				|

		52013PC0147

			Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI privind măsuri de reducere a costului instalării rețelelor de comunicații electronice de mare viteză /* COM/2013/0147 final - 2013/0080 (COD) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
Prezenta expunere de motive prezintă
propunerea de regulament al Parlamentului European și al Consiliului
privind măsuri de reducere a costului instalării rețelelor de
comunicații electronice de mare viteză.
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
1.1.        Obiectivele
propunerii
Obiectivele regulamentului propus sunt
reducerea costului și mărirea eficienței instalării
infrastructurii de comunicații electronice de mare viteză prin
extrapolarea celor mai bune practici existente pe teritoriul UE, îmbunătățind
astfel condițiile de instituire și funcționare a pieței
interne într-un domeniu care sprijină dezvoltarea practic a tuturor
sectoarelor economiei.
În realitate, este pe larg acceptat faptul
că lucrările de construcții civile constituie partea
dominantă a costurilor globale de instalare a rețelelor[1], indiferent de tehnologia utilizată, iar în cazul anumitor
tehnologii aceste costuri se pot ridica până la 80 %.
Prevederea anumitor drepturi și
obligații aplicabile direct în toate etapele implementării infrastructurii
poate conduce la reduceri semnificative ale costurilor. Barierele aflate în
calea investițiilor și a accesului pe piață pot fi reduse
prin permiterea unei utilizări mai intensive a infrastructurii fizice
existente, printr-o cooperare consolidată în ceea ce privește
lucrările de construcții civile planificate, prin simplificarea
procedurilor de acordare a autorizațiilor și prin înlăturarea
obstacolelor din calea infrastructurilor interioare pregătite pentru rețelele
de mare viteză.
Această inițiativă
abordează, prin urmare, patru aspecte critice principale: (1)
ineficiențe sau blocaje legate de utilizarea infrastructurii fizice
existente (cum ar fi, de exemplu, conductele, țevile, gurile de vizitare,
cabinetele, stâlpii, pilonii, antenele, turnurile și alte construcții
de sprijin), (2) blocaje legate de coinstalare, (3) ineficiențe în ceea ce
privește acordarea autorizațiilor administrative și, în cele din
urmă, (4) blocaje legate de instalarea în interiorul clădirilor.
Deoarece fiecare aspect critic este legat de o
etapă specifică a procesului de extindere, soluționarea
concertată a acestor aspecte problematice se va traduce printr-un set de
acțiuni coerente, care se vor potența reciproc. Un studiu
estimează că, dacă s-ar lua măsuri pentru soluționarea
setului de aspecte critice identificate, reducerea potențială a
cheltuielilor de capital de care ar beneficia operatorii s-ar situa în
intervalul 20-30 % din costul total al investiției[2], putându-se ridica, cu alte cuvinte, până la 63 de miliarde EUR
până în 2020[3].
Pentru a maximiza sinergiile între
rețele, regulamentul se adresează nu doar furnizorilor de rețele
de comunicații electronice, ci oricărui proprietar de infrastructuri
fizice, cum ar fi cele de energie electrică, gaze, apă și
canalizare, încălzire și servicii de transport, adecvate pentru a
găzdui elemente ale rețelelor de comunicații electronice.
1.2.        Context
general
Conform raportului din 2010 privind piața
unică[4], serviciile și infrastructura de telecomunicații din UE sunt
încă foarte fragmentate de-a lungul frontierelor naționale. Un raport
mai recent privind costul non-Europei în sectorul comunicațiilor
electronice[5] a arătat că potențialul neexploatat al pieței
unice corespunde unei sume anuale de 0,9 % din PIB, echivalentul a 110
miliarde de euro.
Infrastructura de bandă largă de
mare viteză reprezintă coloana vertebrală a pieței unice
digitale și o condiție prealabilă a competitivității
la nivel mondial, de exemplu în domeniul comerțului electronic. Așa
cum s-a reamintit în comunicarea referitoare la Actul privind piața
unică II[6], o creștere de 10 % a penetrării benzii largi poate
conduce la o creștere anuală a PIB-ului de 1-1,5 % și la o
creștere a productivității muncii cu 1,5[7], iar
inovarea bazată pe utilizarea benzii largi în întreprinderi creează
locuri de muncă, având potențialul de a genera 2 milioane de noi
locuri de muncă până în 2020[8].
O mare parte a acestui potențial
neexploatat aparține infrastructurilor de rețea: demersurile
legislative diferite în ceea ce privește extinderea rețelelor
măresc costul accesului la piețele naționale, împiedică
exploatarea economiilor de scară la nivel de servicii și echipamente
și îngreunează dezvoltarea unor servicii inovatoare, care ar putea fi
create pe rețele de foarte mare viteză funcționând în mod
continuu la nivel transfrontalier. În timp ce instalarea rețelelor de
acces implică adesea dispoziții și proceduri administrate la
nivel local, acest tip de măsuri, cum ar fi dispozițiile cu aplicare
locală, pot să afecteze indirect libertatea de a presta servicii
și să justifice intervenția Uniunii[9]. În plus,
în temeiul articolului 114 din TFUE, Uniunea a legiferat anterior, cu
scopul de a încuraja instalarea infrastructurii de rețea locale, prin
degruparea buclei locale[10].
Uniunea nu își poate permite să lase
cetățenii și întreprinderile în afara ariei de acoperire a
acestor infrastructuri și a subscris la obiectivele ambițioase ale
Agendei digitale pentru Europa în ceea ce privește banda largă:
bandă largă de bază pentru toți europenii până în 2013,
iar până în 2020, (i) acces la viteze de peste 30 Mbps pentru
toți europenii și (ii) abonamente la conexiuni internet de peste 100 Mbps
pentru cel puțin 50 % din familiile europene. Aceste obiective vor fi
atinse doar cu condiția reducerii costurilor de instalare a
infrastructurii în întreaga UE.
1.3.        Context
politic
Agenda digitală pentru Europa este o
inițiativă emblematică din cadrul Strategiei Europa 2020, care
vizează realizarea unor beneficii economice și sociale sustenabile
grație unei piețe digitale unice bazate pe internetul rapid și
ultrarapid și pe aplicațiile interoperabile.
Ea a subliniat, în particular, necesitatea
reducerii costurilor instalării benzii largi pe întreg teritoriul Uniunii,
inclusiv prin realizarea unei planificări și coordonări adecvate
și prin reducerea sarcinii administrative[11].
Consiliul European din 1 și 2 martie 2012
a chemat la acțiune, la nivelul Uniunii, pentru asigurarea unei mai bune
acoperiri de bandă largă, inclusiv prin reducerea costurilor
infrastructurilor de bandă largă de mare viteză[12].
Comunicarea intitulată „Actul privind
piața unică II: Împreună pentru o nouă creștere” a
identificat inițiativa ca fiind una dintre cele 12 acțiuni‑cheie
care vor stimula creșterea, ocuparea forței de muncă și
încrederea în piața unică și vor genera efecte reale pe teren[13]. În Actul privind piața unică II, adoptarea propunerii
Comisiei este prevăzută pentru primul trimestru al anului 2013.
Consiliul European din 13 și 14 decembrie 2012 a solicitat
Comisiei să prezinte toate propunerile‑cheie până în
primăvara anului 2013[14].
2.           REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU
PĂRȚILE INTERESATE ȘI EVALUAREA IMPACTULUI
2.1.        Consultarea
publică a părților interesate
Serviciile Comisiei au organizat o consultare
publică în perioada 27 aprilie – 20 iulie 2012, invitând părțile
interesate să răspundă la cinci seturi de întrebări care
acopereau întregul lanț al instalării rețelei, de la faza de
planificare, la conectarea utilizatorilor finali[15].
