				|

		52011PC0395

			Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind încheierea Acordului de cooperare științifică și tehnologică dintre Uniunea Europeană, pe de o parte, și Republica Algeriană Democratică și Populară, pe de altă parte /* COM/2011/0395 final - 2011/0175 (NLE) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Acordul euro-mediteranean de instituire a unei
asocieri (denumit, în continuare, „acordul de asociere”) dintre Comunitatea
Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și
Republica Algeriană Democratică și Populară (denumită,
în continuare, „Algeria”), pe de altă parte, a intrat în vigoare la 22 aprilie 2002.
La articolul 50 litera (d) din acord se menționează cooperarea
științifică și tehnologică drept un domeniu de interes
și potențial deosebite, iar la articolul 51 litera (a) se
prevede, în special, stabilirea unor legături permanente între
comunitățile științifice ale celor două
părți.
Politica europeană de vecinătate,
din care Algeria nu face parte, definește însă cadrul relațiilor
dintre Uniunea Europeană și vecinii săi și instituie un nou
cadru pentru punerea în aplicare a acordului de asociere. Comunicarea COM(2004) 373 final
a Comisiei din 12 mai 2004 include cooperarea
științifică și tehnologică, cercetarea și
dezvoltarea între axele prioritare ale relațiilor noastre cu
țările mediteraneene. În cadrul politicii de vecinătate
menționate mai sus, în documentul de strategie (2007-2013) cercetarea
științifică este considerată a fi un element esențial
care contribuie la construirea societății bazate pe cunoaștere
și la scăderea șomajului într-un context de deschidere
economică.
Prin scrisoarea din 30 mai 2006,
autoritățile algeriene și-au anunțat interesul pentru
deschiderea de negocieri în vederea încheierii unui acord de cooperare
științifică și tehnologică între Comunitatea
Europeană și Algeria. Prin scrisoarea din 8 ianuarie 2007,
Comisia Europeană a acceptat să facă o vizită exploratorie
și de evaluare în Algeria, în vederea negocierii unui acord de cooperare.
În cursul anului 2008 au avut loc reuniuni exploratorii. La 16 noiembrie 2009,
pe baza propunerii Comisiei, Consiliul a autorizat Comisia să negocieze,
în numele Uniunii Europene, acordul de cooperare științifică
și tehnologică cu Republica Algeriană Democratică și
Populară și a emis directivele de negociere corespunzătoare. Negocierile au
condus la proiectul de acord anexat, parafat la 14 octombrie 2010.
Încheierea acordului de cooperare
științifică și tehnologică ar servi intereselor
reciproce ale Uniunii și Algeriei, deoarece ar permite continuarea și
intensificarea cooperării în materie cu această țară.
Această cooperare va contribui atât la dezvoltarea și
competitivitatea Algeriei și a regiunii, cât și la stabilirea de
legături mai strânse între cele două părți, în interesul
UE. Acordul de cooperare științifică și tehnologică ar
fi instrumentul cel mai potrivit pentru consolidarea cooperării și
participării Algeriei la programul-cadru și de intensificare a
dialogului în domeniul științei și tehnologiei.
Având în vedere considerațiile de mai
sus, Comisia invită Consiliul:
–
să aprobe încheierea Acordului de cooperare
științifică și tehnologică dintre Uniunea
Europeană, pe de o parte, și Republica Algeriană
Democratică și Populară, pe de altă parte;
–
să notifice autorităților algeriene
finalizarea de către Uniunea Europeană a procedurilor necesare pentru
intrarea în vigoare a acordului.
2.           ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII
Articolul 186, coroborat cu articolul 218
alineatul (6) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
2011/0175 (NLE)
Propunere de
DECIZIE A CONSILIULUI
privind încheierea Acordului de cooperare
științifică și tehnologică dintre Uniunea
Europeană, pe de o parte, și Republica Algeriană
Democratică și Populară, pe de altă parte
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 186, coroborat cu
articolul 218 alineatele (6) și (7),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
având în vedere aprobarea Parlamentului
European[1],
întrucât:
(1)
La 16 noiembrie 2009, Consiliul a
autorizat Comisia să negocieze, în numele Uniunii Europene, acordul de
cooperare științifică și tehnologică cu Republica
Algeriană Democratică și Populară. Negocierile au condus la
un acord, parafat la 14 octombrie 2010.
(2)
Acest acord a fost semnat de reprezentanții
părților la …………., sub rezerva încheierii la o dată
ulterioară, și se aplică cu titlu provizoriu de la data
semnării, în conformitate cu articolul 218 alineatul (5) din Tratatul
privind funcționarea Uniunii Europene.
(3)
Este necesar ca acordul să se încheie în
numele Uniunii Europene,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE
Articolul 1
(1)          Acordul de cooperare
științifică și tehnologică dintre Uniunea
Europeană, pe de o parte, și Republica Algeriană
Democratică și Populară, pe de altă parte se încheie în numele
Uniunii Europene.
(2)          Textul acordului se
anexează la prezenta decizie.
Articolul 2
Președintele Consiliului face, în numele
Uniunii Europene, notificarea prevăzută la articolul 7 alineatul
(2) din acord.
Articolul 3
Comisia adoptă poziția Uniunii în
cadrul comitetului mixt înființat prin articolul 4 alineatul (2) din
acord în ceea ce privește modificările tehnice care se aduc acordului
în temeiul articolul 4 alineatul (2) litera (a) din acord.
Articolul 4
Prezenta decizie intră în vigoare la data
adoptării. Prezenta decizie se publică în Jurnalul Oficial al
Uniunii Europene.
Adoptată la , la
                                                                       Pentru
Consiliu,
                                                                       Preşedintele
ANEXĂ
ACORD
de
cooperare științifică și tehnologică
dintre
Uniunea Europeană și Republica Algeriană Democratică
și Populară
Uniunea Europeană
            (denumită în continuare
„Uniunea”),
            pe de o parte,
ȘI
Republica Algeriană Democratică
și Populară
            (denumită în continuare
„Algeria”),
            pe de altă parte,
denumite în continuare „părțile”,
AVÂND ÎN VEDERE importanța
științei și tehnologiei pentru dezvoltarea lor economică
și socială și mențiunea prevăzută la
articolul 51 din Acordul euro-mediteranean de instituire a unei asocieri
între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe
de o parte, și Republica Algeriană Democratică și
Populară, pe de altă parte, care a intrat în vigoare la 1 septembrie 2005;
AVÂND ÎN VEDERE politica europeană de
vecinătate și strategia Uniunii Europene destinată
consolidării relațiilor cu țările vecine;
AVÂND ÎN VEDERE că Uniunea și
Algeria desfășoară împreună activități de
cercetare, dezvoltare tehnologică și demonstrație în diferite
domenii de interes comun și întrucât ar fi în avantajul ambelor
părți ca fiecare dintre ele să participe la activitățile
de cercetare și dezvoltare ale celeilalte părți, pe bază de
reciprocitate;
DORIND să stabilească un cadru
oficial de cooperare în domeniul cercetării științifice și
tehnologice și să facă astfel posibilă extinderea și
intensificarea eforturilor de colaborare în domenii de interes comun, precum
și să încurajeze folosirea rezultatelor acestei cooperări în
funcție de interesele economice și sociale comune;
DORIND să deschidă Spațiul
European de Cercetare către țările terțe, în special
către țările mediteraneene partenere,
au convenit asupra următoarelor:
Articolul
1
Domeniu
de aplicare și principii
(1)        Părțile încurajează,
dezvoltă și facilitează activitățile de cooperare
dintre Uniune și Algeria în domeniile de interes comun în care
desfășoară activități de cercetare și dezvoltare
științifică și tehnologică.
