuie să declare
că nu există conflicte de interese cu auditorul statutar sau
societatea de audit care urmează să fie inspectată;
În cazul în care numărul inspectorilor de
care dispune autoritatea competentă nu este suficient, aceasta poate
contracta experți pentru a efectua inspecții specifice. De asemenea,
autoritatea competentă poate fi asistată de experți atunci când
prezența lor este importantă pentru desfășurarea optimă
a inspecției. În aceste situații, autoritățile competente și
experții respectă dispozițiile prezentului alineat. Experții
sunt independenți de asociațiile sau organismele profesionale.
5.           Inspecțiile cuprind
următoarele elemente:
(a)     evaluarea modului în care este conceput
sistemul intern de control al calității al societății de
audit sau al auditorului statutar;
(b)     testarea adecvată a conformității
procedurilor și verificarea dosarelor de audit ale entităților
de interes public în scopul verificării eficacității sistemului
intern de control al calității;
(c)     pe baza constatărilor inspecției
conform prezentului alineat literele (a) și (b), evaluarea conținutului
celui mai recent raport anual de transparență publicat de un auditor
statutar sau de o societate de audit în conformitate cu articolul 27.
Sunt verificate cel puțin următoarele
politici și proceduri interne de control ale auditorului statutar sau ale
societății de audit:
(a)     respectarea de către auditorul
statutar sau de către societatea de audit a standardelor aplicabile
privind auditul și controlul calității, precum și a cerințelor
privind etica și independența, inclusiv a celor prevăzute la
capitolul IV din Directiva 2006/43/CE și la articolele 5 - 10 din
prezentul regulament, precum și a legilor, a reglementărilor și
a prevederilor administrative ale statului membru în cauză;
(b)     cantitatea și calitatea resurselor
utilizate, inclusiv respectarea cerințelor privind formarea continuă,
stabilite la articolul 13 din Directiva 2006/43/CE;
(c)     respectarea cerințelor
prevăzute la articolul 9 privind onorariile de audit percepute.
În scopul verificării conformității,
cel puțin o parte semnificativă a onorariilor de audit se
selectează pe baza unei analize a riscului ca auditul statutar să fie
efectuat necorespunzător.
De asemenea, autoritățile competente
evaluează periodic metodologiile în baza cărora auditorii statutari și
societățile de audit derulează auditul statutar.
Inspecțiile trebuie să fie adecvate și
proporționale nivelului și dimensiunii activității
desfășurate de auditorul statutar sau de societatea de audit
evaluată.
6.           Constatările și
concluziile inspecțiilor, pe care se bazează recomandările,
inclusiv constatările și concluziile privind raportul de transparență,
sunt comunicate și dezbătute cu auditorul statutar sau cu societatea
de audit inspectată înainte de finalizarea raportului de inspecție.
Auditorul statutar sau societatea de audit dă
curs recomandărilor transmise în urma inspecției într-o perioadă
rezonabilă stabilită de autoritatea competentă. În cazul în care
recomandările se referă la sistemul intern de control al calității
al societății de audit, această perioadă nu depășește
12 luni.
7.           Desfășurarea inspecției
face obiectul unui raport care include principalele concluzii ale
verificării de asigurare a calității.
Articolul 41
Investigarea
Autoritățile competente menționate
la articolul 35 alineatul (1) instituie sisteme eficace de investigație în
scopul detectării, corectării și prevenirii derulării
necorespunzătoare a auditului statutar al entităților de interes
public.
Atunci când autoritatea competentă
contractează experți care să execute anumite sarcini,
autoritatea se asigură că nu există conflicte de interese între
experții respectivi și auditorul statutar sau societatea de audit
investigată.
Articolul 42
Monitorizarea pieței
1.           Autoritățile
competente menționate la articolul 35 alineatul (1) monitorizează cu
regularitate evoluția pieței serviciilor de audit statutar furnizate
entităților de interes public.
Autoritățile competente analizează
în special următoarele aspecte:
(a)     riscurile care decurg dintr-o concentrare
mare, inclusiv dispariția societăților de audit cu o cotă
de piață semnificativă, perturbarea prestării serviciilor
de audit statutar într-un anumit sector sau în mai multe sectoare, cumularea
riscurilor pe piață și impactul asupra stabilității
generale a sectorului financiar;
(b)     necesitatea adoptării de măsuri
în vederea diminuării acestor riscuri.
2.           Fiecare autoritate
competentă întocmește un raport în acest sens, pe care îl transmite
AEVMP, ABE și AEAPO până la X X 20XX [2 ani de la intrarea în
vigoare a prezentului regulament] și la fiecare doi ani după
această dată.
AEVMP, ABE și AEAPO utilizează aceste
rapoarte pentru a elabora un raport comun privind situația la nivelul
Uniunii Europene. Raportul este transmis către Comisie, Banca
Centrală Europeană și Comitetul european pentru risc sistemic.
Articolul 43
Elaborarea planurilor de urgență
1.           Fără a duce
atingere prevederilor articolului 52, autoritățile competente
desemnate în temeiul articolului 35 alineatul (1) solicită cel puțin
celor mai mari șase societăți de audit în ceea ce privește
auditul statutar al entităților de interes public din fiecare stat
membru să elaboreze un plan de urgență pentru a face
față unui posibil eveniment care ar pune în pericol continuarea funcționării
societății în cauză.
Autoritatea competentă publică o
listă actualizată anual cu societățile menționate la
primul paragraf. Autoritatea competentă calculează care sunt cele mai
mari șase societăți de audit utilizând informațiile
furnizate de auditorii statutari și de societățile de audit în
temeiul articolului 28.
2.           În planurile de urgență
sunt identificate măsurile prin care se evită întreruperea
prestării serviciilor de audit statutar la entitățile de interes
public, se previne efectul de contaminare a altor societăți de audit
care fac sau nu parte din aceeași rețea ca urmare a riscurilor de
asumare a răspunderii sau la adresa reputației și de prevenire a
cumulării structurale a riscurilor pe piață.
Planurile de urgență indică:
(a)     nivelul de responsabilitate al
fiecărui partener din cadrul societății de audit;
(b)     în ce măsură responsabilitatea
legală se poate extinde la alte societăți de audit din aceeași
rețea, atât la nivel național, cât și la nivelul Uniunii.
3.           Fără a aduce
atingere legislației naționale privind insolvența, autoritățile
competente pot solicita în mod explicit ca planurile de urgență
să conțină măsuri de pregătire a falimentului ordonat
al societății în cauză.
4.           Societățile de
audit în cauză transmit autorităților competente planurile de
urgență în termenul stabilit de autoritățile competente.
Planurile de urgență sunt actualizate în mod corespunzător.
Autoritățile competente nu aprobă
sau avizează oficial planurile de urgență. Cu toate acestea,
autoritățile pot transmite o opinie cu privire la planurile de urgență
sau la proiectele de planuri de urgență, în cazul în care sunt
consultate în prealabil de societățile de audit.
Articolul 44
Transparența autorităților
competente
Autoritățile competente sunt
transparente și publică cel puțin:
(a)          rapoarte anuale de activitate
privind atribuțiile prevăzute în prezentul regulament;
(b)          programe anuale de lucru privind
atribuțiile prevăzute în prezentul regulament;
(c)          un raport anual privind rezultatele
generale ale sistemului de asigurare a calității. Acest raport
cuprinde informații referitoare la recomandările emise, monitorizarea
punerii în aplicare a recomandărilor, măsurile de supraveghere luate și
sancțiunile impuse. De asemenea, cuprinde informații cantitative și
alte informații cheie legate de performanță în ceea ce privește
resursele financiare și umane, precum și eficiența și
eficacitatea sistemului de asigurare a calității;
(d)          constatările și concluziile
în urma inspecțiilor, prevăzute la articolul 40 alineatul (6).