S-au primit peste o sută de
răspunsuri scrise de la diverse părți interesate provenind din 26
de țări ale UE și AELS. Categoriile de respondenți cel mai
bine reprezentate au fost furnizorii de comunicații electronice (27)
și asociațiile profesionale ale acestora (14), dar și
organismele publice, inclusiv autorități centrale [22, printre care 6
autorități naționale de reglementare (ANR)] și locale (9).
Alți furnizori de utilități (7) și-au transmis opiniile în
principal prin intermediul asociațiilor profesionale. Au răspuns, de
asemenea, producătorii de echipamente (5) și asociațiile
profesionale din domeniul construcțiilor civile și al TIC (6).
În general, respondenții au primit în mod
favorabil intenția Comisiei de a lansa o inițiativă privind
reducerea costurilor de inginerie civilă legate de extinderea benzii largi
la nivelul întregii piețe unice. Majoritatea acestora au confirmat
existența ineficiențelor și a blocajelor, precum și a
potențialului de reducere a costurilor. Părțile interesate au
recunoscut în mod clar existența unor probleme și necesitatea
adoptării de măsuri. Au fost propuse mai multe soluții, unele
foarte ambițioase, iar altele mai moderate.
Pe lângă consultarea publică,
serviciile Comisiei au creat o platformă de discuții privind
internetul, pentru a aduna ideile părților interesate făcând
apel la o externalizare deschisă[16].
Serviciile Comisiei întrețin contacte
periodice cu principalele părți interesate, fie ele publice sau
private, din toate sectoarele vizate.
2.2         Studii
și alte surse de informații
Serviciile Comisiei au comandat două
studii: unul, încredințat grupului Deloitte, referitor la practici de
reducere a costurilor în ceea ce privește extinderea infrastructurilor
pasive de bandă largă[17], iar
celălalt, încredințat grupului Analysys Mason, pentru a sprijini
evaluarea impactului care însoțește prezenta propunere[18].
În plus, serviciile Comisiei s-au inspirat
și din alte surse de informații, studii și bune practici
naționale (prezentate de Germania, Spania, Franța, Italia, Lituania,
Țările de Jos, Polonia, Portugalia, Slovenia, Suedia și Regatul
Unit)[19]. Serviciile competente ale Comisiei au colectat, de asemenea,
informații detaliate, prin intermediul autorităților
naționale de reglementare.
2.3         Evaluarea
impactului regulamentului propus
Serviciile Comisiei au efectuat o evaluare a
impactului[20]. Patru opțiuni de politică au fost alese pentru a fi supuse
unei analize ulterioare:
Opțiunea 1: scenariul statu quo:
menținerea abordării actuale de monitorizare, întărire a
aplicării legii și furnizare de orientări.
Opțiunea 2: promovarea creșterii
eficienței în sectorul telecomunicațiilor – recomandarea de
măsuri vizând o aplicare mai coerentă și mai armonizată a
cadrului de reglementare pentru comunicațiile electronice, de către
autoritățile naționale de reglementare.
Opțiunea 3: facilitarea creșterii
eficienței în toate sectoarele – propunere de regulament vizând deblocarea
potențialului de cooperare intersectorială; această opțiune
se împarte în două subopțiuni care prevăd fie doar un regulament
(3a), fie o combinație între un regulament și o recomandare (3b).
Opțiunea 4: impunerea unor măsuri de
creștere a eficienței – propunere legislativă de completare a
cadrului actual de reglementare, pentru a impune măsuri care
depășesc cadrul opțiunii 3, cum ar fi atlase ale
infrastructurilor, accesul la infrastructură bazat pe costuri, impunerea
cooperării în cadrul lucrărilor de inginerie civilă, chiar
și în cazul celor nefinanțate din fonduri publice și instalarea
de infrastructuri pregătite pentru rețele de mare viteză și
în clădirile vechi.
Analiza opțiunilor se axează în
special pe costurile și beneficiile directe ale părților
interesate, pe efectele preconizate asupra investițiilor în rețea
și a extinderii benzii largi și pe o analiză macroeconomică
mai largă a efectelor în planul bunăstării consumatorilor, al creșterii,
al competitivității și al pieței unice.
Conform raportului de evaluare a impactului,
cea mai bună opțiune disponibilă este opțiunea 3a,
deoarece aceasta permite atingerea obiectivelor identificate, oferă un bun
raport costuri/beneficii și permite exploatarea potențialului de
reducere a costurilor într-o manieră eficientă și coerentă
cu obiectivele generale ale politicii UE, respectând principiile
proporționalității și subsidiarității.
Pentru alegerea instrumentului propus, a se
vedea secțiunea 3.4 de mai jos.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII
3.1.        Temei
juridic
Propunerea se bazează pe articolul 114
din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Această
opțiune se fondează pe obiectivele propunerii, care vizează
îmbunătățirea condițiilor de instituire și
funcționare a pieței interne.
În plus, după cum o confirmă
jurisprudența, acest articol conferă putere discreționară
corpului legislativ al Uniunii care, în funcție de contextul general
și de circumstanțele specifice ale chestiunii de armonizat, poate
alege tehnica de armonizare pe care o consideră a fi cea mai adecvată
pentru atingerea rezultatului dorit, în particular în domenii ce prezintă
caracteristici tehnice complexe[21].
3.2.        Subsidiaritate

Intervenția europeană propusă,
al cărei scop este reducerea costurilor de instalare a infrastructurii de
comunicații electronice de mare viteză, este justificată de
principiul subsidiarității.
Principiul subsidiarității
urmărește două obiective. Pe de o parte, el permite Uniunii
să acționeze în cazul în care o problemă nu poate fi
soluționată în mod corespunzător de acțiunea
individuală a statelor. Pe de altă parte, el urmărește
să întărească autoritatea statelor membre în acele domenii care
nu pot fi abordate cu mai multă eficacitate printr-o acțiune la
nivelul Uniunii. Scopul este de a aduce procesul decizional din Uniune cât mai
aproape de cetățean.
Regulamentul propus se axează pe
definirea unor drepturi și obligații specifice, direct aplicabile,
pentru a facilita planificarea și executarea pe de o parte a extinderii
infrastructurii fizice, iar pe de altă parte a lucrărilor de
construcții civile, incluzând dispoziții auxiliare pentru a asigura
transparența informațiilor relevante și coordonarea procedurilor
administrative. Pe lângă acestea, el prevede cerințe privind
infrastructura fizică interioară pentru clădirile noi și
lucrările majore de renovare.
Măsurile avute în vedere se bazează
pe bunele practici existente în mai multe state membre, cum ar fi cele privind
reutilizarea infrastructurii fizice existente în Lituania și Portugalia,
transparența infrastructurii existente în Belgia și Germania,
coinstalarea în Finlanda și Suedia, simplificarea drepturilor de trecere
și a procedurilor administrative în Țările de Jos și
Polonia și infrastructura de bandă largă de mare viteză în
clădirile noi din Spania și Franța[22]. Unele
state membre au introdus măsuri care, într-un anumit sens,
depășesc chiar măsurile propuse, cum ar fi de exemplu
ghișeul unic din Grecia. Regulamentul propus nu aduce atingere unor astfel
de dispoziții mai detaliate, stabilite prin legislația
națională.
Regulamentul propus nu aduce de asemenea
atingere niciunei măsuri specifice de reglementare, cum ar fi impunerea de
măsuri corective referitoare la întreprinderile cu putere semnificativă
pe piață, luate de autoritățile naționale de
reglementare în temeiul cadrului de reglementare al Uniunii pentru
comunicațiile electronice.