(2)        Activitățile de cooperare
se desfășoară pe baza următoarelor principii:
(a)        promovarea societății
bazate pe cunoaștere, pentru a stimula dezvoltarea socială și
economică a ambelor părți;
(b)        beneficiu reciproc, bazat pe
echilibrul global al avantajelor;
(c)        acces reciproc la
activitățile cuprinse în programele și proiectele de cercetare
desfășurate de fiecare parte;
(d)        schimbul, în timp util, de
informații care pot facilita activitățile de cooperare;
(e)        repartizarea și protecția
corespunzătoare a drepturilor de proprietate intelectuală;
(f)         participarea și
finanțarea în conformitate cu actele cu putere de lege și actele
administrative aplicabile ale părților.
Articolul
2
Modalități
de cooperare
(1)        Entitățile juridice
stabilite în Algeria, definite în anexa I, incluzând fie persoane fizice
sau private, fie persoane juridice, participă la activitățile
indirecte de cooperare din programul-cadru al Uniunii Europene pentru
activități de cercetare, dezvoltare tehnologică și
demonstrație (denumit, în continuare, „programul-cadru”), în conformitate
cu termenii și condițiile stabilite sau menționate în
anexele I și II.
Entitățile juridice stabilite în
statele membre ale Uniunii, definite în anexa I, participă la programele
și proiectele de cercetare algeriene cu teme echivalente celor din
programul-cadru, în conformitate cu termenii și condițiile stabilite
sau menționate în anexele I și II.
(2)        Cooperarea se poate prezenta, de
asemenea, sub următoarele forme:
(a)        discuții periodice asupra
orientărilor și priorităților privind politicile și
programarea în domeniul cercetării în Algeria și în Uniune;
(b)        discuții cu privire la
cooperare, evoluțiile și perspectivele acesteia;
(c)        furnizarea, în timp util, de
informații legate de aplicarea programelor și proiectelor de
cercetare în Algeria și în Uniune, precum și referitoare la
rezultatele activității desfășurate în cadrul acordului;
(d)        reuniuni mixte;
(e)        vizite și schimburi de
cercetători, ingineri și tehnicieni, inclusiv în scopuri de formare;
(f)         schimburi și folosirea în
comun de echipamente, materiale și servicii de testare;
(g)        contacte între liderii de programe
sau de proiecte din Algeria și din Uniune;
(h)        participarea experților la
seminare, simpozioane și workshopuri;
(i)         schimburi de informații cu privire
la practicile, actele cu putere de lege și actele administrative, precum
și la programele relevante pentru cooperarea în temeiul prezentului acord;
(j)         formare în domeniul
cercetării și dezvoltării tehnologice;
(k)        acces reciproc la informații
științifice și tehnologice în domeniile care fac obiectul
acestei cooperări;
(l)         orice altă modalitate
adoptată de Comitetul mixt de cooperare științifică și
tehnologică Uniunea Europeană-Algeria, astfel cum este definit la
articolul 4, și considerată a fi în conformitate cu politicile
și procedurile aplicabile de către cele două părți;
(m)       sprijin pentru valorificarea
rezultatelor cercetării și dezvoltarea de întreprinderi inovatoare în
scopul promovării diseminării cunoștințelor noi și
inovatoare;
(n)        asistență pentru
managementul cercetării științifice și sprijin pentru
crearea unui sistem de informații privind cercetarea;
(o)        examinarea
posibilităților de cooperare în materie de creare de pepiniere,
incubatoare și noi întreprinderi inovatoare (cunoscute cub denumirea de
„start-up”-uri), precum și de creare de centre de cercetare în special
prin intermediul programelor europene, altele decât programul-cadru;
(p)        promovarea cooperării prin
intermediul proiectelor de cercetare și dezvoltare;
(q)        acces infrastructurile de
cercetare;
(r)        posibilități de
cofinanțare și de coordonare a activităților de cercetare.
Articolul
3
Consolidarea
cooperării
Părțile depun toate eforturile, în
cadrul legislației lor aplicabile, pentru a facilita libera
circulație și rezidența personalului de cercetare care
participă la activități în temeiul prezentului acord, precum
și pentru a facilita circulația transfrontalieră a bunurilor
destinate acestor activități.
Articolul
4
Gestionarea
acordului
Comitetul
mixt de cooperare științifică și tehnologică Uniunea
Europeană-Algeria
(1)        Coordonarea și facilitarea
activităților desfășurate în cadrul prezentului acord se
asigură, în numele Algeriei, de către Ministerul
Învățământului Superior și al Cercetării
Științifice și, în numele Uniunii, de către Comisia
Europeană, acționând în calitate de agenți executivi ai
părților (denumiți, în continuare, „agenți executivi”).
(2)        Agenții executivi instituie
comitetul mixt denumit „Comitetul mixt de cooperare științifică
și tehnologică Uniunea Europeană–Algeria” (denumit în continuare
„comitetul mixt”), ale cărui funcțiuni includ:
(a)        asigurarea, evaluarea și
examinarea implementării prezentului acord, precum și modificarea
anexelor sau adoptarea unor noi anexe care să țină seama de
evoluțiile din politicile în domeniul științei ale
părților, sub rezerva îndeplinirii de către fiecare din
părți a procedurilor interne necesare în acest scop;
(b)        identificarea anuală a
sectoarelor potențiale în care cooperarea trebuie dezvoltată și
îmbunătățită, și examinarea măsurilor care pot fi
luate în acest scop;
(c)        examinarea periodică a
orientărilor și priorităților viitoare ale politicilor de
cercetare și ale programelor de cercetare din Algeria și din Uniune,
precum și a perspectivelor de cooperare viitoare în temeiul prezentului
acord;
(d)        formularea de recomandări
către părți cu privire la implementarea prezentului acord, în
special identificarea și recomandarea unor alte activități de
cooperare în afara celor prevăzute la articolul 2 alineatul (2),
precum și măsuri concrete pentru ameliorarea accesului reciproc
prevăzut la articolul 1 alineatul (2);
(e)        efectuarea, după caz, a
modificărilor tehnice necesare ale prezentului acord, sub rezerva
procedurilor interne de aprobare ale fiecărei părți.
(3)        Comitetul mixt, compus din
reprezentanții agenților executivi, își adoptă propriul
regulament de funcționare.
(4)        Comitetul mixt se reunește, în
mod normal, o dată pe an, alternativ în Uniune și în Algeria. Se
organizează reuniuni extraordinare ori de câte ori este necesar și
convenit între părți. Concluziile și recomandările
comitetului mixt se transmit, spre informare, Comitetului de asociere al
acordului euro-mediteranean între Uniunea Europeană și Republica
Populară Democrată Algeria.
Articolul
5
Finanțare
Participările la activități de
cercetare în cadrul prezentului acord se stabilesc în conformitate cu
condițiile definite în anexa I și se desfășoară în
conformitate cu actele cu putere de lege și actele administrative,
politicile și condițiile de implementare a programelor în vigoare pe
teritoriul fiecăreia dintre părți.
În cazul în care una dintre părți
acordă participanților celeilalte părți sprijin financiar
pentru desfășurarea unor activități indirecte de cooperare,
toate granturile și contribuțiile financiare sau de altă
natură pe care partea finanțatoare le acordă în acest scop
participanților celeilalte părți sunt scutite de taxe, în
conformitate cu actele cu putere de lege și actele administrative
aplicabile în vigoare pe teritoriul fiecărei părți la data
acordării respectivelor granturi sau contribuții financiare sau de
altă natură.
Articolul
6
Diseminarea
și utilizarea rezultatelor și a informațiilor
Diseminarea și utilizarea rezultatelor și
informațiilor obținute și/sau schimbate între părți,
precum și gestionarea, atribuirea și exercitarea drepturilor de
proprietate intelectuală rezultate din activitățile de cercetare
desfășurate în temeiul prezentului acord se realizează în
conformitate cu condițiile stabilite în anexa II.