CAPITOLUL III
COOPERAREA ÎNTRE AUTORITĂȚILE
COMPETENTE ȘI RELAȚIILE CU AUTORITĂȚILE EUROPENE DE
SUPRAVEGHERE
Articolul 45
Obligația de a coopera
Autoritățile competente din statele
membre cooperează atunci când este necesar în sensul prezentului
regulament, inclusiv în cazurile în care practicile care fac obiectul
investigației nu constituie o încălcare a prevederilor legislative și
de reglementare în vigoare în statul membru în cauză.
Articolul 46
AEVMP
1.           Cooperarea între
autoritățile competente este organizată în cadrul AEVMP.
În acest scop AEVMP constituie un comitet
permanent intern în temeiul articolului 41 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
Acest comitet intern cuprinde cel puțin autoritățile competente
menționate la articolul 35 alineatul (1) din prezentul regulament.
Autoritățile competente menționate la articolul 32 din Directiva
2006/43/CE sunt invitate să participe la ședințele comitetului
intern în care se dezbat probleme legate de autorizarea și înregistrarea
auditorilor statutari și a societăților de audit și relațiile
cu țările terțe, în măsura în care acestea sunt relevante
pentru derularea auditurilor statutare ale entităților de interes
public.
AEVMP cooperează cu ABE și AEAPO în
cadrul Comitetului comun al autorităților europene de supraveghere
instituit conform articolului 54 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
AEVMP preia, după caz, toate atribuțiile
existente și în derulare ale Grupului european al organelor de supraveghere
a auditorilor (GEOSA) creat prin Decizia 2005/909/CE.
2.           AEVMP oferă consultanță
autorităților competente în cazurile prevăzute în prezentul
regulament. Autoritățile competente țin cont de aceste
recomandări înainte de luarea unei decizii finale în temeiul prezentului
regulament.
3.           Pentru a facilita
îndeplinirea atribuțiilor prevăzute în prezentul regulament, AEVMP
publică orientări în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul
(UE) nr. 1095/2010, după caz, cu privire la:
(a)     standarde comune privind conținutul și
prezentarea raportului menționat la articolul 22;
(b)     standarde comune privind conținutul și
prezentarea raportului menționat la articolul 23;
(c)     standarde comune privind activitatea de
supraveghere a comitetului de audit menționat la articolul 24;
(d)     standarde comune și bune practici
privind conținutul și prezentarea raportului menționat la
articolul 27, inclusiv declarația menționată la articolul 28;
(e)     standarde comune și bune practici
privind mecanismul de rotație treptată menționat la articolul
33;
(f)      standarde comune și bune practici
privind revocarea auditorilor, mai ales referitoare la existența unor
motive întemeiate pentru această măsură, astfel cum se prevede
la articolul 34;
(g)     practici și activități de
punere în aplicare care urmează să fie efectuate de autoritățile
competente în temeiul prezentului regulament;
(h)     standarde comune și bune practici
privind desfășurarea verificărilor de asigurare a calității,
prevăzute la articolul 40, ținând cont, în special de:
(i)      diferențele privind dimensiunea și
complexitatea activității auditorilor statutari și a
societăților de audit, precum și a politicilor acestora;
(ii)      caracterul comun al standardelor de
calitate, al politicilor și al procedurilor aplicate de fiecare membru al
rețelelor de auditori statutari și de societăți de audit;
(i)      standarde comune și bune practici
privind derularea investigațiilor menționate la articolul 41;
(j)      procedurile de schimb de informații
stabilite la articolul 48;
(k)     proceduri și modalități de
cooperare privind verificările de asigurare a calității,
prevăzute la articolul 49;
(l)      proceduri și modalități
de desfășurare a investigațiilor și inspecțiilor
comune, stabilite la articolul 51;
(m)    funcționarea operațională a
colegiilor prevăzute la articolul 53, inclusiv modalitățile prin
care se stabilește componența colegiilor, selecția mediatorilor,
acordurile scrise privind funcționarea colegiilor și acordurile de
coordonare între colegii.
AEVMP se consultă cu ABE și AEAPO
înainte de a publica orientările menționate la primul paragraf.
4.           AEVMP întocmește un
raport privind punerea în aplicare a prezentului regulament până la X X
20XX [patru ani de la intrarea în vigoare a prezentului regulament]
și cel puțin la fiecare doi ani după aceea.
AEVMP se consultă cu ABE și AEAPO
înainte de a publica acest raport.
Într-un raport care se elaborează până
la X X 20XX [doi ani de la intrarea în vigoare a prezentului regulament],
AEVMP evaluează structura pieței serviciilor de audit.
În
scopul acestui raport, AEVMP analizează influența
sistemelor
de răspundere civilă a auditorilor statutari din statele membre
asupra structurii pieței serviciilor de audit.
Într-un raport al AEVMP care se elaborează
până la X X 20XX [patru ani de la intrarea în vigoare a prezentului
regulament] se analizează dacă autoritățile competente
menționate la articolul 35 alineatul (1) dispun de competențe și
resurse suficiente pentru a-și îndeplini atribuțiile.
Într-un raport al AEVMP care trebuie întocmit
până la X X 20XX [șase ani de la încheierea perioadei de
tranzitorii] se analizează următoarele aspecte:
(a)     modificările care au apărut în
structura pieței de audit;
(b)     schimbarea modelelor de activitate
transfrontalieră, inclusiv a celor datorate modificărilor introduse
la capitolul II din Directiva 2006/43/CE prin Directiva xxxx/xx/UE;
(c)     o
evaluare intermediară a îmbunătățirii calității
auditului și a impactului prezentului regulament asupra întreprinderilor
mici și mijlocii care sunt entități de interes public.
Într-un raport care se elaborează până
la X X 20XX [doisprezece ani de la intrarea în vigoare a prezentului
regulament] AEVMP evaluează impactul prezentului regulament.
5.           Pe baza rapoartelor AEVMP
și a altor dovezi corespunzătoare, Comisia elaborează, până
la X X 20XX [trei ani de la intrarea în vigoare a prezentului regulament],
un raport privind impactul normelor naționale privind răspunderea
auditorilor statutari asupra structurii pieței serviciilor de audit. Pe
baza raportului respectiv, Comisia ia măsurile pe care le consideră
necesare în urma constatărilor efectuate.
Articolul 47
Principiul statului membru de origine
1.           În ceea ce privește
reglementarea și supravegherea publică, statele membre respectă
principiul competenței statului membru de origine pe teritoriul căruia
este autorizat auditorul statutar sau societatea de audit este autorizat și
în care entitatea auditată își are sediul social.
2.           În cazul auditului statutar
al situațiilor financiare consolidate, statul membru care solicită
auditul statutar al situațiilor financiare consolidate nu poate impune
cerințe suplimentare legate de auditul statutar privind înregistrarea,
verificarea de asigurare a calității, standardele de audit, etica
profesională și independența auditorului statutar sau a
societății de audit care derulează auditul statutar al unei
filiale cu sediul în alt stat membru.
3.           În cazul unei întreprinderi
ale cărei valori mobiliare sunt tranzacționate pe o piață
reglementată din alt stat membru decât cel în care întreprinderea își
are sediul, statul membru în care sunt tranzacționate valorile mobiliare
nu poate impune cerințe suplimentare legate de auditul statutar privind
înregistrarea, verificarea de asigurare a calității, standardele de
audit, etica profesională și independența auditorului statutar sau
a societății de audit care derulează auditul statutar al situațiilor
financiare anuale sau consolidate ale întreprinderii respective.