Măsurile propuse sunt necesare la nivelul
Uniunii pentru a îmbunătăți condițiile de instituire
și funcționare a pieței interne, cu scopul de a:
–
înlătura, din calea funcționării
pieței unice, obstacolele cauzate de mozaicul de norme și practici
administrative de la nivel național și subnațional, care
împiedică dezvoltarea și creșterea întreprinderilor europene, au
un impact negativ asupra competitivității europene și
creează bariere în calea investițiilor și a
activităților transfrontaliere, obstrucționând, astfel,
libertatea de a presta servicii și de a furniza rețele de
comunicații electronice, garantată de legislația existentă
a Uniunii. Pentru a exemplifica, abordările reglementare dispersate
și netransparente în ceea ce privește extinderea rețelelor cresc
costul accesului la fiecare piață națională. Această
fragmentare constituie un obstacol pentru societățile multinaționale
sau naționale care își propun să realizeze economii de
scară la nivel european, în contextul unei concurențe mondiale din ce
în ce mai accentuate. De asemenea, ea îngreunează dezvoltarea unor
servicii inovatoare care ar putea fi create pe rețele de foarte mare
viteză, funcționând în mod continuu la nivel transfrontalier.
–
stimula acoperirea generalizată cu bandă
largă, care reprezintă o condiție prealabilă pentru
dezvoltarea pieței digitale unice, contribuind astfel, deopotrivă, la
eliminarea unui obstacol important din calea definitivării pieței
unice și la realizarea coeziunii teritoriale; aceste obiective vor fi
atinse doar cu condiția reducerii costurilor asociate extinderii
infrastructurii în întreaga UE;
–
transforma în realitate importantul potențial
neexploatat al reducerii costurilor și al facilitării extinderii
benzii largi, inclusiv prin extrapolarea, la nivelul întregii UE, a bunelor
practici existente, ori de câte ori acestea sunt disponibile.
–
simplifica procedurile privind planificarea eficace
și investițiile pe scară largă, facilitând astfel
dezvoltarea de operatori paneuropeni.
–
asigura tratamentul egal și nediscriminarea
întreprinderilor și a investitorilor, în conformitate cu „acele obiective
și sarcini strâns legate de obiectul”[23]
mai multor instrumente deja prevăzute de legislația UE, în particular
pentru sectorul comunicațiilor electronice[24], dar și pentru alte
sectoare (de exemplu, companiile de utilități publice care doresc
să obțină un profit de pe urma propriilor infrastructuri fizice
sau sinergiile în crearea rețelelor inteligente).
S-au luat o serie de măsuri pentru ca
prezenta propunere să respecte principiul subsidiarității.
–
în primul rând, statele membre pot să
mențină sau să adopte dispoziții mai detaliate care să
specifice sau să completeze obligațiile prevăzute de
regulamentul propus, de exemplu în ceea ce privește accesul la
infrastructurile existente, coordonarea lucrărilor de construcții
civile și coinstalarea.
–
în plus, deși conform cadrului de reglementare
a comunicațiilor electronice, sarcinile create de regulamentul propus sunt
atribuite în mod implicit autorității naționale de reglementare
(ANR) independente, având în vedere expertiza și independența
acesteia, statele membre pot desemna organisme competente diferite, în
conformitate cu sistemul constituțional național de atribuire a
competențelor și puterilor[25],
la un nivel optim de agregare, dacă acest lucru poate garanta
creșterea eficienței în îndeplinirea sarcinilor alocate. Sunt vizate
toate sarcinile prevăzute de regulament: punctul de informare privind
acordarea autorizațiilor, transparența și soluționarea
litigiilor.
–
în al doilea rând, în ceea ce privește
transparența infrastructurii fizice existente – chiar dacă un anumit
număr de state membre au pus în aplicare diferite inițiative de
cartografiere, sub forma unor aplicații ale sistemelor de informații
geografice (SIG) care, în unele state membre, acoperă nu doar
infrastructura de comunicații electronice, ci și infrastructura
fizică a altor utilități – prezenta propunere nu impune statelor
membre să întreprindă un astfel de exercițiu de cartografiere.
De asemenea, ea nu impune agregarea sau stocarea datelor într-un punct de
contact unic. Obligația impusă statelor membre este aceea de „a pune
la dispoziție” aceste date într-un punct de informare unic, obiectiv care
ar putea fi realizat prin furnizarea de hyperlinkuri către alte situri. În
mod similar, propunerea nu impune nicio obligație generală de
prenotificare a lucrărilor de construcții civile planificate. Ea
permite mai degrabă furnizorilor de servicii de comunicații
electronice să solicite aceste informații de la furnizorii de
rețele, pentru instalarea rețelelor de comunicații electronice
de mare viteză.
–
În al treilea rând, legat de acordarea
autorizațiilor, prezenta propunere nu afectează autonomia
procedurală a statelor membre în ceea ce privește atribuirea
competențelor pe plan intern. Deși informațiile privind
diferitele proceduri de acordare a autorizațiilor trebuie să fie
disponibile, iar cererile trebuie depuse prin intermediul punctului de contact,
rolul acestuia din urmă se limitează la distribuirea diferitelor
autorizații și la coordonarea procesului de acordare a
autorizațiilor. În plus, diferitele termene sunt armonizate doar implicit,
statele membre putând să mențină sau să introducă
propriile termene, fără a aduce atingere altor termene sau
obligații specifice prevăzute pentru buna desfășurare a
procedurii, aplicabile în conformitate cu legislația națională
sau cea a UE.
–
în sfârșit, în ceea ce privește
echipamentele interioare, regulamentul propus permite statelor membre să
adapteze obligațiile prevăzute la particularitățile
naționale și locale, prin excluderea din sfera sa de aplicare a unor
categorii de clădiri, cum ar fi imobilele colective sau clădirile
renovate, cu respectarea deplină a principiilor subsidiarității
și proporționalității.
3.3.        Proporționalitate

Măsurile propuse sunt justificate și
din punctul de vedere al proporționalității.
Măsurile de reducere a costurilor propuse
se concentrează pe sporirea coordonării și a transparenței
și pe armonizarea instrumentelor minime, permițând părților
interesate relevante să exploateze sinergiile și să reducă
ineficiențele în procesul de extindere. De asemenea, în timp ce
măsurile propuse vizează reducerea barierelor din calea accesului la
infrastructurile fizice, ele nu prejudiciază în mod nejustificat
drepturile de proprietate și mențin primatul negocierilor comerciale.

Măsurile propuse nu impun modele
economice specifice. Ele lasă totodată deschisă posibilitatea ca
statele membre să adopte dispoziții mai detaliate și, prin
urmare, nu aduc atingere inițiativelor naționale aflate în curs, ci
mai degrabă le completează. În schimb, ele vor permite statelor
membre să valorifice rezultatele propriilor măsuri actuale și
să le organizeze pe cele noi sau existente, alegând măsurile care
corespund cel mai bine propriilor particularități, fără a
impune în mod necesar costuri suplimentare.
Deși regulamentul propus are un anumit
impact asupra drepturilor de proprietate, principiul
proporționalității este respectat în totalitate.
Propunerea permite purtarea de negocieri
comerciale pentru accesul la infrastructura fizică, fără a
impune accesul conform unor clauze și condiții predefinite sau
calculate în funcție de costuri. Ea prevede o listă orientativă
de motive pentru care refuzul de a acorda accesul poate fi considerat
rezonabil, cum ar fi caracterul adecvat, din punct de vedere tehnic, al
infrastructurii fizice la care s-a solicitat accesul pentru a găzdui
oricare dintre elementele rețelelor de comunicații electronice,
absența disponibilității unui spațiu pentru a găzdui
aceste elemente sau securitatea și integritatea rețelelor.