Articolul
7
Dispoziții
finale
(1)        Anexele I și II fac parte
integrantă din prezentul acord. Toate chestiunile sau litigiile
referitoare la interpretarea sau aplicarea prezentului acord se
soluționează de comun acord între părți.
(2)        Prezentul acord intră în
vigoare după ce părțile își notifică reciproc
finalizarea procedurilor interne necesare pentru încheierea acordului. În
așteptarea finalizării de către părți a procedurilor menționate,
părțile aplică prezentul acord cu titlu provizoriu începând de
la data semnării. Se stabilește de comun acord că, în cazul în
care una dintre părți notifică celeilalte că nu încheie
acordul, proiectele și activitățile inițiate în temeiul
aplicării provizorii a prezentului acord și care sunt încă în
desfășurare la momentul notificării respective, continuă
până la finalizare, în condițiile prevăzute de prezentul acord.
(3)        Oricare dintre părți
poate denunța prezentul acord în orice moment, cu un preaviz de șase
luni. Proiectele și activitățile aflate în curs de
desfășurare în momentul denunțării acordului continuă
până la finalizare, în condițiile prevăzute în prezentul acord.
(4)        Acordul rămâne în vigoare
până la momentul în care una dintre părți notifică
celeilalte în scris intenția de a denunța prezentul acord. În acest
caz, prezentul acord încetează să mai producă efecte în termen
de șase luni de la data primirii respectivei notificări.
(5)        În cazul în care una dintre
părți decide modificarea programelor sau proiectelor sale de
cercetare prevăzute la articolul 1 alineatul (1), agentul executiv al
respectivei părți notifică agentului executiv al celeilalte
părți conținutul precis al modificărilor respective. Prin
derogare de la alineatul (3) al prezentului articol, acordul poate fi
denunțat în condiții convenite de comun acord în cazul în care
oricare dintre părți îi notifică celeilalte, în termen de o
lună de la adoptarea revizuirilor menționate anterior la acest
alineat, intenția de a denunța prezentul acord.
(6)        Prezentul acord se aplică, pe
de o parte, teritoriilor în care se aplică Tratatul privind Uniunea
Europeană și Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene
și în condițiile prevăzute de aceste tratate și, pe de
altă parte, teritoriului Republicii Algeriene Democratice și Populare.
Această dispoziție nu împiedică desfășurarea
activităților de cooperare în marea liberă, în spațiu sau
pe teritoriul unor țări terțe, în conformitate cu dreptul
internațional.
DREPT CARE, subsemnații, pe deplin
autorizați de Uniunea Europeană și, respectiv, de Republica
Algeriană Democratică și Populară, au semnat prezentul
acord.
ÎNCHEIAT în dublu exemplar la ………. la data
de………., în limbile engleză, bulgară, cehă, daneză,
estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă,
italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză,
neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă,
slovenă, spaniolă, suedeză și arabă, fiecare text
fiind autentic în egală măsură.
 PENTRU UNIUNEA EUROPEANĂ:     ||   || PENTRU REPUBLICA ALGERIANĂ DEMOCRATICĂ ȘI POPULARĂ
ANEXA
I
Termenii
și condițiile de participare a entităților juridice
stabilite în statele membre ale Uniunii Europene și în Algeria
În sensul prezentului acord, prin entitate
juridică se înțelege orice persoană fizică sau orice
persoană juridică înființată în conformitate cu
legislația națională a țării unde a fost
constituită sau în conformitate cu dreptul Uniunii Europene sau cu dreptul
internațional, care are personalitate juridică și care este
îndreptățită să aibă drepturi și obligații
de orice natură în nume propriu.
I. Termenii și condițiile de
participare a entităților juridice stabilite în Algeria la
acțiunile indirecte din programul-cadru
1.         Participarea entităților
juridice stabilite în Algeria la acțiunile indirecte din programul-cadru
se face în condițiile stabilite de Parlamentul European și Consiliu
în conformitate cu articolul 183 din Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene.
2.         Uniunea poate acorda finanțare
entităților juridice stabilite în Algeria care participă la
acțiunile indirecte menționate la punctul (1) în conformitate cu
termenii și condițiile stabilite prin decizia adoptată
(deciziile adoptate) de Parlamentul European și Consiliu în conformitate
cu articolul 183 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, cu
Regulamentul financiar al Uniunii Europene și cu celelalte acte cu putere
de lege aplicabile ale Uniunii.
3.         Efectuarea de controale și de
audituri de către Comisia Europeană sau Curtea de Conturi, sau sub
autoritatea acestor instituții, trebuie prevăzută fie în acordul
de finanțare, fie în contractul încheiat de Uniune cu o entitate
juridică stabilită în Algeria privind realizarea unei acțiuni
indirecte, fie în decizia de acordare a finanțării adoptată de
Uniune.
            În spiritul cooperării
și al interesului reciproc, autoritățile competente din Algeria
pun la dispoziție tot sprijinul rezonabil și posibil care este
necesar sau util, după caz, pentru desfășurarea auditurilor,
verificărilor și a acțiunilor de recuperare menționate
anterior.
II. Termenii și condițiile de
participare a entităților juridice stabilite în statele membre ale
Uniunii Europene la programele și proiectele de cercetare ale Algeriei
1.         Orice entitate juridică
stabilită în Uniune, înființată în temeiul dreptului
național al unuia dintre statele membre ale Uniunii Europene sau în
temeiul dreptului Uniunii, poate participa la proiectele din programele de
cercetare și dezvoltare ale Algeriei în cooperare cu entități
juridice stabilite în Algeria.
2.         Drepturile și obligațiile
entităților juridice stabilite în Uniune care participă la
proiecte de cercetare algeriene în cadrul programelor de cercetare și
dezvoltare, precum și termenii și condițiile aplicabile pentru
prezentarea și evaluarea propunerilor și pentru acordarea
finanțării și încheierea contractelor pentru astfel de proiecte sunt
guvernate de actele cu putere de lege și actele administrative, precum
și de directivele guvernamentale algeriene care reglementează
desfășurarea programelor de cercetare și dezvoltare aplicabile
entităților juridice algeriene și care asigură un tratament
echitabil, luând în considerare natura cooperării dintre Algeria și
Uniune în acest domeniu.
            Finanțarea
entităților juridice stabilite în Uniune și care participă
la proiecte de cercetare algeriene în cadrul programelor de cercetare și
dezvoltare sunt guvernate de actele cu putere de lege și actele
administrative, precum și de directivele guvernamentale algeriene care
reglementează punerea în aplicare a respectivelor programe, astfel cum
sunt aplicabile entităților juridice non-algeriene.
III. Informații cu privire la
oportunitățile de participare
Algeria și Comisia Europeană
își comunică periodic informații cu privire la programele în
curs și la oportunitățile de participare în beneficiul
entităților juridice stabilite în fiecare din cele două
părți.
ANEXA
II
Principiile
de alocare a drepturilor de proprietate intelectuală
I.          Cerere
În sensul prezentului acord, termenul
„proprietate intelectuală” are sensul definit la articolul 2 din
Convenția de instituire a Organizației Mondiale a
Proprietății Intelectuale, semnată la Stockholm la 14 iulie 1967.
În sensul prezentului acord, prin termenul
„cunoștințe” se înțeleg rezultatele, inclusiv informațiile,
indiferent dacă pot fi protejate sau nu, precum și drepturile de
autor sau drepturile asociate acestor informații în urma solicitării
sau acordării de brevete, modele, soiuri de plante, certificate
suplimentare de protecție sau alte forme similare de protecție.