Articolul 48
Schimbul de informații
1.           Autoritățile
competente menționate la articolul 35 furnizează neîntârziat altor
autorități competente și autorităților europene de
supraveghere informațiile necesare în scopul îndeplinirii atribuțiilor
acestora în temeiul prezentului regulament.
2.           Când primește o
solicitare de informații de la altă autoritate competentă sau de
la autoritățile europene de supraveghere, autoritatea competentă
care primește solicitarea ia neîntârziat măsurile necesare în vederea
colectării informațiilor solicitate. În cazul în care autoritatea
competentă nu poate furniza neîntârziat informațiile, informează
autoritatea competentă solicitantă asupra motivelor sale.
3.           Autoritățile
competente pot să refuze să dea curs unei solicitări de informații
în următoarele situații:
(a)     furnizarea informațiilor poate aduce
atingere suveranității, securității și ordinii publice
a statului membru care a primit cererea sau încalcă normele privind
securitatea națională;
(b)     au fost deja inițiate proceduri
judiciare cu privire la aceleași acțiuni și împotriva acelorași
auditori statutari sau societăți de audit înaintea autorităților
statului membru care a primit cererea;
(c)     a fost adoptată deja o hotărâre
cu privire la aceleași acțiuni și împotriva acelorași
auditori statutari sau societăți de audit de către autoritățile
competente din statul membru care a primit cererea.
Fără a aduce atingere obligațiilor
care le revin în cadrul procedurilor judiciare, autoritățile
competente sau autoritățile europene de supraveghere care primesc
informații în temeiul alineatului (1) le pot utiliza numai pentru
îndeplinirea atribuțiilor care le revin în sensul prezentului regulament și
în cadrul procedurilor administrative sau judiciare legate în mod specific de
îndeplinirea atribuțiilor respective.
4.           Autoritățile
competente pot transmite autorităților competente responsabile cu
supravegherea entităților de interes public, băncilor centrale,
Sistemului European al Băncilor Centrale și Băncii Centrale
Europene, în calitatea lor de autorități monetare, precum și
Comitetului european pentru risc sistemic, informații confidențiale
destinate exercitării atribuțiilor acestora. Acestor autorități
sau organisme nu li se interzice să comunice autorităților
competente informații de care aceste autorități au nevoie pentru
a-și îndeplini atribuțiile în conformitate cu prezentul regulament.
Articolul 49
Cooperarea în ceea ce privește
verificările de asigurare a calității
1.           Autoritățile
competente iau măsurile necesare pentru a asigura o cooperare eficace la
nivelul Uniunii în ceea ce privește verificările de asigurare a
calității.
2.           Autoritatea competentă a
unui stat membru poate solicita sprijinul autorității competente din
alt stat membru în legătură cu verificările de asigurare a
calității auditorilor statutari sau a societăților de audit
care fac parte dintr-o rețea care desfășoară activități
semnificative în statul membru respectiv.
Autoritatea competentă care face o astfel de
solicitare înștiințează și AEVMP în acest sens. În cazul
unei investigații sau inspecții cu impact transfrontalier,
autoritățile competente pot solicita AEVMP să coordoneze investigația
sau inspecția.
3.           În cazul în care o autoritate
competentă primește o solicitare din partea unei autorități
competente din alt stat membru de a participa la verificarea de asigurare a
calității auditorilor statutari sau a societăților de audit
care fac parte dintr-o rețea care desfășoară activități
semnificative în statul membru respectiv, aceasta trebuie să îi
permită autorității competente solicitante să participe la
o astfel de verificare de asigurare a calității.
Autoritatea competentă solicitantă nu
are dreptul să acceseze informații care pot aduce atingere
suveranității, securității și ordinii publice a
statului membru care a primit cererea sau care încalcă normele privind
securitatea națională;
Articolul 50
Certificatul european de calitate
1.           AEVMP instituie un certificat
european de calitate pentru auditorii statutari și societățile
de audit care efectuează audituri statutare la entitățile de
interes public.
Certificatul european de calitate îndeplinește
următoarele condiții:
(a)     certificatul european de calitate este
acordat de AEVMP și este valabil pe teritoriul Uniunii;
(b)     auditorii și societățile
de audit de pe teritoriul Uniunii care îndeplinesc cerințele au dreptul
să solicite certificatul european de calitate;
(c)     AEVMP face publice cerințele care
trebuie îndeplinite pentru obținerea certificatului european de calitate.
Aceste cerințe au la bază calitatea și experiența
sistemelor de asigurare a calității prevăzute la articolul 30
din Directiva 2006/43/CE și la articolul 40 din prezentul regulament;
(d)     AEVMP percepe o taxă auditorilor
statutari și societăților de audit solicitante pentru acordarea
certificatului european de calitate în conformitate cu actul delegat menționat
în prezentul articol la alineatul (4). Această taxă acoperă
toate cheltuielile necesare suportate de AEVMP pentru acordarea certificatului și
pentru rambursarea costurilor care ar putea fi suportate de autoritățile
competente pentru a efectua activitățile în temeiul prezentului
articol;
(e)     AEVMP precizează motivele pentru
care acordă certificatul sau respinge solicitarea;
(f)      auditorul statutar sau societatea de
audit respectă întotdeauna condițiile de acordare inițială
a certificatului;
(g)     AEVMP are dreptul să reexamineze
certificatul acordat unui auditor statutar sau unei societăți de
audit, fie la solicitarea autorității competente, fie din proprie inițiativă.
Se ține cont de verificările de asigurare a calității;
(h)     AEVMP are dreptul să retragă
certificatul european de calitate în cazul în care auditorul statutar sau
societatea de audit nu mai întrunește condițiile de obținere a
acestuia;
(i)      AEVMP păstrează o evidență
a auditorilor statutari și a societăților care au obținut
certificatul;
(j)      certificatul european de calitate are
caracter voluntar și nu reprezintă o condiție pentru ca
auditorii statutari sau societățile de audit să poată
efectua audituri statutare la entități de interes public, să fie
autorizate de un alt stat membru în conformitate cu articolul 14 din Directiva
2006/43/CE sau să fie recunoscute de un alt stat membru în conformitate cu
articolul 3a din directiva menționată.
2.           AEVMP elaborează un
proiect de standarde tehnice de reglementare prin care specifică procedura
de obținere a certificatului european de calitate pentru auditorii statutari
și societățile de audit care efectuează audituri statutare
la entitățile de interes public. Aceste standarde tehnice îndeplinesc
următoarele condiții:
(a)     solicitările se depun la AEVMP fie
într-o limbă acceptată în statul membru în care este autorizat
auditorul statutar sau societatea de audit, fie într-o limbă folosită
în mod uzual în sfera finanțelor internaționale.
În cazul în care solicitarea pentru certificatul
european de calitate este depusă de un grup de societăți de
audit, membrii grupului pot mandata un membru care să depună
solicitările în numele grupului;
(b)     AEVMP transmite o copie a
solicitării autorităților competente din statul membru vizat în
solicitare;
(c)     autoritățile competente din
statul membru în cauză analizează în comun solicitarea de acordare a
certificatului în cadrul unui colegiu a autorităților competente,
prevăzut la articolul 53. Prin această analiză se verifică
dacă solicitarea este completă și dacă îndeplinește
condițiile de acordare a certificatului. În cadrul acestei analize sunt
utilizate informații obținute în urma verificărilor de asigurare
a calității referitoare la un anumit solicitant;
(d)     autoritățile competente din
statul membru în cauză transmit AEVMP o recomandare în care specifică
dacă solicitantul are dreptul de a primi certificatul;
(e)     AEVMP ia o decizie cu privire la
solicitare;
(f)      AEVMP stabilește detaliile etapelor
procedurii și termenele;
În sensul prevederilor de la punctul (ii), acele
state membre sunt cel puțin statele membre următoare:
–
dacă solicitantul este un auditor statutar,
statul/statele membre în care auditorul statutar este autorizat în conformitate
cu articolul 3 din Directiva 2006/43/CE și, dacă este cazul,
statul/statele membre în care auditorul statutar este autorizat în conformitate
cu articolul 14 din directiva respectivă și/sau statul/statele membre
în care auditorul statutar se află într-o perioadă de adaptare în
conformitate cu articolul 14 din Directiva 2006/43/CE;
–
dacă solicitantul este o societate de audit,
statul/statele membre în care societatea de audit este autorizată în
conformitate cu articolul 3 din Directiva 2006/43/CE și, dacă este
cazul, statul/statele membre în care societatea de audit este autorizată
în conformitate cu articolul 3a din directiva menționată și/sau
statul/statele membre în care se află societăți aflate sub
controlul societății de audit, filiale sau societatea-mamă a
acesteia.