Propunerea prevede, pe de o parte,
soluționarea litigiilor în cazul refuzurilor nerezonabile de acordare a
accesului, luând, pe de altă parte, în considerare o serie de parametri
pentru stabilirea tarifului de acces, cum ar fi impactul avut de accesul
solicitat asupra planului de afaceri care stă la baza investițiilor
realizate de operatorul de rețea, în special în cazul infrastructurilor
fizice recent construite, utilizate pentru furnizarea de servicii de
comunicații electronice de mare viteză.
În ceea ce privește transparența
infrastructurii fizice existente, propunerea nu se referă la toate
infrastructurile fizice în general, ea vizându-le doar pe acelea care sunt
adecvate pentru instalarea rețelelor de mare viteză. Propunerea
permite totodată statelor membre să prevadă exceptări
generale pentru infrastructurile inadecvate din punct de vedere tehnic. În
plus, ea urmărește să pună informațiile la
dispoziție la cel mai mic cost. Din acest motiv, ea include obligații
progresive, care să permită organizarea accesului la informațiile
deja disponibile și recurgerea la anchete doar atunci când aceste
informații nu sunt puse cu ușurință la dispoziție de
către autoritățile publice sau furnizorii de comunicații
electronice.
În ceea ce privește coordonarea
lucrărilor de construcții civile, propunerea nu limitează
libertatea economică a întreprinderilor: coinstalarea, de exemplu, nu este
impusă părților care nu au optat pentru acest model comercial,
decât în cazul în care lucrările sunt finanțate din fonduri publice.
Dimpotrivă, scopul propunerii este de a permite încheierea unor acorduri
comerciale privind coinstalarea, prin intermediul unei mai bune diseminări
a informațiilor referitoare la lucrări de construcții civile
viitoare.
În ceea ce privește infrastructura
fizică interioară, obligația de a dota clădirile cu
infrastructură fizică pregătită pentru rețele de mare
viteză se limitează la clădirile noi și la cele supuse unor
lucrări majore de renovare. În acest caz, costul este practic marginal –
comparativ cu costul ridicat al postechipării cu infrastructură
pasivă a clădirilor existente – el urmând a fi probabil compensat de
creșterea valorii imobilului. În plus, propunerea limitează
totodată domeniul de aplicare al acestei obligații și la
lucrările majore de renovare care necesită autorizație de
construcție. Este prevăzută, de asemenea, posibilitatea ca
statele membre să acorde excepții generale din motive de
proporționalitate.
3.4 Drepturi fundamentale
A fost analizat impactul măsurilor
propuse asupra drepturilor fundamentale.
Obligația operatorilor de rețea de a
onora toate cererile rezonabile de acces la propria infrastructură
fizică ar putea limita dreptul acestora de a desfășura o
activitate comercială, precum și dreptul lor de proprietate,
însă efectele adverse menționate sunt totuși atenuate de
dispoziția conform căreia acest acces este acordat conform unor
clauze și condiții echitabile, inclusiv în ceea ce privește
prețul. În plus, această limitare trebuie considerată
justificată și proporțională cu obiectivul reducerii
costului instalării rețelelor de comunicații electronice de mare
viteză, deoarece ea ar reduce necesitatea de a efectua lucrări de
inginerie civilă, care reprezintă aproape 80 % din costul
instalării rețelelor. În ceea ce privește obligația
operatorilor de rețea de a furniza informații minime privind
infrastructurile existente, sunt prevăzute măsuri de salvgardare în
ceea ce privește dreptul la protecția vieții private și
protecția secretelor de afaceri, sub forma unor derogări justificate
de secretele comerciale și de afaceri.
Obligația întreprinderilor care execută
lucrări de construcții civile finanțate în totalitate sau
parțial din fonduri publice de a satisface orice cerere rezonabilă de
acces în vedere instalării unor elemente ale rețelelor de
comunicații electronice de mare viteză ar putea restricționa
dreptul de a desfășura o activitate comercială și dreptul
de proprietate al acestora. Orice astfel de obligație s-ar aplica
însă doar dacă ea nu ar implica niciun cost suplimentar în cadrul
lucrărilor de construcții civile avute inițial în vedere și
dacă cererea de coordonare este depusă cât mai curând posibil, dar,
în orice caz, cu cel puțin o lună înainte de prezentarea proiectului
final autorităților competente, pentru acordarea autorizației.
În plus, această limitare trebuie considerată justificată
și proporțională cu obiectivul reducerii costului
instalării rețelelor de comunicații electronice de mare
viteză, deoarece ea ar permite operatorilor de rețele de
comunicații electronice să acopere doar o parte din costul lucrărilor
de construcții civile.
Obligația de a dota toate clădirile
noi cu o infrastructură fizică interioară pregătită
pentru rețelele de mare viteză ar putea avea un impact asupra
drepturilor de proprietate ale proprietarilor imobilului în cauză. Această
limitare trebuie considerată justificată și
proporțională cu obiectivul reducerii costului instalării
rețelelor de comunicații electronice de mare viteză, deoarece ea
ar exclude orice fel de necesitate de a postechipa clădirile cu
infrastructură fizică.
Dreptul unui furnizor de rețele publice
de comunicații de a amplasa punctul terminus al propriei rețele la
punctul de concentrare, în vederea accesării infrastructurii fizice
pregătite pentru rețele de mare viteză, ar putea avea un impact
asupra drepturilor de proprietate ale proprietarilor imobilului în cauză.
Astfel de restricții sunt însă limitate de obligația impusă
furnizorilor de rețele publice de comunicații de a reduce la minimum
impactul asupra proprietății private și de a acoperi toate costurile
conexe. În plus, această limitare trebuie considerată
justificată și proporțională cu obiectivul reducerii
costului instalării rețelelor de comunicații electronice de mare
viteză, deoarece ea ar permite operatorilor de rețele de
comunicații electronice să realizeze economii de scară la
instalarea propriilor rețele.
Dreptul furnizorilor de rețele publice de
comunicații de a accesa orice infrastructură fizică
interioară existentă pregătită pentru rețele de mare
viteză, ar putea afecta drepturile de proprietate ale titularului
dreptului de utilizare a infrastructurii fizice interioare. Această
restricție este însă limitată, deoarece accesul respectiv ar
trebui acordat conform unor clauze rezonabile, iar restricția s-ar aplica
numai în cazurile în care duplicarea este imposibilă din punct de vedere
tehnic sau neviabilă din punct de vedere economic.
Dreptul părților vizate de
restricțiile descrise mai sus la o cale de atac eficientă este
garantat prin posibilitatea sesizării unui organism național
competent de soluționare a litigiilor, care nu aduce atingere dreptului
oricăreia dintre părți de a sesiza o instanță
judecătorească.
3.5.        Alegerea
instrumentelor
Comisia propune un regulament, deoarece acest
instrument prezintă garanția unei soluții cuprinzătoare,
direct aplicabile, inclusiv în ceea ce privește totalitatea
autorizațiilor necesare pentru instalarea rețelelor. El ne va permite
să dispunem în scurt timp de instrumente de reducere a costurilor,
reflectând astfel dinamica obiectivelor Agendei digitale pentru Europa, care
trebuie atinse până în 2020.
Spre deosebire de o directivă, care ar
implica acordarea unui interval de timp suplimentar pentru transpunerea de
către statele membre, regulamentul va instaura rapid drepturile și
obligațiile fundamentale necesare instalării de rețele în
întreaga piață unică. În plus, prin natura sa, o directivă
ar permite un grad ridicat de diferențiere în ceea ce privește
punerea în aplicare a acelor drepturi și obligații, perpetuând astfel
mozaicul de norme emergent. Dimpotrivă, un instrument juridic direct
aplicabil va reduce fragmentarea existentă și va împiedica
perpetuarea acesteia, punând accentul pe eliminarea anumitor obstacole
specifice din calea dezvoltării unei piețe unice a rețelelor de
comunicații electronice, pornind de la bunele practici existente, dar
lăsând aspectele organizaționale în foarte mare măsură la
latitudinea statelor membre. Furnizorilor trebuie să li se acorde un set
de drepturi direct aplicabile în toate etapele planificării și
extinderii rețelelor, pe care aceștia să le poată invoca în
fața instanțelor naționale, nu doar împotriva statelor membre,
ci și împotriva altor entități private, cum ar fi proprietarii
de infrastructuri.