II.        Drepturi de proprietate
intelectuală ale persoanelor juridice ale părților care
participă la acțiuni indirecte de cooperare
1.         Fiecare parte se asigură
că tratamentul aplicat drepturilor și obligațiilor în materie de
proprietate intelectuală ale entităților juridice stabilite pe
teritoriul celeilalte părți care participă la activitățile
indirecte de cooperare, precum și drepturile și obligațiile
conexe care decurg din această participare sunt compatibile cu actele cu
putere de lege, actele administrative și convențiile
internaționale aplicabile părților, inclusiv cu Acordul privind
aspectele comerciale ale drepturilor de proprietate intelectuală, cu anexa
1C la Acordul de la Marrakech de înființare a Organizației Mondiale a
Comerțului, precum și cu Actul de la Paris din 24 iulie 1971 al
Convenției de la Berna privind protecția operelor literare și artistice
și cu Actul de la Stockholm din 14 iulie 1967 al Convenției de la
Paris privind protecția proprietății industriale.
2.         Fiecare parte se asigură, în
ceea ce privește proprietatea intelectuală, că
participanții la activitățile indirecte de cooperare ai
celeilalte părți beneficiază de același tratament ca
participanții proprii, în conformitate cu normele de participare aferente
fiecărui program sau proiect de cercetare, precum și cu actele cu
putere de lege și actele administrative aplicabile.
III. Drepturi de proprietate
intelectuală ale părților
1.         Cu excepția cazurilor în care
părțile au convenit în mod expres altfel, cunoștințelor
generate de către părți pe parcursul activităților
desfășurate în conformitate cu articolul 2 din prezentul acord
li se aplică următoarele reguli:
(a)        aceste cunoștințe sunt
proprietatea părții care le generează. În cazul în care nu poate
fi precizată contribuția fiecăreia dintre părți,
părțile au drepturi de proprietate comună asupra acestor
cunoștințe;
(b)        partea care deține
cunoștințele acordă celeilalte părți drepturi de acces
la acestea în scopul desfășurării activităților
menționate la articolul 2 din prezentul acord. Drepturile de acces
menționate se acordă cu scutire de redevențe.
2.         Cu excepția cazului în care
părțile au convenit altfel, următoarele reguli se aplică
operelor literare cu caracter științific ale părților:
(a)        în cazul în care o parte
publică în reviste, articole, rapoarte, cărți, inclusiv
documente sub formă video sau software, date științifice și
tehnice, informații și rezultate obținute din și în
legătură cu activitățile desfășurate în cadrul
prezentului acord, partea respectivă îi acordă celeilalte
părți o licență universală, neexclusivă,
irevocabilă și scutită de redevențe, pentru traducerea,
reproducerea, adaptarea, transmiterea și difuzarea publică a
lucrărilor respective;
(b)        toate copiile datelor și
informațiilor protejate de drepturi de autor, destinate difuzării
publice și realizate în conformitate cu prezenta secțiune trebuie
să precizeze numele autorului (autorilor) lucrării, exceptând
cazurile în care autorul refuză în mod explicit să i se
menționeze numele. De asemenea, exemplarele trebuie să
conțină o mențiune vizibilă în mod clar a sprijinului
cooperativ al părților.
3.         Cu excepția cazului în care
părțile au convenit în mod expres altfel, informațiilor
confidențiale ale părților li se aplică următoarele
reguli:
(a)        în momentul în care îi
comunică celeilalte părți informații legate de
activitățile desfășurate în temeiul prezentului acord, fiecare
parte trebuie să identifice, prin însemne sau legende de
confidențialitate, informațiile pe care dorește să le
păstreze confidențiale;
(b)        în vederea îndeplinirii unor
obiective specifice de implementare a prezentului acord, partea care
primește informațiile respective le poate divulga, pe propria
răspundere, unor organisme și persoane aflate sub autoritatea sa;
(c)        cu acordul prealabil scris al
părții care furnizează informațiile confidențiale,
partea care primește informațiile confidențiale le poate
disemina mai larg decât se permite la litera b). Părțile
cooperează pentru dezvoltarea procedurilor de solicitare și
obținere a acordului prealabil scris pentru o astfel de diseminare mai
largă, și fiecare parte își dă acordul în măsura în
care politicile, reglementările și legile interne îi permit acest
lucru;
(d)        informațiile nedocumentare pe
care proprietarul dorește să le mențină confidențiale
sau alte informații confidențiale furnizate în cadrul seminarelor sau
al altor reuniuni, organizate în temeiul prezentului acord, între
reprezentanți ai părților sau informațiile rezultate din
detașarea de personal, din folosirea instalațiilor sau din
acțiuni indirecte de cooperare, rămân confidențiale în cazul în
care părții care primește respectivele informații
confidențiale sau privilegiate i s-a adus la cunoștință,
înainte ca acestea să îi fie comunicate, caracterul confidențial al
informațiilor comunicate, în conformitate cu litera (a);
(e)        fiecare parte depune toate
eforturile pentru a se asigura că informațiile confidențiale pe
care le primește în conformitate cu literele (a) și (d) sunt
protejate în conformitate cu prevederile prezentei anexe. În cazul în care una
dintre părți constată că nu este în măsură, sau
se așteaptă să nu poată fi în măsură, să
respecte dispozițiile privind nediseminarea prevăzute la literele (a)
și (d), partea respectivă informează imediat cealaltă
parte. Ulterior, părțile se consultă pentru a stabili
măsurile adecvate care urmează să fie adoptate.
[1]               JO C […], […], p. […].


				|

		52013PC0441

			Propunere de DECIZIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI de introducere a unui regim simplificat de control al persoanelor la frontierele externe, bazat pe recunoașterea unilaterală de către Croația și Cipru a anumitor documente ca fiind echivalente cu vizele naționale ale acestora pentru tranzitul sau șederea preconizată pe teritoriile lor pentru o perioadă care nu depășește 90 de zile în decursul unei perioade de 180 de zile și de abrogare a Deciziilor nr. 895/2006/CE și 582/2008/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului /* COM/2013/0441 final - 2013/0210 (COD) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
La 1 iulie 2013, Croația va adera la
Uniunea Europeană. Pentru Croația, ca
și în cazul extinderilor precedente din 2004 și 2007, în aspectele
legate de acquis-ul Schengen s-a urmat așa-numita „procedură
de punere în aplicare în două etape a acquis-ului Schengen”
(articolul 4 din Actul privind condițiile de aderare a Republicii
Croația și adaptările tratatelor pe care se întemeiază
Uniunea Europeană, denumit în continuare „Actul de aderare din 2012”).
Aceasta implică faptul că, asemenea țărilor care s-au aflat
anterior în curs de aderare, Croația trebuie să aplice, de la data
aderării, dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 539/2001[1] și, prin urmare, trebuie să
impună obligativitatea vizei pentru resortisanții țărilor
terțe enumerate în anexa I la regulamentul respectiv.
Ca și în cazul țărilor care au
aderat la Uniunea Europeană în 2004 și 2007, Croația are această
obligație, inclusiv în cazul în care persoanele în cauză dețin o
viză uniformă, o viză de lungă ședere sau un permis de
ședere eliberat de un stat membru Schengen, întrucât anumite
dispoziții Schengen, cum ar fi cele enumerate în continuare, nu i se
aplică Croației la data aderării:
- normele Schengen de recunoaștere
reciprocă prevăzute la articolele 18 și 21 din Convenția de
punere în aplicare a Acordului Schengen[2]
și la articolul 5 alineatul (4) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 562/2006
(Codul Frontierelor Schengen)[3],
în conformitate cu care străinii care dețin permise de ședere
valabile sau vize de lungă ședere valabile eliberate de unul dintre
statele membre Schengen pot circula liber pentru șederi de scurtă
durată pe teritoriile altor state membre,
- dispozițiile
privind vizele uniforme eliberate prevăzute la articolul 2 alineatul (3)
din Regulamentul (CE) nr. 810/2009 (Codul de vize)[4], în conformitate cu care vizele
uniforme sunt valabile pentru întregul teritoriu al statelor membre ale
spațiului Schengen.