3.           AEVMP transmite Comisiei
proiectul de standarde tehnice de reglementare menționat la alineatul 2 în
termen de [3 ani de la intrarea în vigoare a prezentului regulament].
Competența de a adopta standardele tehnice de
reglementare menționate la alineatul (2) se deleagă Comisiei, în
conformitate cu articolul 10 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
4.           Comisia este abilitată
să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 68 cu scopul de a
stabili taxele menționate la alineatul (1) litera (d).
Prin actele delegate se stabilesc mai ales
tipurile de taxe și pentru ce anume se percep, valoarea și
modalitatea de plată a acestora, precum și modalitatea prin care
AEVMP decontează autorităților competente eventualele costuri
ocazionate de desfășurarea activităților în temeiul
prezentului articol.
Valoarea taxei percepute auditorului statutar sau
societății de audit acoperă toate costurile administrative.
Articolul 51
Cooperarea privind investigațiile sau
inspecțiile la fața locului
1.           În cazul în care o autoritate
competentă constată că se comit sau au fost comise acte care
contravin dispozițiilor prezentului regulament pe teritoriul unui alt stat
membru, aceasta informează într-un mod cât mai specific autoritatea
competentă a statului membru respectiv cu privire la această
constatare. Autoritatea competentă a celuilalt stat membru acționează
în mod corespunzător. Aceasta informează autoritatea competentă
care a transmis notificarea cu privire la rezultatele acțiunilor și,
în măsura în care este posibil, cu privire la evoluțiile intermediare
semnificative.
2.           Autoritatea competentă a
unui stat membru poate să solicite unei autorități competente
din alt stat membru să desfășoare o investigație pe
teritoriul acesteia din urmă.
De asemenea, poate solicita să li se
permită angajaților săi să însoțească personalul
autorității competente din acel stat membru pe durata investigației,
inclusiv în inspecțiile la fața locului.
Autoritatea competentă care înaintează
astfel de solicitări informează AEVMP cu privire la orice solicitare
menționată la paragrafele 1 și 2.
Investigația sau inspecția fac integral
obiectul unui control general din partea statului membru pe al cărui
teritoriu sunt efectuate. Cu toate acestea, în cazul unei investigații sau
inspecții cu efect transfrontalier, autoritățile competente pot
solicita AEVMP să coordoneze investigația sau inspecția.
3.           Autoritatea competentă
căreia i se adresează solicitarea poate refuza să dea curs
cererii de a efectua o investigație, astfel cum se prevede la alineatul
(2) primul paragraf, sau solicitării ca angajații săi să
fie însoțiți de angajații unei autorități competente
din alt stat membru, astfel cum se prevede la alineatul (2), al doilea
paragraf, în situațiile următoare:
(a)     investigația sau inspecția la
fața locului poate aduce atingere suveranității, securității
și ordinii publice a statului membru căruia i se adresează
solicitarea;
(b)     au fost deja inițiate proceduri
judiciare cu privire la aceleași acțiuni și împotriva acelorași
persoane înaintea autorităților statului membru căruia i se
adresează solicitarea;
(c)     a fost adoptată deja o hotărâre
cu privire la aceleași acțiuni și împotriva acelorași
persoane de către autoritățile competente din statul membru
căruia i se adresează solicitarea.
Articolul 52
Cooperarea privind elaborarea planurilor de
urgență
În cazul în care societățile de
audit vizate de cerința de la articolul 43 fac parte dintr-o rețea
extinsă cel puțin la nivelul Uniunii, autoritățile
competente cooperează cu AEVMP pentru a se asigura că diferitele
cerințe la nivel național țin cont de dimensiunile rețelei.
Autoritățile competente pun la
dispoziția AEVMP și a altor autorități competente planurile
de urgență primite în temeiul articolului 43 alineatul (4).
AEVMP nu aprobă sau avizează în mod
oficial planurile de urgență, dar poate să furnizeze o opinie cu
privire la acestea.
Articolul 53
Colegiile autorităților competente
1.           Pentru a înlesni îndeplinirea
atribuțiilor menționate la articolele 40, 41, 50, 51, 52 și 61
cu privire la anumiți auditori statutari sau societăți de audit
sau la rețelele acestora, se pot constitui colegii ale autorităților
competente.
2.           Autoritățile
competente din statul membru de origine constituie colegii ale autorităților
competente cu privire la respectivii auditorii statutari sau societăți
de audit.
Colegiul poate fi format din autoritatea
competentă a statului membru de origine și din orice autoritate
competentă din alt stat membru, cu condiția ca:
(a)     auditorul statutar sau societatea de
audit să presteze servicii de audit statutar către entități
de interes public în jurisdicția acestuia; sau
(b)     o filială a societății de
audit să fie înregistrată în jurisdicția acestuia.
Autoritatea competentă a statului membru de
origine acționează în calitate de mediator.
3.           În ceea ce privește rețelele
specifice, colegiile autorităților competente sunt constituite de
AEVMP la solicitarea uneia sau mai multor autorități competente.
Colegiul este format din autoritățile
competente ale statelor membre în care rețeaua desfășoară
activități semnificative.
4.           În termen de 15 zile
lucrătoare de la înființarea colegiului autorităților
competente cu privire la o anumită rețea, membrii colegiului aleg un
mediator. În cazul în care membrii nu ajung la o înțelegere, AEVMP numește
un mediator.
Membrii colegiului evaluează la fiecare cinci
ani selecția mediatorului pentru a se asigura că mediatorul ales este
în continuare cel mai adecvat.
5.           Mediatorul conduce ședințele
colegiului, coordonează acțiunile colegiului și asigură
schimbul de informații eficient între membrii colegiului.
6.           În termen de 10 zile
lucrătoare de la data selecției, mediatorul elaborează acorduri
scrise de coordonare în cadrul colegiilor cu privire la:
(a)     informațiile care pot fi transferate
între autoritățile competente;
(b)     situațiile în care autoritățile
competente trebuie să se consulte;
(c)     situațiile în care autoritățile
competente pot delega atribuții de supraveghere în conformitate cu
articolul 54.
7.           În lipsa unui acord cu
privire la acordurile scrise de coordonare menționate la alineatul (6),
orice membru al colegiului poate sesiza AEVMP. Mediatorul ține cont în mod
corespunzător de recomandarea AEVMP privind acordurile scrise de
coordonare înainte de a conveni asupra textului final. Acordurile scrise de
coordonare alcătuiesc un singur document care conține o justificare
completă a tuturor diferențelor semnificative față de
recomandarea AEVMP. Mediatorul transmite acordurile scrise de coordonare
membrilor colegiilor și AEVMP.
Articolul 54
Delegarea atribuțiilor
Autoritatea competentă a statului membru
de origine poate delega oricare din atribuțiile sale unei autorități
competente din alt stat membru, cu condiția ca acea autoritate
competentă să își dea acordul. Delegarea atribuțiilor nu
afectează responsabilitatea autorității competente care
deleagă.