Având în vedere faptul că nucleul
propunerii îl reprezintă definirea unor drepturi și obligații
direct aplicabile în ansamblul pieței unice, regulamentul pare a fi
preferabil unei directive, deoarece acest instrument juridic prezintă
avantaje clare în materie de eficiență și eficacitate,
creează condiții de concurență echitabile pentru
cetățeni și întreprinderi și are un potențial sporit
în ceea ce privește asigurarea aplicării sale în sectorul privat[26]. În consecință, spre deosebire de o directivă, care
necesită transpunerea în legislația națională, un
regulament direct aplicabil garantează cu mai multă eficacitate impactul
imediat, necesar pentru a contribui la realizarea obiectivelor Agendei digitale
privind disponibilitatea benzii largi, până în 2020.
Avantajele considerabile ale măsurilor de
reducere a costurilor, atât sub aspectul beneficiilor economice, cât și în
ceea ce privește avantajele societale, sunt cu mult superioare
oricăror sarcinii administrative.
3.6.        Structura
propunerii. Principalele drepturi și obligații
Articolul 1
– Obiectiv și domeniu de aplicare
–
Articolul 1 specifică obiectivul și
domeniul de aplicare al regulamentului.
Articolul 2 –
Definiții
–
Acest articol conține definiții care vin
în completarea celor prevăzute de cadrul de reglementare al UE pentru
comunicațiile electronice.
Articolul 3 –
Acces la infrastructura fizică existentă
–
Articolul 3 stabilește dreptul general al
operatorilor de rețea de a oferi acces la propria infrastructură
fizică și obligația operatorilor de rețele de a satisface,
conform unor clauze și condiții echitabile, cererile rezonabile de
acces la propria infrastructură fizică, prezentate în scopul
instalării unor elemente de rețele de comunicații electronice.
–
Se prevede un organism de soluționare a
litigiilor care să examineze orice refuz sau litigiu referitor la clauze
și condiții – această funcție va fi încredințată,
în mod implicit, autorității naționale de reglementare (ANR).
Articolul 4 –
Transparența infrastructurii fizice
–
Articolul 4 prevede dreptul de acces la un set
minim de informații privind infrastructura sau infrastructurile fizice
existente și lucrările de construcții civile planificate.
–
Acesta este însoțit de o obligație a
operatorilor de rețele de a satisface cererile rezonabile de
inspecții in situ a anumitor elemente ale propriei infrastructuri
fizice.
–
Soluționarea litigiilor privind
inspecțiile in situ sau accesul la informații ar urma să
fie încredințate unui organism de soluționare a litigiilor, în mod
implicit autorității naționale de reglementare.
Articolul 5 –
Coordonarea lucrărilor de construcții civile
–
Acest articol conține dreptul de a negocia
coordonarea lucrărilor de construcții civile.
–
În plus, el impune întreprinderilor care
efectuează lucrări de construcții civile finanțate din
fonduri publice obligația de a satisface cererile rezonabile de încheiere
a unor acorduri de coordonare a lucrărilor de construcții civile,
conform unor clauze transparente și nediscriminatorii.
Articolul 6 –
Acordarea autorizațiilor
–
Acest articol conține dreptul de acces, pe
cale electronică și prin intermediul unui punct de informare unic, la
orice informații privind condițiile și procedurile aplicabile
anumitor lucrări de construcții civile, precum și dreptul de a
depune cereri de autorizare prin mijloace electronice, prin intermediul
punctului respectiv. Punctul de informare facilitează și
coordonează procesul de acordare a autorizațiilor și
monitorizează respectarea termenelor‑limită.
–
În plus, el stabilește un termen‑limită
maxim general, dacă legislația națională sau cea a UE nu
prevede un termen‑limită și dreptul de a primi o decizie în
timp util în legătură cu cererile de acordare a autorizațiilor.
Articolele 7-8 –
Echipamente interioare
–
Articolul 7 stabilește obligația de
a dota clădirile noi, precum și clădirile care sunt supuse unor
lucrări majore de renovare, cu o infrastructură fizică
interioară pregătită pentru rețelele de mare viteză,
precum și obligația de a dota imobilele colective noi și pe cele
vechi care sunt supuse unor lucrări majore de renovare cu un punct de
concentrare localizat în interiorul sau în afara clădirii.
–
Articolul 8 stipulează dreptul furnizorilor de
rețele de comunicații electronice de a amplasa punctul terminus al
propriilor echipamente de rețea la punctul de concentrare al
clădirilor, dreptul operatorilor de comunicații electronice de a
negocia accesul la orice infrastructură fizică interioară
existentă, pregătită pentru rețelele de mare viteză
și, în absența unei infrastructuri fizice interioare pregătite
pentru rețelele de mare viteză, dreptul de a amplasa punctul terminus
al propriilor echipamente de rețea în spațiul privat al abonatului, cu
condiția reducerii la minimum a impactului asupra proprietății
private și pe cheltuială proprie.
Articolele 9-11
–
Aceste articole conțin dispoziții finale,
inclusiv desemnarea organismelor competente și o obligație de
revizuire a regulamentului, în termen de trei ani de la data intrării în
vigoare.
4.           IMPLICAȚII BUGETARE
Regulamentul propus nu are implicații
asupra bugetului Uniunii Europene.
2013/0080 (COD)
Propunere de
REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN
ŞI AL CONSILIULUI
privind măsuri de reducere a costului
instalării rețelelor de comunicații electronice de mare
viteză
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act
legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic
și Social European[27],
având în vedere avizul Comitetului Regiunilor[28],
hotărând în conformitate cu procedura
legislativă ordinară,
întrucât:
(1)       Economia digitală aduce
schimbări profunde pieței unice. Datorită caracterului său
inovator, vitezei și dimensiunii sale transfrontaliere, ea are
potențialul de a aduce integrarea pieței unice la un nou nivel.
Uniunea vizează o economie digitală care produce avantaje economice
și sociale sustenabile, bazate pe servicii online moderne și pe
conexiuni rapide la internet. O infrastructură digitală de
înaltă calitate stă practic la baza tuturor sectoarelor unei economii
moderne și inovatoare și are o importanță strategică
pentru coeziunea socială și teritorială. De aceea, toți
cetățenii și toate întreprinderile trebuie să aibă
oportunitatea de a face parte din economia digitală.
(2)       Recunoscând importanța
extinderii benzii largi de mare viteză, statele membre au aprobat
obiectivele ambițioase privind banda largă, stabilite în Comunicarea
Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și
Social European și Comitetul Regiunilor, intitulată „Agenda digitală
pentru Europa - promovarea digitală a creșterii în Europa”[29] („Agenda digitală”):
acoperirea de bandă largă în procent de 100 % până în 2013
și viteze sporite de 30 Mbps pentru toate familiile, cu cel puțin 50 %
dintre familii abonate la conexiuni la internet de peste 100 Mbps până în 2020.
(3)       Agenda digitală
identifică, de asemenea, necesitatea elaborării unor politici de
reducere a costurilor instalării benzii largi pe întreg teritoriul
Uniunii, asigurând, printre altele, o planificare și o coordonare adecvate
și reducând sarcina administrativă.