În plus, vizele naționale eliberate de
alte state membre ale UE, care nu sunt încă state membre ale
spațiului Schengen (Cipru), nu sunt valabile, de asemenea, pe teritoriul
Croației.
În scopul de a evita impunerea unor sarcini
administrative inutile asupra țărilor care au aderat la Uniunea
Europeană în 2004 și 2007, prin derogare de la Regulamentul 539/2001,
Decizia nr. 895/2006/CE[5]
și Decizia nr. 582/2008/CE[6]
au autorizat recunoașterea unilaterală facultativă de către
noile state membre care nu pun încă în aplicare în întregime acquis-ul
Schengen a vizelor uniforme, a vizelor de lungă ședere și a permiselor
de ședere eliberate de statele membre ale spațiului Schengen, precum
și a vizelor naționale de scurtă ședere, a vizelor de
lungă ședere și a permiselor de ședere eliberate de alte
state membre care nu pun încă în aplicare în întregime acquis-ul Schengen,
în scopul tranzitului pentru o perioadă care nu depășește
cinci zile. În plus, Decizia nr. 896/2006/CE[7] a autorizat noile state membre
să recunoască permisele de ședere eliberate de Elveția
și Liechtenstein, care nu făceau încă parte din spațiul Schengen
fără frontiere interne, în scopul tranzitului pentru o perioadă
care nu depășește cinci zile.
Persoanele care dețin astfel de documente
au fost deja supuse unui proces de verificare sever efectuat de către
statul emitent din spațiul Schengen și nu sunt considerate ca fiind o
amenințare la adresa ordinii publice sau un risc în materie de
imigrație clandestină de către statul respectiv. Un astfel de regim de recunoaștere unilaterală nu
afectează obligația țărilor aflate în curs de aderare de a
refuza intrarea unei persoane în legătură cu care a fost
semnalată o alertă în baza de date națională în scopul de a
i se refuza intrarea în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) din
Codul Frontierelor Schengen.
În mod similar, prin derogare de la Regulamentul
(CE) nr. 539/2001, prezenta propunere vizează introducerea unui regim
facultativ, care se bazează pe norme comune în conformitate cu care
Croația este autorizată, cu titlu tranzitoriu, până la aplicarea
integrală de către aceasta a acquis-ului Schengen, să
recunoască în mod unilateral ca fiind echivalente cu vizele lor
naționale, vizele uniforme, vizele de lungă ședere și
permisele de ședere eliberate de statele membre ale spațiului
Schengen, precum și documente similare eliberate de statele membre care nu
pun încă în aplicare în întregime acquis-ul Schengen
(Cipru). Cu toate acestea, autorizarea nu se limitează
la scopul tranzitului pentru o perioadă care nu depășește
cinci zile, astfel cum este precizat în Decizia nr. 895/2006 și Decizia nr.
582/2008, ci este valabilă atât pentru tranzit, cât și pentru șederea
preconizată pe teritoriul său pentru o perioadă care nu
depășește 90 de zile, în decursul unei perioade de 180 de zile.
În realitate, la momentul adoptării deciziilor menționate anterior,
Instrucțiunile consulare comune privind vizele pentru misiunile
diplomatice și funcțiile consulare aplicabile la momentul respectiv
încă prevedeau distincția între „vize de tranzit” și „vize de
scurtă ședere”. Această distincție a fost eliminată
prin Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al
Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar
de vize (Codul de vize), astfel încât limitarea menționată anterior
nu mai este oportună.
Deciziile precedente privind tranzitul
menționate anterior, adoptate cu ocazia ultimelor două extinderi ale
UE, reglementează doar vizele uniforme Schengen, și anume, vizele
care permit circulația în spațiul Schengen. Vizele
cu valabilitate teritorială limitată (VTL) au fost excluse din
domeniul de aplicare al deciziilor precedente. Cu toate acestea, în prezent,
trebuie abordată problema Kosovo* (denumirea din Rezoluția 1244 a
Consiliului de Securitate al ONU din 10.6.1999), care nu este recunoscut de
către toate statele Schengen.
Există o diferență esențială
între vizele cu valabilitate teritorială limitată, care, în
principiu, sunt valabile numai pentru teritoriul statului membru emitent,
și astfel de vize eliberate pentru cetățenii din Kosovo [în
conformitate cu articolul 25 alineatul (3) prima teză din Codul vizelor], care
permit circulația în toate statele membre ale spațiului Schengen, cu
excepția celor câteva state membre care nu recunosc Kosovo. Această trăsătură specifică
justifică transpunerea vizelor
cu valabilitate teritorială limitată în aplicarea regimului de recunoaștere
unilaterală, inclusiv din cauză că, în această
situație, nu există o amenințare reală de migrație
neregulamentară sau riscuri de securitate pentru spațiul
Schengen.
Extinderea regimului de recunoaștere
unilaterală printr-un instrument al Uniunii nu ar impune Croației obligații
suplimentare față de cele enumerate în Actul de aderare din 2012. Prin urmare, aceasta nu ar constitui o derogare de la tratatul
de aderare. Punerea în aplicare a regimului propus ar fi facultativă: Croația
ar avea posibilitatea fie de a aplica regimul propus, fie de a elibera în
continuare vizele naționale cerute de tratatul de aderare. În cazul în
care Croația decide să aplice regimul comun, aceasta va trebui
să accepte documentele emise de orice stat membru al spațiului
Schengen, evitând astfel orice distincție în ceea ce privește statul
membru emitent.
În acest context, ar trebui să se
reamintească faptul că, până la data aderării, pe baza
legislației sale naționale, Croația acceptă vizele
Schengen, vizele de lungă ședere și permisele de ședere
valabile eliberate de statele Schengen pentru intrare și ședere sau
tranzit pe teritoriul său.
Propunerea actuală abrogă Decizia
nr. 895/2006/CE și Decizia nr. 582/2008/CE. Cu
privire la statele membre cărora li se adresează aceste decizii
și care au devenit între timp state membre ale spațiului Schengen,
deciziile au devenit caduce (exceptând Cipru)[8]. În ceea ce privește
Cipru, care pune integral în aplicare regimul comun instituit prin Decizia nr. 895/2006/CE,
începând cu data de 10 iulie 2006, și cel instituit prin Decizia nr. 582/2008/CE,
începând cu data de 18 iulie 2008, prezenta propunere prevede că regimul
respectiv se înlocuiește cu un regim care autorizează Cipru, precum
Croația, să recunoască în mod unilateral vizele de scurtă
ședere, vizele de lungă ședere și permisele de ședere
eliberate de statele membre ale spațiului Schengen, precum și vizele
naționale de scurtă ședere, vizele de lungă ședere
și permisele de ședere eliberate de statele membre care nu pun
încă în aplicare în întregime acquis-ul Schengen (Croația)
pentru tranzitul sau șederea pe teritoriile lor pentru o perioadă
care nu depășește 90 de zile în decursul unei perioade de 180 de
zile[9]. Prezenta
propunere prevede că Cipru, precum Croația, este autorizat să
recunoască vizele și permisele de ședere emise de
țările asociate la punerea în practică, aplicarea și
dezvoltarea acquis-ului Schengen.