Articolul 55
Confidențialitatea și secretul
profesional în relațiile cu AEVMP
1.           Toate persoanele care
lucrează sau au lucrat pentru AEVMP sau persoanele cărora AEVMP le-a
delegat sarcini, inclusiv experții contractați de AEVMP, au obligația
de a păstra secretul profesional. Informațiile care fac obiectul
obligației de respectare a secretului profesional nu pot fi comunicate
niciunei alte persoane sau autorități, exceptând cazurile în care
furnizarea informațiilor este necesară în proceduri judiciare.
2.           Prezentul articol alineatul
(1) și articolul 37 nu împiedică AEVMP și autoritățile
competente să facă schimb de informații confidențiale.
Informațiile schimbate în acest mod fac obiectul obligației de
păstrare a secretului profesional, obligație la care se supun și
persoanele angajate sau care au fost angajate de autoritățile
competente.
3.           Toate informațiile care
fac obiectul schimbului în temeiul prezentului regulament între AEVMP,
autoritățile competente și alte autorități și
organisme sunt considerate confidențiale, cu excepția cazurilor în
care AEVMP, autoritatea competentă și alte autorități și
organisme în cauză menționează la momentul comunicării
că informațiile pot fi divulgate sau dacă aceste informații
sunt necesare în cadrul procedurilor judiciare.
Articolul 56
Protecția datelor cu caracter personal
1.           Statele membre aplică
Directiva 95/46/CE pentru prelucrarea datelor cu caracter personal
efectuată în statele membre în scopul aplicării prezentului
regulament.
2.           În ceea ce privește
prelucrarea datelor cu caracter personal efectuată de AEVMP, ABE și
AEAPO în cadrul prezentului regulament, se aplică Regulamentul (CE) nr.
45/2001.
CAPITOLUL IV
COOPERAREA CU AUTORITĂȚILE DIN ȚĂRI
TERȚE ȘI CU ORGANIZAȚII ȘI ORGANISME INTERNAȚIONALE
Articolul 57
Acordul privind schimbul de informații
1.           Autoritățile
competente și AEVMP pot încheia acorduri de cooperare privind schimbul de
informații cu autorități competente din țări terțe
numai dacă informațiile furnizate fac obiectul unor garanții de
respectare a secretului profesional în țările terțe în
cauză, care să fie cel puțin echivalente cu cele prevăzute
la articolele 37 și 55.
Un astfel de schimb de informații are drept
scop îndeplinirea sarcinilor autorităților competente respective.
În cazul în care un astfel de schimb de informații
implică transferul de date cu caracter personal către o țară
terță, statele membre respectă prevederile Directivei 95/46/CE și
AEVMP respectă Regulamentul (CE) nr. 45/2001.
2.           Autoritățile
competente cooperează cu autoritățile competente sau cu alte
organisme relevante ale țărilor terțe cu privire la
verificările de asigurare a calității și cu privire la
investigațiile auditorilor și ale societăților de audit.
AEVMP contribuie la această cooperare.
AEVMP contribuie la convergența practicilor
de supraveghere cu cele ale țărilor terțe.
3.           Atunci când cooperarea sau
schimbul de informații implică documente de lucru privind auditul sau
alte documente deținute de auditorii statutari sau de societățile
de audit, se aplică dispozițiile articolului 47 din Directiva
2006/43/CE.
Articolul 58
Comunicarea informațiilor primite de
la țări terțe
Autoritatea competentă a unui stat membru
sau AEVMP poate comunica informațiile primite de la autoritățile
competente ale unei țări terțe numai dacă a obținut
acordul expres al autorității competente care a transmis informațiile
și, după caz, informațiile sunt comunicate numai cu scopul
pentru care autoritatea competentă și-a dat acordul sau dacă
informațiile sunt necesare în cadrul unor proceduri judiciare.
Articolul 59
Comunicarea informațiilor transferate
către țări terțe
Autoritatea competentă a unui stat membru
sau AEVMP impun ca informațiile pe care le transmit unei autorități
competente dintr-o țară terță să poată fi
comunicate de autoritatea competentă unor terți sau unor
autorități numai după ce au obținut în prealabil acordul
expres al autorității competente care a transmis informațiile,
în conformitate cu legislația națională a acesteia și cu
condiția ca informațiile să fie transmise numai în scopul pentru
care autoritatea competentă a statului membru sau AEVMP și-a dat
acordul sau dacă informațiile sunt necesare în cadrul unor proceduri
judiciare.
Articolul 60
Cooperarea cu organizații și
organisme internaționale
AEVMP cooperează cu organizații și
organisme internaționale care elaborează standarde internațional
de audit.
Titlul V
Sancțiuni și măsuri administrative
Articolul 61
Sancțiuni și măsuri
administrative
1.           Statele membre stabilesc
normele privind măsurile și sancțiunile administrative
aplicabile în cazul în care sunt încălcate prevederile prezentului
regulament, astfel cum se precizează în anexă, persoanelor
responsabile de încălcările respective, și iau toate
măsurile necesare pentru a se asigura că acestea sunt puse în
aplicare. Sancțiunile și măsurile prevăzute sunt efective,
proporționale și descurajatoare.
2.           În termen de [24 de luni
de la intrarea în vigoare a prezentului regulament] statele membre transmit
Comisiei și AEVMP normele menționate la alineatul (1). Statele membre
înștiințează în cel mai scurt timp Comisia și AEVMP
dacă intervine orice modificare ulterioară a acestora.
3.           Prezentul articol și
articolele 62 și 66 nu aduc atingere prevederilor dreptului penal național.

Articolul 62
Competențe de sancționare
1.           Prezentul articol este
aplicabil încălcărilor prevederilor prezentului regulament,
identificate în anexă.
2.           Fără a aduce
atingere competențelor de supraveghere ale autorităților
competente în conformitate cu articolul 38, în cazul unei încălcări
la care se face referire la alineatul (1) autoritățile competente
trebuie să poată impune, în conformitate cu legislația națională,
cel puțin următoarele măsuri sau sancțiuni administrative:
(a)     un ordin prin care se solicită
persoanei responsabile de încălcare să pună capăt
respectivului comportament și să se abțină de la repetarea
acestuia;
(b)     o declarație publică în care
identifică persoana responsabilă și natura încălcării,
publicată pe site-ul autorităților competente;
(c)     o interdicție temporară
adresată auditorului statutar, societății de audit sau
partenerului cheie de audit de a mai efectua audituri statutare la entități
de interes public și/sau de a semna rapoarte de audit în sensul
articolului 22, valabilă pe teritoriul Uniunii până la eliminarea
încălcării;
(d)     o declarație privind faptul că
raportul de audit nu respectă dispozițiile articolului 22, până
la eliminarea încălcării;
(e)     o interdicție temporară
adresată unui membru al societății de audit sau unui membru al
organelor administrative sau de conducere ale entității de interes
public de a mai exercita funcții la societăți de audit sau la
entități de interes public;
(f)      sancțiuni pecuniare administrative
în valoare de până la dublul profiturilor cumulate sau al pierderilor
evitate ca urmare a încălcării, în cazurile în care valoarea acestora
poate fi stabilită;
(g)     pentru persoanele fizice, sancțiuni
pecuniare administrative de până la 5 000 000 EUR sau, în
statele membre în care moneda oficială nu este Euro, valoarea
echivalentă în moneda națională la cursul de schimb din data
intrării în vigoare a prezentului regulament;
(h)     pentru persoanele juridice, sancțiuni
pecuniare administrative de până la 10 % din cifra de afaceri
totală anuală aferentă exercițiului financiar precedent; în
cazul în care persoana juridică este filiala unei societăți-mamă,
astfel cum este definită la articolele 1 și 2 din Directiva
83/349/CEE, cifra de afaceri anuală relevantă este cifra de afaceri
totală anuală așa cum rezultă din conturile consolidate ale
principalei societăți-mamă din exercițiul financiar
precedent.