(4)       Luând în considerare
necesitatea de a acționa la nivelul UE, pentru a asigura o mai bună
acoperire de bandă largă, în special prin reducerea costurilor
infrastructurilor de bandă largă de mare viteză[30], Actul privind piața
unică II[31]
subliniază necesitatea depunerii unor eforturi suplimentare pentru a
atinge rapid obiectivele stabilite în Agenda digitală pentru Europa, de
exemplu prin soluționarea provocării reprezentate de
investițiile în rețelele de mare viteză.
(5)       Extinderea rețelelor de
comunicații electronice de mare viteză, fixe și pe suport radio,
în întreaga Uniune necesită investiții substanțiale, din care o
parte importantă este reprezentată de costul lucrărilor de
construcții civile.
(6)       O mare parte a acestor
costuri poate fi atribuită ineficiențelor din procesul de extindere,
legate de utilizarea infrastructurilor pasive existente (cum ar fi conductele,
țevile, gurile de vizitare, cabinetele, stâlpii, pilonii, instalațiile
de antenă, turnurile și alte construcții de sprijin), blocajelor
legate de coordonarea lucrărilor de construcții civile, procedurilor
administrative greoaie de acordare a autorizațiilor și blocajelor
legate de instalarea rețelelor în interiorul clădirilor.
(7)       Luarea de măsuri vizând
creșterea eficienței în utilizarea infrastructurilor existente
și reducerea costurilor și a obstacolelor legate de executarea
lucrărilor de inginerie civilă noi ar trebui să contribuie în
mod semnificativ la asigurarea unei instalări rapide și pe scară
largă a rețelelor de comunicații electronice de mare
viteză, menținând, în același timp, o concurență
reală.
(8)       Unele state membre au adoptat
măsuri menite a reduce costurile extinderii benzii largi. Extrapolarea
acestor bune practici la nivelul întregii Uniuni ar putea constitui o
contribuție importantă la instituirea unei piețe unice digitale.
Aceste practici rămân însă rare și izolate. În plus,
diferențele în materie de cerințe normative împiedică adesea
cooperare dintre furnizorii de utilități publice și pot ridica
bariere la intrare pentru noii operatorii de rețea și noile
oportunități de afaceri, întârziind dezvoltarea unei piețe unice
a utilizării și instalării infrastructurilor fizice pentru rețelele
de comunicații electronice de mare viteză. În cele din urmă,
inițiativele luate la nivelul statelor membre nu par a fi întotdeauna
holistice, cu toate că, pentru obținerea unui impact coerent și
semnificativ, este esențial ca măsurile luate să acopere întregul
proces de extindere și totalitatea sectoarelor de activitate.
(9)       Prezentul regulament
urmărește să stipuleze unele drepturi și obligații
minime, aplicabile în întreaga Uniune, pentru a facilita extinderea
rețelelor de comunicații electronice de mare viteză și
coordonarea transsectorială. Asigurarea unei armonizări minime a
condițiilor concurențiale nu trebuie să aducă atingere
bunelor practici existente și măsurilor în vigoare, adoptate la nivel
național și local, care prevăd atât dispoziții și
condițiile mai detaliate, cât și măsuri suplimentare în
completarea acestor drepturi și obligații, în conformitate cu
principiul subsidiarității.
(10)     În lumina principiului lex
specialis, dacă sunt aplicabile mai multe măsuri de reglementare
specifice, conforme cu legislația UE, acestea ar trebui să prevaleze
asupra drepturilor și obligațiilor minime prevăzute de prezentul
regulament. Prin urmare, prezentul regulament nu ar trebui să aducă
atingere nici legislației Uniunii Europene, nici, în particular,
oricărei măsuri de reglementare specifice, cum ar fi măsurile
corective impuse întreprinderilor cu putere semnificativă pe
piață, aplicate în conformitate cu cadrul de reglementare al UE
privind comunicațiile electronice [Directiva 2002/21/CE a
Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru
de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de
comunicații electronice (Directivă-cadru)[32], Directiva 2002/20/CE
Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind
autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice
(Directiva privind autorizarea)[33],
Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7
martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice
și la infrastructura asociată, precum și interconectarea
acestora (Directiva privind accesul)[34],
Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7
martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu
privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații
(Directiva privind serviciul universal)[35]
și Directiva 2002/77/CE a Comisiei din 16 septembrie 2002 privind
concurența pe piețele de rețele și servicii de
comunicații electronice[36]].

(11)     Pentru operatorii de
rețele de comunicații electronice, în special pentru noii
intrați, reutilizarea infrastructurii fizice existente, inclusiv a celei
aparținând altor furnizori de utilități publice, poate fi
semnificativ mai eficace în vederea extinderii rețelelor de
comunicații electronice, în special în zone în care nu este disponibilă
nicio rețea de comunicații electronice adecvată sau atunci când
construirea unei noi infrastructuri fizice nu ar fi viabilă din punct de
vedere economic. În plus, sinergiile dintre sectoare pot reduce în mod
semnificativ necesitatea executării unor lucrări de construcții civile
pentru instalarea de rețele de comunicații electronice, reducând,
prin urmare, și costurile sociale și de mediu asociate acestora, cum
ar fi poluarea, prejudiciile de orice natură și congestionarea
traficului. Prin urmare, prezentul regulament ar trebui să se aplice nu
doar furnizorilor de rețele de comunicații electronice, ci
oricărui proprietar sau titular de drepturi de utilizare a unor
infrastructuri fizice generalizate și extinse, adecvate pentru a
găzdui elemente ale rețelelor de comunicații electronice, cum ar
fi rețelele fizice de furnizare a energiei electrice, a gazului, a apei
și canalizării, energiei termice, precum și serviciile de
transport.
(12)     Ținând seama de gradul
lor scăzut de diferențiere, instalațiile fizice ale acestor
rețele pot adesea să găzduiască, în același timp, o
gamă largă de elemente ale rețelelor de comunicații
electronice, cum ar fi, de exemplu, cele capabile să furnizeze servicii de
acces de bandă largă la viteze de minimum 30 Mbps, în conformitate cu
principiul neutralității tehnologice, fără a afecta
serviciul principal asigurat și la costuri de adaptare minime. Prin
urmare, o infrastructură fizică destinată doar să
găzduiască alte elemente ale unei rețele, fără a
deveni ea însăși un element activ al rețelei, poate fi, în
principiu, utilizată pentru a găzdui cabluri, echipamente sau orice
alt element al rețelelor de comunicații electronice, indiferent de
natura utilizării sale principale sau de identitatea proprietarului.
Fără a aduce atingere urmăririi interesului general specific,
legat de furnizarea serviciului principal, ar trebui încurajate sinergiile
dintre operatorii de rețea, pentru a contribui, în același timp, la
atingerea obiectivelor Agendei digitale.
(13)     Pe de o parte, prezentul
regulament ar trebui să nu aducă atingere nici vreuneia dintre
măsurile de salvgardare necesare asigurării securității
și integrității rețelelor și garantării faptului
că serviciul principal furnizat de operatorul de rețea nu este
afectat, iar pe de altă parte, existența în legislațiile
naționale a unor norme generale care interzic operatorilor de rețea
să negocieze accesul furnizorilor de rețele de comunicații
electronice la infrastructurile fizice ar putea împiedica instituirea unei
piețe a accesului la infrastructuri fizice. Aceste dispoziții ar
trebui, prin urmare, eliminate. În același timp, măsurile
prevăzute în prezentul regulament nu aduc atingere posibilității
statelor membre de a face mai atractivă furnizarea de către
operatorii de utilități publice a accesului la infrastructură,
prin excluderea veniturilor încasate ca urmare a prestării acestui
serviciu din baza de calcul a tarifelor facturate utilizatorilor finali, pentru
activitățile lor principale, în conformitate cu legislația
aplicabilă a UE.
(14)     Un operator de rețea
poate refuza, din motive obiective, accesul la anumite infrastructuri fizice.