Acest regim se va aplica până la
sfârșitul perioadei de tranziție și până la participarea
deplină a statelor membre în cauză la spațiul fără
frontiere interne, dată începând cu care recunoașterea reciprocă
a unor astfel de documente devine obligatorie în temeiul articolelor 18
și 21 din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen, al
articolului 5 alineatul (2) din Codul frontierelor Schengen și al Codului
de vize.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII
Rezumat
Principalele elemente ale propunerii pot fi
rezumate după cum urmează:
-           norme comune în conformitate cu
care Croația și Cipru sunt autorizate, cu titlu            tranzitoriu,
să recunoască în mod unilateral vizele uniforme, vizele de lungă
ședere,   vizele cu valabilitate teritorială limitată eliberate
cetățenilor din Kosovo, în       conformitate cu articolul 25
alineatul (3) prima teză din Codul de vize, permisele de        ședere
eliberate de statele membre ale spațiului Schengen, precum și
documente  similare eliberate de fiecare dintre acestea ca fiind echivalente cu
vizele sale naționale       pentru tranzitul sau șederea pe
teritoriul său pentru o perioadă care nu depășește 90
de   zile în decursul unei perioade de 180 de zile;
-           regimul de recunoaștere
unilaterală introdus de prezenta propunere trebuie să se           limiteze
la documente a căror perioadă de valabilitate ar acoperi întreaga
durată a          șederii de scurtă durată în Croația
și Cipru. În acest context și având în vedere        problemele întâmpinate
în trecut (Decizia nr. 895/2006 și Decizia nr. 582/2008) de            către
resortisanții țărilor terțe titulari ai unei vize uniforme
cu o singură intrare, la        întoarcerea din șederea în spațiul
Schengen cu o viză care nu mai era valabilă,      prezenta propunere
ar trebui să limiteze regimul de recunoaștere unilaterală a
vizelor        uniforme, autorizând două intrări sau intrări multiple
în spațiul Schengen.
-           Statele membre vizate de prezenta
decizie au obligația de a comunica Comisiei decizia lor privind utilizarea
autorizării. Comisia va publica informațiile
în Jurnalul Oficial al          Uniunii Europene, garantând astfel transparența
întregului sistem;
-           abrogarea Deciziei nr. 895/2006/CE
și a Deciziei nr. 582/2008/CE.
* Această denumire
nu aduce atingere pozițiilor privind statutul și este conformă
RCSONU 1244/1999 și Avizului CIJ privind declarația de
independență a Kosovo.
Temeiul juridic
Decizia propusă se bazează pe
articolul 77 alineatul (2) literele (a) și (b) din Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, întrucât constituie o măsură
privind politica comună a vizelor și a altor permise de ședere
de scurtă durată, precum și controalele la care sunt supuse
persoanele la trecerea frontierelor externe. Prezentul
instrument va fi adoptat prin procedura legislativă ordinară.
În măsura în care
decizia propusă ar trebui adresată Croației, prezenta propunere este
prezentată sub rezerva intrării în vigoare a Tratatului dintre
statele membre ale Uniunii Europene și Republica Croația privind
aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană[10].
Principiul subsidiarității
Articolul 5 alineatul (3) din Tratatul privind
Uniunea Europeană prevede că, în domenii care nu sunt de
competența sa exclusivă, Uniunea acționează numai în cazul
și în măsura în care obiectivul acțiunii propuse nu poate fi
suficient realizat de către statele membre, ci, datorită
dimensiunilor sau efectelor acțiunii propuse, poate fi realizat mai bine
la nivelul Uniunii. Având în vedere că obiectivul
urmărit prin prezenta propunere necesită derogare de la
legislația în vigoare a Uniunii, acesta poate fi atins numai prin
acțiune la nivelul Uniunii.
Principiul proporționalității
Articolul 5 alineatul (4) din Tratatul privind
Uniunea Europeană prevede că acțiunea Uniunii, în conținut
și formă, nu trebuie să depășească ceea ce este
necesar pentru realizarea obiectivelor tratatelor. Forma
aleasă pentru această acțiune trebuie să permită
propunerii să își atingă obiectivul și să fie
pusă în aplicare într-un mod cât mai eficace posibil. În ceea ce
privește conținutul, această inițiativă
autorizează temporar statele membre în cauză să deroge de la
obligațiile care le revin în temeiul Regulamentului (CE) nr. 539/2001 prin
recunoașterea în mod unilateral a vizelor și a permiselor de
ședere eliberate de state care pun în aplicare în întregime acquis-ul
Schengen, în timpul perioadei de valabilitate a acestora, pentru tranzitul sau
șederea pe teritoriul său pentru o perioadă care nu
depășește 90 de zile în decursul unei perioade de 180 de zile. Intrarea
și șederea persoanelor care dețin vize sau permise de
ședere eliberate de state care pun în aplicare în întregime acquis-ul
Schengen sau de Croația sau Cipru pe teritoriile statelor membre în
cauză nu prezintă niciun risc, întrucât persoanele respective au fost
supuse controalelor aplicabile de către statul care a eliberat viza sau
permisul de ședere. Prin urmare, propunerea de derogare unilaterală
de la Regulamentul (CE) nr. 539/2001 este justificată în scopul de a evita
impunerea unor sarcini administrative inutile asupra statelor membre în
cauză. De asemenea, aceasta se aplică numai pe parcursul unei
perioade de tranziție, până la data integrării complete a
statelor membre în cauză în spațiul comun fără frontiere
interne, dată începând cu care regimul de recunoașterea
reciprocă devine obligatoriu. În plus, derogarea este facultativă,
prin urmare, aceasta nu impune statelor membre în cauză alte
obligații suplimentare față de cele prevăzute de actele de
aderare aplicabile. Așadar, propunerea respectă principiul
proporționalității. Aceasta se prezintă sub forma unei
decizii, asemenea instrumentelor similare adoptate pentru statele membre care
au aderat la UE în 2004 și 2007.
5.           CONSECINȚELE ASUPRA DIFERITELOR
PROTOCOALE ANEXATE LA TRATATE ȘI ASUPRA ACORDURILOR DE ASOCIERE ÎNCHEIATE
CU ȚĂRI TERȚE
Întrucât temeiul juridic al prezentei
propuneri este titlul V din partea a treia a Tratatului privind
funcționarea Uniunii Europene, se aplică sistemul „geometriei
variabile” prevăzut de Protocolul privind poziția Danemarcei, de Protocolul
privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la
spațiul de libertate, securitate și justiție, precum și de
Protocolul privind acquis-ul Schengen integrat în cadrul Uniunii
Europene, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul
privind funcționarea Uniunii Europene. Prin
urmare, Danemarca, Regatul Unit și Irlanda nu participă la adoptarea
acesteia, nu au obligații în temeiul acesteia și nu fac obiectul
aplicării sale. Cel din urmă aspect menționat rezultă
și din faptul că decizia propusă se adresează exclusiv
statelor membre care au obligații în temeiul acquis-ului Schengen,
dar încă nu îl aplică.
Având în vedere că
decizia propusă se adresează exclusiv statelor membre care au
obligații în temeiul acquis-ului Schengen, dar încă nu îl
aplică, prezenta propunere nu constituie o dezvoltare a dispozițiilor
acquis-ului Schengen, în sensul respectivelor acorduri de asociere cu
Norvegia, Islanda, Elveția și Liechtenstein. Prin urmare, aceasta nu obligă
țările menționate anterior. Cu toate acestea, pentru
coerența și buna funcționare a sistemului Schengen, prezenta
decizie reglementează, de asemenea, vizele și permisele de
ședere eliberate de țările asociate la punerea în practică,
aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen.
2013/0210 (COD)
Propunere de
DECIZIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI
A CONSILIULUI
de introducere a unui regim simplificat de
control al persoanelor la frontierele externe, bazat pe recunoașterea
unilaterală de către Croația și Cipru a anumitor documente
ca fiind echivalente cu vizele naționale ale acestora pentru tranzitul sau
șederea preconizată pe teritoriile lor pentru o perioadă care nu
depășește 90 de zile în decursul unei perioade de 180 de zile
 și
de abrogare a Deciziilor nr. 895/2006/CE și 582/2008/CE ale Parlamentului
European și ale Consiliului
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 77 alineatul (2)
literele (a) și (b),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act
legislativ către parlamentele naționale,
hotărând în conformitate cu procedura
legislativă ordinară,
întrucât:
(1)       În temeiul articolului 4
alineatul (1) din Actul de aderare din 2012, Croația, care a aderat la
Uniunea Europeană la data de 1 iulie 2013, trebuie, de la această
dată, să supună obligației de a deține viză
resortisanții țărilor terțe enumerate în anexa I la
Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului din 15 martie 2001 de stabilire a
listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie
să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și
a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt
exonerați de această obligație[11].