3.           Statele membre pot conferi
autorităților competente alte competențe de sancționare, în
plus față de cele menționate la alineatul (2), și pot
stabili un nivel mai ridicat al sancțiunilor pecuniare administrative
decât cel stabilit la alineatul respectiv.
Articolul 63
Aplicarea efectivă a sancțiunilor
1.           Atunci când decid tipul
măsurilor sau al sancțiunilor administrative, autoritățile
competente țin cont de toate circumstanțele relevante, inclusiv de:
(a)     gravitatea și durata
încălcării;
(b)     gradul de răspundere al persoanei
responsabile;
(c)     capacitatea financiară a persoanei
responsabile, indicată de cifra de afaceri totală a întreprinderii
responsabile sau de venitul anual al persoanei fizice responsabile;
(d)     importanța profiturilor obținute
sau a pierderilor evitate de către persoana responsabilă, în
măsura în care acestea se pot stabili;
(e)     măsura în care persoana
responsabilă cooperează cu autoritatea competentă,
fără a aduce atingere necesității de a confisca profiturile
obținute sau veniturile rezultate din evitarea pierderilor de către
persoana respectivă;
(f)      încălcările anterioare comise
de persoana responsabilă.
Autoritățile competente pot ține
cont și de alți factori, dacă acești factori sunt
prevăzuți de legislația națională.
2.           ABE, AEAPO și AEVMP emit
în comun orientări adresate autorităților competente în
conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, Regulamentul
(UE) nr. 1094/2010 și Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 privind tipurile de
măsuri și sancțiuni administrative și nivelul sancțiunilor
administrative pecuniare aplicabile în cazuri individuale în cadrul
legislației naționale.
Articolul 64
Publicarea sancțiunilor și a
măsurilor
Fiecare măsură sau sancțiune
administrativă aplicată pentru încălcarea prezentului regulament
este publicată neîntârziat și include cel puțin informații
privind tipul și natura încălcării și identitatea
persoanelor responsabile, exceptând situația în care publicarea ar
periclita grav stabilitatea piețelor financiare. Dacă publicarea ar
cauza părților implicate prejudicii disproporționate,
autoritățile competente publică în mod anonim măsurile și
sancțiunile.
Autoritățile competente
informează neîntârziat AEVMP cu privire la sancțiunile și
măsurile adoptate pentru încălcarea prezentului regulament.
Publicarea sancțiunilor respectă
drepturile fundamentale, astfel cum sunt stabilite în Carta Drepturilor
Fundamentale a Uniunii Europene, în special dreptul la respectarea vieții
private și de familie și dreptul la protecția datelor cu
caracter personal.
Articolul 65
Căi de atac
Statele membre garantează că deciziile
luate de autoritățile competente în conformitate cu prezentul
regulament pot face obiectul unui recurs.
Articolul 66
Raportarea încălcărilor
1.           Statele membre adoptă
mecanisme eficace pentru a încuraja raportarea încălcărilor
prezentului regulament către autoritățile competente.
2.           Mecanismele menționate
la alineatul (1) includ cel puțin:
(a)     proceduri specifice de primire a
rapoartelor cu privire la încălcări și acțiunile de
monitorizare ulterioare;
(b)     protecție adecvată pentru
persoanele care raportează încălcări potențiale sau
efective;
(c)     protecția datelor cu caracter
personal, atât ale persoanei care raportează încălcări
potențiale sau efective, cât și ale persoanei incriminate în
conformitate cu principiile stabilite în Directiva 95/46/CE;
(d)     proceduri adecvate de garantare a
dreptului persoanei incriminate de a fi audiată înainte de adoptarea unei
decizii care o privește și dreptul la o cale de atac eficientă
în fața unei instanțe împotriva oricărei decizii sau măsuri
care o privește.
3.           Societățile de
audit și entitățile de interes public adoptă proceduri
adecvate care să le permită angajaților lor să raporteze
intern încălcările potențiale sau efective ale prevederilor
prezentului regulament printr-un canal specific.
Articolul 67
Schimbul de informații cu AEVMP
1.           Autoritățile
competente și autoritățile judiciare furnizează anual
către AEVMP informații cumulate referitoare la măsurile, sancțiunile
și amenzile aplicate în conformitate cu articolele 61, 62, 63, 64, 65 și
66. AEVMP publică aceste informații într-un raport anual.
2.           În cazul în care autoritatea
competentă a făcut publice măsuri, sancțiuni și amenzi
administrative, acest lucru este raportat cu aceeași ocazie către
AEVMP.
Titlul VI
Acte delegate, dispoziții de raportare, tranzitorii
și finale
Articolul 68
Exercitarea competențelor delegate
1.           Competența de a adopta
acte delegate se conferă Comisiei sub rezerva condițiilor stabilite
în prezentul articol.
2.           Competența de a adopta
acte delegate menționată la articolul 10 alineatul (6) și la
articolul 50 alineatul (4) se conferă Comisiei pe o perioadă de timp
nedeterminată începând cu [data intrării în vigoare a prezentului
regulament].
3.           Delegarea competenței
menționate la articolul 10 alineatul (6) și la articolul 50 alineatul
(4) poate fi revocată în orice moment de către Parlamentul European
sau de către Consiliu. O decizie de revocare pune capăt
delegării competențelor specificate în decizia respectivă.
Decizia intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul
Oficial al Uniunii Europene sau la o dată ulterioară
specificată în aceasta. Decizia nu afectează valabilitatea actelor
delegate deja în vigoare.
4.           De îndată ce adoptă
un act delegat, Comisia îl notifică simultan Parlamentului European
și Consiliului.
5.           Actul delegat adoptat în
temeiul articolului 10 alineatul (6) și al articolului 50 alineatul (4)
intră în vigoare numai în cazul în care Parlamentul European sau Consiliul
nu a exprimat nicio obiecție în termen de [două luni] de la
notificarea actului respectiv Parlamentului European și Consiliului sau
dacă, înainte de expirarea acestui termen, atât Parlamentul European, cât și
Consiliul au informat Comisia că nu vor formula obiecții. Termenul în
cauză se prelungește cu [două luni] la inițiativa
Parlamentului European sau a Consiliului.
Articolul 69
Raportarea
Comisia întocmește un raport privind
punerea în aplicare a prezentului regulament până la X 20XX [cinci ani
după încheierea perioadei de tranziție]. Raportul ține cont
în mod corespunzător de raportul întocmit de AEVMP, conform articolului 46
alineatul (4) al patrulea paragraf.
Articolul 70
Dispoziții tranzitorii
1.           Prin derogare de la
prevederile articolelor 32 și 33, contractelor de prestări de
servicii de audit statutar către entități de interes public, în
vigoare la [data intrării în vigoare a prezentului regulament] le sunt
aplicabile următoarele cerințe:
(a)     orice contract de audit încheiat înainte
de XX/XX/XXXX [data adoptării propunerii Comisiei] încă în
vigoare la [data intrării în vigoare a prezentului regulament]
rămâne valabil pentru o perioadă de maximum patru ani contabili de la
[data intrării în vigoare a prezentului regulament];
(b)     orice contract de audit încheiat
după XX/XX/XXXX [data adoptării propunerii Comisiei] dar
înainte de XX/XX/XXXX [data intrării în vigoare a prezentului
regulament] și încă în vigoare rămâne valabil pentru o
perioadă de maximum cinci ani contabili de la XX/XX/XXXX [data
intrării în vigoare a prezentului regulament];
(c)     în cazul în care un contract de audit,
astfel cum se menționează la literele (a) sau (b) ale prezentului
alineat, expiră sau este reziliat, entitatea de interes public poate
reînnoi o dată contractul cu același auditor statutar sau societate
de audit, fără a se aplica prevederile articolului 31 alineatul (3).