În particular, o infrastructură fizică poate să nu fie
adecvată din punct de vedere tehnic, din cauza unor circumstanțe
specifice legate de infrastructurile la care s-a solicitat accesul, cum ar fi
lipsa de spațiu disponibil. În mod similar, în circumstanțe
specifice, partajarea infrastructurii poate pune în pericol securitatea și
integritatea rețelelor sau poate compromite furnizarea serviciilor
principale asigurate prin aceeași infrastructură. În plus, atunci
când operatorul de rețea furnizează deja un acces fizic cu ridicata
la infrastructura de rețea care ar răspunde nevoilor solicitantului
de acces, accesul la infrastructura fizică subiacentă poate avea un
impact economic negativ asupra modelului său comercial și asupra
motivației de a investi, existând chiar posibilitatea ca el să
implice o duplicare inutilă a elementelor rețelei. În același
timp, cazurile în care obligațiile de acces la infrastructuri sunt impuse
în temeiul cadrului de reglementare al Uniunii pentru comunicațiile
electronice, cum ar fi întreprinderile cu putere semnificativă pe
piață, ar fi deja acoperite de obligații reglementare specifice,
cărora prezentul regulament nu ar trebui să le aducă atingere.
(15)     Atunci când furnizorii de
rețele de comunicații electronice solicită accesul într-o
anumită zonă, operatorii de rețele ar trebui să pună
la dispoziție o ofertă de utilizare în comun a propriilor instalații,
conform unor clauze și condiții echitabile, inclusiv în ceea ce
privește prețul, cu excepția cazului în care accesul este
refuzat din motive obiective. În funcție de circumstanțe, există
o serie de elemente care ar putea influența condițiile de acordare a
accesului, cum ar fi, de exemplu, eventualele costuri suplimentare de
întreținere și adaptare, eventualele măsuri preventive de
salvgardare care ar trebui adoptate pentru a limita efectele negative asupra
securității și integrității rețelelor,
eventualele dispoziții specifice în materie de răspundere civilă
în caz de daune, utilizarea unor eventuale subvenții publice, acordate
pentru construirea infrastructurii, inclusiv termenii și condițiile
specifice asociate subvenției respective sau prevăzute de
legislația națională, în conformitate cu legislația Uniunii
sau eventualele constrângeri rezultate din dispoziții naționale care
vizează protecția mediului, sănătatea publică,
securitatea publică sau îndeplinirea obiectivelor de planificare
urbană și regională.
(16)     În cazul unui dezacord în
cadrul negocierilor comerciale privind condițiile și clauzele tehnice
și comerciale, fiecare parte ar trebui să aibă posibilitatea de
a apela la un organism de soluționare a litigiilor la nivel național,
care să impună părților o soluție, pentru a evita un
refuz nejustificat de negociere sau impunerea unor condiții nerezonabile.
La stabilirea prețurilor de acordare a accesului, organismul de
soluționare a litigiilor ar trebui să țină cont de
investițiile făcute în infrastructura fizică. În cazul concret
al accesului la infrastructuri fizice ale operatorilor de rețele de
comunicații electronice, investițiile făcute în respectiva
infrastructură pot contribui în mod direct la îndeplinirea obiectivelor
Agendei digitale pentru Europa, iar concurența din aval poate fi
influențată prin parazitism. Prin urmare, orice obligație de
acces ar trebui să țină seama de viabilitatea economică a
acestor investiții, în funcție de eventualele calendare ale
randamentului investițiilor, de eventualul impact al accesului asupra
concurenței din aval, de eventuala depreciere a activelor rețelei la
momentul cererii de acces, de eventualele argumente economice care stau la baza
investiției făcute, în special în cazul infrastructurilor fizice
recent construite, utilizate pentru furnizarea de servicii de comunicații
electronice de mare viteză, precum și de orice posibilitate de
coinstalare oferită solicitantului de acces.
(17)     Pentru a planifica în mod
eficace instalarea rețelelor de comunicații electronice de mare
viteză și pentru a garanta o utilizare optimă a
infrastructurilor existente adecvate pentru extinderea rețelelor de
comunicații electronice, întreprinderile autorizate să furnizeze
rețele de comunicații electronice ar trebui să poată avea
acces la informații minime privind infrastructurile fizice disponibile în
zona de instalare. Aceste informații minime ar trebui să permită
evaluarea potențialului de utilizare a infrastructurii existente într-o
anumită zonă, precum și reducerea daunelor cauzate oricăror
infrastructuri fizice existente. Având în vedere numărul părților
implicate și pentru a facilita accesul, inclusiv transsectorial și
transnațional, la aceste informații minime, ele ar trebui să fie
puse la dispoziție prin intermediul unui punct de informare unic. Acest
punct de informare ar trebui să permită accesul la informațiile
minime deja disponibile în format electronic, sub rezerva unor limitări
destinate să garanteze securitatea și integritatea rețelelor sau
să protejeze secretele comerciale și de afaceri legitime.
(18)     Deși nu impune nicio
nouă obligație de cartografiere asupra statele membre, prezentul regulament
prevede faptul că informațiile minime, colectate deja de organisme
din sectorul public și disponibile în format electronic în conformitate cu
inițiativele naționale și cu dreptul Uniunii [i.e.
Directiva 2007/2/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14
martie 2007 de instituire a unei infrastructuri pentru informații
spațiale în Comunitatea Europeană (INSPIRE)[37]] ar trebui să fie puse la
dispoziție, de exemplu, prin intermediul unor hiperlinkuri, într-un punct
de informare unic, pentru a permite furnizorilor de rețele de
comunicații electronice un acces coordonat la informațiile privind
infrastructurile fizice, asigurând, în același timp, securitatea și
integritatea tuturor acestor informații. Această transmitere de
informații nu ar trebui să aducă atingere cerințelor de
transparență aplicabile deja reutilizării informațiilor din
sectorul public, în conformitate cu Directiva 2003/98/CE a Parlamentului
European și a Consiliului din 17 noiembrie 2003 privind
reutilizarea informațiilor din sectorul public[38]. În cazul în care
informațiile de care dispune sectorul public nu asigură un nivel
corespunzător de cunoaștere a infrastructurii fizice existente pentru
o anumită zonă sau un anumit tip de infrastructură, operatorii
de rețea ar trebui să pună informațiile respective la
dispoziția punctului de informare unic, la cererea acestuia.
(19)     În cazul în care
informații minime nu sunt disponibile prin intermediul unui punct de
informare unic, ar trebui, în orice caz, garantată posibilitatea ca
operatorii de rețele de comunicații electronice să solicite în
mod direct aceste informații specifice de la orice operator de rețea
din zona în cauză. În plus, dacă cererea este rezonabilă
și, în particular, dacă acest lucru este necesar, ținând cont de
posibilitatea partajării unor infrastructuri fizice existente sau a
coordonării unor lucrări de construcții civile, operatorilor de
rețele de comunicații electronice ar trebui să li se acorde
posibilitatea de a efectua inspecții in situ și de a solicita
informații cu privire la lucrările de construcții civile
planificate, în condiții transparente, proporționale și
nediscriminatorii și fără a aduce atingere măsurilor de
salvgardare adoptate pentru a asigura securitatea și integritatea
rețelelor și protejarea secretelor de afaceri și a secretelor
comerciale. Operatorii de rețele înșiși sau punctele de
informare unice proactive, abilitate să solicite aceste informații,
ar trebui încurajați să facă dovadă de o transparență
sporită în ceea ce privește lucrările de construcții civile
planificate, în special în zonele de utilitate maximă, prin reorientarea
operatorilor autorizați către aceste informații, ori de câte ori
ele sunt disponibile.