(2)       În conformitate cu articolul 4
alineatul (2) din Actul de aderare din 2012, dispozițiile acquis-ului
Schengen privind condițiile și criteriile de eliberare a vizelor
uniforme, precum și dispozițiile privind recunoașterea
reciprocă a vizelor și echivalența dintre permisele de
ședere/vizele de lungă ședere și vizele de scurtă
ședere, se aplică în Croația numai în temeiul unei decizii a
Consiliului în acest sens. Cu toate acestea,
dispozițiile sunt obligatorii pentru statul membru respectiv începând cu
data aderării.
(3)       Prin urmare, Croația are
obligația de a elibera vize naționale pentru intrarea sau tranzitul
pe teritoriul său, resortisanților țărilor terțe care
dețin o viză uniformă, o viză de lungă ședere sau
un permis de ședere eliberat de un stat membru care aplică integral acquis-ul
Schengen ori un document similar eliberat de Cipru.
(4)       Titularii de documente
eliberate de statele membre, precum și de documente eliberate de Cipru nu
prezintă niciun risc pentru Croația, întrucât aceștia au fost
supuși tuturor controalelor necesare de către statele membre
respective. Pentru a evita impunerea unor sarcini
administrative suplimentare nejustificate Croației, ar fi necesară
adoptarea de norme comune prin care Croația să fie autorizată
să recunoască în mod unilateral anumite documente eliberate de statele
membre ca fiind echivalente cu vizele sale naționale și să
instituie un regim simplificat de control al persoanelor la frontierele
externe, bazat pe această echivalență unilaterală.
(5)       Normele comune introduse prin
Decizia nr. 895/2006/CE și prin Decizia nr. 582/2008/CE ar trebui
abrogate. În ceea ce privește Cipru, care pune în aplicare regimul comun
instituit prin Decizia nr. 895/2006/CE începând cu data de 10 iulie 2006
și cel stabilit prin Decizia nr. 582/2008/CE începând cu data de 18 iulie 2008,
ar fi necesară adoptarea de norme comune prin care Cipru să fie
autorizat, precum Croația, să recunoască în mod unilateral
anumite documente eliberate de statele membre care pun în aplicare în întregime
acquis-ul Schengen, precum și documente similare eliberate de
Croația, ca fiind echivalente cu vizele sale naționale și
să instituie un regim simplificat de control al persoanelor la frontierele
externe, bazat pe această echivalență unilaterală.
(6)       Regimul simplificat
prevăzut în prezenta decizie ar trebui să se aplice pentru o
perioadă de tranziție, până la o dată care urmează a
fi stabilită într-o decizie a Consiliului, astfel cum se
menționează în articolul 3 alineatul (2) primul paragraf din Actul de
aderare din 2003 în ceea ce privește Ciprul și în articolul 4
alineatul (2) primul paragraf din Actul de aderare din 2012 în ceea ce
privește Croația.
(7)       Participarea la regimul
simplificat ar trebui să fie facultativă, fără a impune
statelor membre obligații suplimentare în afară de cele
prevăzute de Actul de aderare din 2003 și Actul de aderare din 2012.
(8)       Normele comune ar trebui
să se aplice vizelor uniforme de scurtă ședere, vizelor de
lungă ședere și permiselor de ședere eliberate de statele
membre care pun în aplicare în întregime acquis-ul Schengen, vizelor cu
valabilitate teritorială limitată eliberate în conformitate cu
articolul 25 alineatul (3) prima teză din Codul de vize și vizelor de
scurtă ședere, vizelor de lungă ședere și permiselor
de ședere eliberate de țările asociate la punerea în practică,
aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, precum și
vizelor de scurtă ședere, vizelor de lungă ședere și
permiselor de ședere eliberate de Croația și Cipru. Recunoașterea unui document ar trebui limitată la
perioada de valabilitate a documentului respectiv.
(9)       Condițiile de intrare
prevăzute la articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 562/2006
al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de
instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de
către persoane (Codul Frontierelor Schengen)[12] trebuie să fie
îndeplinite, cu excepția condiției prevăzute la articolul 5
alineatul (1) litera (b), în măsura în care prezenta decizie creează
un regim de recunoaștere unilaterală de către Croația
și Cipru a anumitor documente eliberate de statele membre care pun în
aplicare în întregime acquis-ul Schengen, precum și a documentelor
similare eliberate de Croația și Cipru pentru tranzitul sau
șederea pe teritoriile lor pentru o perioadă care nu
depășește 90 de zile în decursul unei perioade de 180
de zile.
(10)     Deoarece obiectivul prezentei
decizii, și anume introducerea unui regim de recunoașterea
unilaterală de către Croația și Cipru a anumitor documente
emise de alte state, nu poate fi realizat în mod suficient de statele membre,
prin urmare, acesta poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii, Uniunea
poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul
subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din
Tratatul privind Uniunea Europeană. De asemenea,
în conformitate cu principiul proporționalității, prevăzut
la același articol, prezenta decizie nu depășește ceea ce
este necesar pentru atingerea acestui obiectiv.
(11)     În ceea ce privește
Islanda și Norvegia, prezenta decizie nu constituie o dezvoltare a acquis-ului
Schengen, în sensul Acordului încheiat de Consiliul Uniunii Europene, Republica
Islanda și Regatul Norvegiei în ceea ce privește asocierea acestor
două state la punerea în practică, aplicarea și dezvoltarea
acquis-ului Schengen[13],
întrucât aceasta se adresează numai Croației și Ciprului, care
nu pun încă în aplicare în întregime acquis-ul Schengen.
(12)     În ceea ce privește
Elveția, prezenta decizie nu constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului
Schengen, în sensul Acordului semnat între Uniunea Europeană, Comunitatea
Europeană și Confederația Elvețiană cu privire la
asocierea Confederației Elvețiene la punerea în practică,
aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen[14] și se
adresează doar Croației și Ciprului, care nu pun încă în
aplicare în întregime acquis-ul Schengen.
(13)     În ceea ce privește
Liechtenstein, prezenta decizie nu constituie o dezvoltare a acquis-ului
Schengen, în sensul protocolului semnat de Uniunea Europeană, Comunitatea
Europeană, Confederația Elvețiană și Principatul
Liechtenstein cu privire la aderarea Principatului Liechtenstein la Acordul
dintre Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și
Confederația Elvețiană privind asocierea Confederației
Elvețiene la punerea în practică, aplicarea și dezvoltarea
acquis-ului Schengen[15]
și se adresează doar Croației și Ciprului, care nu pun
încă în aplicare în întregime acquis-ul Schengen.
(14)     Cu toate acestea, pentru
coerența și buna funcționare a sistemului Schengen, prezenta
decizie se aplică, de asemenea, vizelor și permiselor de ședere
eliberate de țări terțe care sunt asociate la punerea în
practică, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen
și pun în aplicare în întregime acquis-ul Schengen, precum
Islanda, Liechtenstein, Norvegia și Elveția.
(15)     În conformitate cu articolele 1
și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei, anexat la
Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea
prezentei decizii.
(16)     Prezenta decizie constituie o
dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Regatul
Unit nu participă, în conformitate cu Decizia 2000/365/CE a Consiliului
din 29 mai 2000 privind solicitarea Regatului Unit al Marii Britanii și
Irlandei de Nord de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului
Schengen[16];
prin urmare, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentei decizii.