Acest contract reînnoit poate avea următoarele durate maxime:
(i)      1 an: dacă perioada
consecutivă în care auditorul a prestat servicii pentru entitatea
auditată depășește 100 de ani;
(ii)      2 ani: dacă perioada
consecutivă în care auditorul a prestat servicii pentru entitatea
auditată este de 51 - 100 de ani;
(iii)     3 ani: dacă perioada
consecutivă în care auditorul a prestat servicii pentru entitatea
auditată este de 21 - 50 de ani;
(iv)     4 ani: dacă perioada
consecutivă în care auditorul a prestat servicii pentru entitatea
auditată este de 11 - 20 de ani;
(v)     5 ani: dacă perioada
consecutivă în care auditorul a prestat servicii pentru entitatea
auditată nu depășește 10 de ani.
Prin derogare de la condițiile impuse la
litera (c), contractul de audit poate rămâne valabil până la finalul
primului exercițiu financiar care se încheie la [2 ani de la intrarea
în vigoare a prezentului regulament].
Prin derogare de la literele (a) - (c), atunci
când legislația națională prevede o durată maximă care
nu depășește 9 ani pentru relațiile contractuale dintre un
auditor statutar sau o societate de audit și entitatea auditată și
dispune ca atunci când acea perioadă expiră entitatea auditată
să selecteze alt auditor statutar sau altă societate de audit,
contractul de audit poate rămâne în vigoare până la finalizarea
duratei maxime respective.
2.           Articolul 33 este aplicabil
contractelor încheiate după [...] [data intrării în vigoare a
prezentului regulament] dar înainte de [...] [2 ani de la data
intrării în vigoare a prezentului regulament].
Articolul 32 alineatul (3) este aplicabil în cazul
unui astfel de contract numai după ce a expirat sau s-a încheiat perioada
aferentă primei reînnoiri a contractului.
Articolul 71
Prevederi naționale
Statele membre adoptă prevederile
necesare astfel încât să asigure aplicarea afectivă a prezentului
regulament.
Articolul 72
Intrarea în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare în
a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii
Europene.
Este aplicabil de la [2 ani de la intrarea
în vigoare].
Cu toate acestea, articolul 32 alineatul (7)
este aplicabil începând cu [...] [data intrării în vigoare a
regulamentului], iar articolul 10 alineatul (5) este aplicabil începând cu
[...] [3 ani de la data intrării în vigoare a regulamentului].
Prezentul
regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică
direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles,
Pentru Parlamentul European,                     Pentru
Consiliu,
Președintele                                                  Președintele
ANEXĂ
I.          Încălcări comise de
auditorii statutari, societățile de audit sau partenerii cheie de
audit
A. Încălcări privind
conflictele de interese, cerințele organizatorice sau operaționale
1.           Auditorul statutar sau
societatea de audit încalcă articolul 6 alineatul (1) prin faptul că
nu instituie politici și proceduri adecvate pentru a garanta respectarea
cerințelor organizatorice minime, astfel cum se prevede la alineatul (1)
literele (a) - (k).
2.           Auditorul statutar sau
partenerul cheie de audit care efectuează un audit statutar în numele unei
societăți de audit încalcă articolul 8 alineatul (1) litera (a)
prin faptul că acceptă o funcție cheie de conducere în cadrul
entității auditate înainte de scurgerea perioadei minime de doi ani
de când acesta a demisionat din calitatea de auditor statutar sau de partener
cheie de audit în cadrul misiunii de audit.
3.           Auditorul statutar sau
partenerul cheie de audit care efectuează un audit statutar în numele unei
societăți de audit încalcă articolul 8 alineatul (1) litera (b)
prin faptul că devine membru al comitetului de audit al entității
auditate înainte de scurgerea perioadei minime de doi ani de când acesta a
demisionat din calitatea de auditor statutar sau de partener cheie de audit în
cadrul misiunii de audit.
4.           Auditorul statutar sau partenerul
cheie de audit care efectuează un audit statutar în numele unei
societăți de audit încalcă articolul 8 alineatul (1) litera (c)
prin faptul că devine membru fără rol executiv în organul
administrativ sau membru în organul de supraveghere din cadrul entității
auditate înainte de scurgerea perioadei minime de doi ani de când acesta a
demisionat din calitatea de auditor statutar sau de partener cheie de audit în
cadrul misiunii de audit.
5.           Auditorul statutar sau
societatea de audit încalcă articolul 9 alineatul (2) prin faptul că
nu s-a asigurat că serviciile conexe de audit financiar pe care le-a
furnizat entității auditate nu depășesc 10 % din
onorariile achitate de entitatea auditată pentru efectuarea auditului
statutar.
6.           Auditorul statutar sau societatea
de audit încalcă articolul 10 prin faptul că prestează pentru
entitatea auditată alte servicii în afara auditului statutar și a
serviciilor conexe de audit financiar.
B. Încălcări privind efectuarea
auditului statutar
7.           Auditorul statutar sau societatea
de audit încalcă articolul 16 alineatul (3) prin faptul că nu
păstrează o evidență a situațiilor în care angajații
săi nu au respectat prevederile prezentului regulament sau prin faptul
că nu elaborează un raport anual privind măsurile aplicate în scopul
respectării prevederilor respective.
8.           Auditorul statutar sau
societatea de audit încalcă articolul 16 alineatul (4) prin faptul că
nu păstrează o evidență a clienților care să
cuprindă informațiile solicitate la același alineat literele
(a), (b) și (c).
9.           Auditorul statutar sau
societatea de audit încalcă articolul 16 alineatul (5) prin faptul că
nu creează un dosar pentru fiecare audit statutar efectuat, care să
cuprindă informațiile solicitate la același alineat literele (a)
- (j).
10.         Auditorul statutar sau
societatea de audit încalcă articolul 17 alineatul (1) litera (c) prin
faptul că nu notifică autorității competente menționate
la articolul 36 incidentele care au sau pot avea consecințe grave asupra
integrității propriei activități de audit statutar.
11.         Auditorul statutar sau
societatea de audit încalcă articolul 17 alineatul (2) prin faptul că
nu notifică autorității competente de supraveghere a entității
de interes public actele de fraudă comise sau tentativele de fraudă
la adresa situațiilor financiare ale entității auditate.
12.         Auditorul statutar sau
societatea de audit încalcă articolul 19 prin faptul că nu
efectuează o evaluare a sistemului intern de control al calității
în conformitate cu cerințele de la articolul menționat alineatele (2)
– (6).
C. Încălcări privind raportul de
audit
13.         Auditorul statutar sau
societatea de audit încalcă articolul 22 prin faptul că nu
formulează o opinie de audit în conformitate cu cerințele de la
articolul menționat alineatele (2), (3), (4), (5) și (7).
14.         Auditorul statutar sau
societatea de audit încalcă articolul 23 prin faptul că nu transmite
un raport suplimentar comitetului de audit al entității auditate în
conformitate cu cerințele de la articolul menționat alineatele (2) –
(5).
15.         Auditorul statutar sau
societatea de audit încalcă articolul 25 prin faptul că nu
raportează imediat autorităților competente de supraveghere a
entității de interes public evenimentele sau deciziile privind
entitatea de interes public de care a luat cunoștință în timpul
auditului statutar și care ar putea avea o legătură cu
încălcările menționate la articolul 25 alineatul (1) literele
(a) - (c).
C. Încălcări privind dispozițiile
referitoare la comunicarea de informații
16.         Societatea de audit
încalcă articolul 26 alineatul (1) primul paragraf în legătură
cu articolul 26 alineatul (4) prin faptul că nu publică pe site-ul
său raportul de gestiune financiară în sensul articolului 4 alineatul
(2) din Directiva 2004/109/CE în termen de patru luni de la încheierea
fiecărui exercițiu financiar, iar acest raport nu rămâne la
dispoziția publicului pentru cel puțin cinci ani.
17.         Auditorul statutar
încalcă articolul 28 alineatul (2) al doilea paragraf în
legătură cu articolul 27 alineatul (1) prin faptul că nu
publică pe site-ul său declarația anuală de venit și
nu o păstrează la dispoziția publicului pentru minimum cinci
ani.
18.         Auditorul statutar sau
societatea de audit încalcă articolul 26 alineatul (2) prin faptul că
nu indică în declarația anuală de venit, respectiv în raportul
financiar anual, onorariile încasate în urma efectuării de audituri
statutare ale situațiilor financiare anuale sau consolidate ale
entităților de interes public sau ale entităților care aparțin
unui grup al cărui societate-mamă este o entitate de interes public,
în mod separat față de onorariile încasate pentru efectuarea
auditurilor statutare ale situațiilor financiare anuale sau consolidate
ale altor entități și de onorariile percepute pentru servicii
conexe de audit financiar, astfel cum sunt definite la articolul 10.
19.         Auditorul statutar sau
societatea de audit care face parte dintr-o rețea încalcă articolul
26 alineatul (3) prin faptul că nu anexează la declarația de
venit, respectiv la raportul de financiar anual, informațiile
prevăzute la articolul 26 alineatul (3) literele (a) - (d), cu excepția
cazurilor în care se aplică derogarea de la același alineat al doilea
paragraf.
20.         Auditorul statutar sau
societatea de audit încalcă articolul 27 prin faptul că nu
publică la timp un raport de transparență cu informațiile
specificate la același articol alineatul (2) și, după caz,
informațiile specificate la articolul 28.
21.         Auditorul statutar sau
societatea de audit încalcă articolul 29 prin faptul că nu
furnizează anual autorității sale competente prevăzute la
articolul 35 alineatul (1) o listă a entităților de interes
public auditate și a veniturilor încasate de la acestea.
22.         Auditorul statutar sau
societatea de audit încalcă articolul 30 alineatul (1) prin faptul că
nu păstrează evidența documentelor și a informațiilor
prevăzute la articolul 30 alineatul (1).
E. Încălcări privind desemnarea
auditorilor statutari sau a societăților de audit de către
entitățile de interes public
23.         Auditorul statutar sau
societatea de audit încalcă articolul 34 alineatul (2) prin faptul că
efectuează auditul statutar al entității de interes public
după ce au expirat cele două misiuni consecutive menționate la
articolul 33 alineatul (1) și înainte de expirarea perioadei de patru ani.
24.         Auditorul statutar sau societatea
de audit încalcă articolul 33 alineatul (6) prin faptul că nu
transmite noului auditor statutar sau noii societăți de audit un
dosar de predare la finalul misiunii de audit.
F. Încălcări privind asigurarea
calității
25.         Auditorul statutar sau societatea
de audit încalcă articolul 40 alineatul (6) prin faptul că nu
implementează recomandările efectuate în urma inspecțiilor în
termenul stabilit de autoritatea competentă.
II.        Încălcări comise de
entitățile de interes public
A.        Încălcări privind
desemnarea auditorilor statutari sau a societăților de audit
1.           Fără a aduce
atingere articolului 31 alineatele (2), (3) și (4), entitățile
de interes public încalcă articolul 31 alineatul (1) prin faptul că
nu instituie un comitet de audit și/sau nu desemnează numărul
specificat de membri independenți și/sau nu desemnează
numărul specificat de membri cu competențe specifice în domeniul
contabilității și/sau al auditului.
2.           Entitățile de
interes public încalcă articolul 32 alineatul (1) prin faptul că nu
desemnează auditorul/auditorii statutari sau societatea/societățile
de audit în conformitate cu condițiile prevăzute la articolul 32
alineatele (2) - (6).
3.           Entitățile de
interes public încalcă articolul 33 prin faptul că angajează
același auditor statutar sau aceeași societate de audit pentru o
perioadă mai mare decât cea prevăzută la articolul 33.
4.           Entitățile de
interes public încalcă articolul 34 prin faptul că revocă un
auditor statutar sau o societate de audit fără a avea motive
întemeiate.
[1]               Sumele mari de sprijin aprobate în baza schemelor se pot
explica prin faptul că unele state membre au adoptat scheme de
garanții globale prin care au acoperit toate datoriile băncilor lor.
Statele membre s-au bazat în principal pe măsuri de garantare. Au fost
aprobate 546,08 miliarde EUR (4,5 % din PIB) sub formă de
măsuri de recapitalizare, din care statele membre au utilizat efectiv
aproximativ 141,5 miliarde EUR în 2009. În perioada octombrie 2008 -
octombrie 2010, Comisia a autorizat măsuri legate de criza financiară
în sectorul ajutoarelor de stat în 22 de state membre: mai precis, în toate
statele membre în afară de Bulgaria, Republica Cehă, Estonia, Malta
și România.
[2]               Comisia Europeană, Carte verde Politica de audit:
lecțiile crizei, COM(2010) 561, 13.10.2010.
[3]               http://ec.europa.eu/internal_market/accounting/conferenc_20110209_en.htm
[4]               http://www.europarl.europa.eu/oeil/FindByProcnum.do?lang=en&procnum=INI/2011/2037
[5]               COM(2010) 561 final, JO C 248 din 25.8.2011, p. 92.
[6]               Pentru informații mai detaliate privind domeniul de
aplicare al fiecărei propuneri, a se vedea secțiunea 4.3 din
expunerea de motive a propunerii de modificare a Directivei 2006/43/CE.
[7]               După caz, aceste norme fac obiectul
dispozițiilor tranzitorii adecvate.
[8]               COM(2010) 716 final.
[9]               COM(2009) 501 final, COM(2009) 502 final, COM(2009) 503
final.
[10]             JO C , , p. .
[11]             Data la care AEPD și-a publicat opinia.
[12]             JO L 372, 31.12.1986, p. 1.
[13]             JO L 374, 31.12.1991, p. 7.
[14]             JO L 390, 31.12.2004, p. 38.
[15]             JO L 319, 5.12.2007, p. 1.
[16]             JO L 302, 17.11.2009, p. 32.
[17]             JO L 267, 10.10.2009, p. 7.
[18]             JO L 174, 1.7.2011, p.1.
[19]             JO L 145, 30.4.2004, p. 1.
[20]             JO L 222, 14.8.1978, p.11.
[21]             JO L 193, 18.7.1983, p. 1.
[22]             JO L 157, 9.6.2006, p.87.
[23]             COM(2010) 561 final.
[24]             JO L 281, 23.11.1995, p. 31.
[25]             JO L 8, 12.1.2001, p. 1.
[26]             JO L 52, 25.2.2005, p. 51.
[27]             JO L 309, 25.11.2005, p. 15.
[28]             JO L 120, 7.5.2008, p. 20.
[29]             JO L 331, 15.12.2010, p. 84.
[30]             JO L 331, 15.12.2010, p. 12.
[31]             JO L 331, 15.12.2010, p. 48.
[32]             COM(2010) 716 final.
[33]             JO L 162, 30.4.2004, p.70.
[34]             JO L 177, 30.6.2006, p.1.
[35]             JO L 335, 17.12.2009, p.1.
[36]             JO L 345, 31.12.2003, p.64.
[37]             JO L 149, 30.4.2004, p. 1.