(17)     Prezenta decizie constituie o
dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Irlanda nu
participă, în conformitate cu Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie
2002 privind solicitarea Irlandei de a participa la unele dintre
dispozițiile acquis-ului Schengen[17];
prin urmare, Irlanda nu participă la adoptarea prezentei decizii,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Prezenta decizie introduce un regim
simplificat de control al persoanelor la frontierele externe, prin care
Croația și Cipru pot recunoaște în mod unilateral, ca fiind
echivalente cu vizele lor naționale de tranzit sau de ședere
preconizată pe teritoriul lor pentru o perioadă care nu
depășește 90 de zile în decursul unei perioade de 180 de zile,
documentele menționate la articolul 2 alineatul (1) și cele
menționate la articolul 3, eliberate de statele membre și de
țările asociate la punerea în practică, aplicarea și
dezvoltarea acquis-ului Schengen care pun în aplicare în întregime acquis-ul
Schengen, precum și de Cipru și Croația, resortisanților
țărilor terțe care intră sub incidența obligației
de a deține viză în temeiul Regulamentului (CE) nr. 539/2001.
Punerea în aplicare a prezentei decizii nu
afectează controalele efectuate asupra persoanelor la frontierele externe,
în conformitate cu articolele 5-13 și articolele 18 și 19 din
Regulamentul (CE) nr. 562/2006.
Articolul 2
1. Croația și Cipru pot considera ca
fiind echivalente cu vizele lor naționale, în scopul tranzitului sau al
șederilor preconizate pe teritoriul lor pentru o perioadă care nu
depășește 90 de zile în decursul unei perioade de 180 de
zile, următoarele documente eliberate de statele membre care aplică
integral acquis-ul Schengen, indiferent de naționalitatea
titularilor:
(i) o „viză
uniformă”, definită la articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul
(CE) nr. 810/2009, valabilă pentru 2 intrări sau pentru intrări
multiple;
(ii) o „viză de
lungă ședere”, menționată la articolul 18 din
Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen;
(iii) un „permis de
ședere”, definit la articolul 2 alineatul (15) din Regulamentul (CE) nr. 562/2006.
2. De asemenea, Croația
și Cipru pot considera ca fiind echivalente cu vizele lor naționale,
în scopul tranzitului sau al șederilor preconizate pe teritoriul lor
pentru o perioadă care nu depășește 90 de zile în decursul
unei perioade de 180 de zile, vizele cu valabilitate teritorială
limitată eliberate în conformitate cu articolul 25 alineatul (3) prima
teză din Codul de vize.
3. În cazul în care
Croația sau Cipru decid să aplice prezenta decizie, acestea recunosc
toate documentele menționate la alineatele (1) și (2), indiferent de
statul membru care a eliberat documentul.
Articolul 3
1.         În cazul în care Croația sau
Cipru decid să aplice articolul 2, acestea pot, în plus, să     recunoască
ca fiind echivalente cu vizele lor naționale, în scopul tranzitului sau al     șederilor
preconizate pe teritoriul lor pentru o perioadă care nu depășește
90 de zile în       decursul unei perioade de 180 de zile:
            (i) vizele naționale de
scurtă ședere și vizele naționale de lungă ședere
eliberate de Cipru sau Croația în formatul uniform stabilit de
Regulamentul (CE) nr. 1683/95[18];
            (ii) permisele de ședere eliberate
de Cipru sau Croația în conformitate cu formatul      uniform stabilit de
Regulamentul (CE) nr. 1030/2002[19].
2.         Documentele eliberate de Croația
care pot fi recunoscute sunt enumerate în anexa I.
            Documentele eliberate de Cipru
care pot fi recunoscute sunt enumerate în anexa II.
Articolul 4
Durata de valabilitate a documentelor
menționate la articolele 2 și 3 trebuie să acopere durata
tranzitului sau a șederii.
Articolul 5
Croația și Cipru notifică
Comisia în termen de 10 zile lucrătoare de la data intrării în
vigoare a prezentei decizii, în cazul în care acestea decid să aplice
prezenta decizie. Comisia publică informațiile comunicate de statele
membre în cauză în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 6
Decizia nr. 895/2006/CE a Parlamentului European
și a Consiliului și Decizia nr. 582/2008/CE a Parlamentului
European și a Consiliului se abrogă.
Articolul 7
Prezenta decizie intră în vigoare în a
douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii
Europene.
Aceasta se aplică până la data
stabilită printr-o decizie a Consiliului adoptată în temeiul
articolului 3 alineatul (2) primul paragraf din Actul de aderare din 2003 în
ceea ce privește Cipru, și al articolului 4 alineatul (2) primul
paragraf din Actul de aderare din 2012 în ceea ce privește Croația,
dată de la care se aplică statului membru în cauză toate
dispozițiile acquis-ului Schengen privind politica comună în
domeniul vizelor și al circulației resortisanților din
țări terțe care își au reședința legală pe
teritoriul statelor membre.
Articolul 8
Prezenta decizie se adresează
Croației și Ciprului.
Adoptată la Bruxelles,
Pentru Parlamentul European                      Pentru
Consiliu
Președintele                                                  Președintele
ANEXA I
Listă cu documentele eliberate de CROAȚIA
Vize
–
Kratkotrajna viza („C”) – viză de scurtă
ședere (tip „C”)
Permise de ședere
–
Odobrenje boravka – autorizație de ședere
–
Osobna iskaznica za stranca – carte de identitate
pentru resortisanții străini
ANEXA II
Listă cu documentele eliberate de CIPRU
Θ ε ω ρ ή σ ε ι ς (
Vize)
— Θεώρηση
διέλευσης —
Κατηγορία „Β” (viză de
tranzit — tip „B”)
— Θεώρηση
για παραμονή
βραχείας
διάρκειας —
Κατηγορία „Γ” (viză de
scurtă ședere — tip „C”);
— Ομαδική
θεώρηση —
Κατηγορίες „Β”
και „Γ” (viză colectivă — tip „B” și „C”)
Ά δ ε ι ε ς π α ρ
α μ ο ν ή ς ( Permise de ședere)
—
Προσωρινή
άδεια
παραμονής
(απασχόληση,
επισκέπτης,
φοιτητής) permis temporar de
ședere (angajare, vizitator, student)
—
Άδεια εισόδου
(απασχόληση,
φοιτητής) permis de intrare (angajare,
student)
— Άδεια
μετανάστευσης
(μόνιμη άδεια) permis de
imigrare (permis permanent)
[1]               JO L 81, 21.3.2001, p.1.
[2]               JO L 239, 22.9.2000, p. 19.
[3]               JO L 105, 13.4.2006, p. 1.
[4]               JO L 243, 15.9.2009, p.1.
[5]               JO L 167, 20.6.2006, p. 1.
[6]               JO L 161, 20.6.2008, p.30.
[7]               JO L 167, 20.6.2006, p.8.
[8]               La prezentarea propunerii,
Comisia pornește de la premisa că până la 1 iulie 2013, Bulgaria
și România vor aplica în întregime acquis-ul Schengen.
[9]               În conformitate cu articolul 5 din Decizia nr. 896/2006/CE,
aceasta a devenit inaplicabilă din momentul în care Elveția și
Liechtenstein au aderat la spațiul Schengen.
[10]             JO L 112, 24.4.2012, p. 10.
[11]             JO L 81, 21.3.2001, p. 1.
[12]             JO L 105, 13.4.2006, p. 1.
[13]             JO L 176, 10.7.1999, p. 36.
[14]             JO L 53, 27.2.2008, p. 1.
[15]             JO L 83, 26.3.2008, p. 5.
[16]             JO L 131, 1.6.2000, p. 43.
[17]             JO L 64, 7.3.2002, p. 20.
[18]             JO L 164, 14.7.1995, p. 1.
[19]             JO L 157, 15.6.2002, p. 1.