(20)     În caz de litigiu privind
accesul la informațiile referitoare la infrastructuri fizice, în vederea
instalării de rețele de comunicații electronice de mare
viteză, punctul de informare unic ar trebui să poată
soluționa aceste litigii printr‑o decizie cu caracter obligatoriu,
fără a aduce atingere posibilității ca oricare dintre
părți să înainteze cazul unei instanțe
judecătorești.
(21)     Coordonarea lucrărilor de
construcții civile legate de infrastructurile fizice poate asigura
economii semnificative și poate reduce la minimum inconvenientele pentru
zona afectată de instalarea de noi rețele de comunicații
electronice. Din acest motiv, ar trebui să fie interzise constrângerile
normative care împiedică, în general, negocierile dintre operatorii de
rețea purtate în vederea coordonării acestor lucrări cu scopul
de a instala și rețele de comunicații electronice de mare
viteză. Cu toate acestea, în cazul lucrărilor de construcții
civile care nu sunt finanțate din fonduri publice, nu ar trebui adusă
atingere dreptului părților interesate de a încheia acorduri de
coordonare a lucrărilor de construcții civile în conformitate cu
propriile planuri investiționale și de afaceri și cu calendarul
pe care doresc să-l urmeze.
(22)     Lucrările de
construcții civile finanțate în totalitate sau parțial din
fonduri publice ar trebui să urmărească optimizarea efectului
pozitiv pentru colectivitate, prin exploatarea externalităților
pozitive ale acestor lucrări în toate sectoarele și prin asigurarea
unor șanse egale de partajare a infrastructurii fizice disponibile și
a celei planificate, în scopul instalării unor rețele de
comunicații electronice. Aceasta nu ar trebui să influențeze în
mod negativ obiectivul principal al lucrărilor de construcții civile
finanțate din fonduri publice, însă este oportun ca întreprinderile
care execută lucrările de construcții civile în cauză
să satisfacă, în condiții proporționale, nediscriminatorii
și transparente și fără a aduce atingere normelor
aplicabile în materie de ajutoare de stat, acele cereri de coordonare a
instalării de elemente ale rețelelor de comunicații electronice
de mare viteză, care sunt rezonabile și depuse la timp și care
vizează, de exemplu, acoperirea tuturor costurilor suplimentare și
minimizarea modificărilor aduse planurilor inițiale. Ar trebui
prevăzute proceduri specifice care să garanteze soluționarea
rapidă a litigiilor referitoare la negocierea acestor acorduri de
coordonare, în condiții rezonabile, proporționale, nediscriminatorii
și transparente. Aceste dispoziții nu ar trebui să aducă
atingere dreptului statelor membre de a rezerva capacitate pentru rețelele
de comunicații electronice, chiar în absența unor solicitări
specifice, în vederea satisfacerii unei cereri viitoare de infrastructuri
fizice, pentru a maximiza valoarea lucrărilor de construcții civile
sau de a adopta măsuri care să vizeze drepturi similare de a coordona
lucrări de construcții civile pentru operatori ai altor tipuri de
rețele, cum ar fi cele de gaze sau energie electrică.
(23)     Pentru a proteja interesele
generale ale statelor membre și ale Uniunii, ar putea fi necesar un anumit
număr de autorizații diferite pentru instalarea rețelelor de
comunicații electronice sau a noilor elemente de rețea, cum ar fi
autorizații de construcție, urbanism, mediu etc. Numărul de
autorizații necesare pentru instalarea diferitelor tipuri de rețele
de comunicații electronice și caracterul local al instalării pot
atrage după sine aplicarea unor proceduri și condiții diverse.
Garantând, pe de o parte, dreptul fiecărei autorități competente
de a fi implicată și de a-și menține prerogativele
decizionale în conformitate cu principiul subsidiarității, crearea
unui punct de informare unic care să ofere informații privind
ansamblul procedurilor și al condițiilor generale aplicabile
lucrărilor de construcții civile ar putea reduce, totodată,
complexitatea și spori eficiența și transparența, în
special pentru operatorii nou‑intrați sau pentru cei de dimensiuni
mai mici, care nu sunt activi în zona respectivă. În plus, întreprinderile
care instalează rețele de comunicații electronice ar trebui
să aibă dreptul de a‑și prezenta cererile de autorizare
prin intermediul unui punct de contact unic, însărcinat cu coordonarea
diferitelor proceduri și cu monitorizarea respectării termenelor
legale de adoptare a deciziilor. Acest punct de contact unic ar trebui să
joace rolul de „ghișeu unic”, fără a exercita în mod necesar
competențe decizionale, cu excepția cazului în care aceste
competențe îi sunt conferite de legislația națională.
(24)     Pentru a se asigura că
procedurile de acordare a autorizațiilor nu acționează ca
bariere în calea investițiilor și că ele nu au un efect negativ
asupra pieței unice, decizia de acordare sau nu a autorizației ar
trebui să fie, în orice caz, disponibilă cel târziu în termen de
șase luni, fără a aduce atingere altor termene‑limită
sau obligații specifice stabilite pentru buna desfășurare a
procedurii, care sunt aplicabile procedurii de acordare a autorizațiilor
în conformitate cu legislația națională sau cea a Uniunii.
Această decizie poate avea caracter tacit sau explicit, în funcție de
dispozițiile legale aplicabile. În plus, orice întârziere în luarea
deciziei de acordare a autorizațiilor ar trebui să declanșeze
dreptul la despăgubire în favoarea întreprinderilor care au solicitat
aceste autorizații, dacă acestea pot dovedi faptul că au suferit
daune cauzate de respectiva întârziere. Acest drept ar trebui să fie
exercitat în conformitate cu garanțiile procedurale și juridice
prevăzute de legislațiile naționale.
(25)     Pentru a se asigura că
aceste proceduri de acordare a autorizațiilor sunt încheiate în termene
rezonabile, statele membre pot institui diferite măsuri de salvgardare,
cum ar fi aprobarea tacită sau pot lua măsuri de simplificare a
procedurilor de acordare a autorizațiilor, inter alia, prin
reducerea numărului de autorizații necesare pentru instalarea
rețelelor de comunicații electronice sau prin exceptarea de la
procedura de acordare a autorizațiilor a anumitor categorii de
lucrări de construcții civile de mică amploare ori
standardizate. Autoritățile, la nivel național, regional sau local,
ar trebui justifice orice refuz de acordare a autorizațiilor ce țin
de competența lor, pe baza unor criterii și condiții
transparente, nediscriminatorii, obiective și proporționale. Aceste
dispoziții nu ar trebui să aducă atingere niciunei măsuri
adoptate de statele membre în vederea exceptării de la procedura de
acordare a autorizațiilor a anumitor elemente ale rețelelor de
comunicații electronice, fie ele active sau pasive.
(26)     Atingerea obiectivelor Agendei
digitale impune extinderea infrastructurii cât mai aproape de utilizatorul
final, respectându-se în același timp pe deplin principiul
proporționalității în ceea ce privește orice limitare a
dreptului de proprietate ce decurge din urmărirea interesului general. Ar trebui
facilitată existența unor rețele de comunicații electronice
de mare viteză care se extind până la utilizatorul final,
garantându-se, în același timp, neutralitatea tehnologică, de exemplu
prin infrastructuri fizice interioare pregătite pentru rețelele de
mare viteză. Având în vedere faptul că instalarea unor miniconducte
în timpul construcției clădirii presupune doar o creștere
limitată a costurilor, în timp ce postechiparea clădirilor cu
infrastructură de mare viteză poate reprezenta o parte
semnificativă din costul instalării rețelelor de mare
viteză, toate clădirile noi sau supuse unor lucrări majore de
renovare ar trebui să fie echipate cu o infrastructură fizică
care să permită conectarea utilizatorilor finali la rețelele de
mare viteză. În plus, pentru a extinde rețelele de comunicații
electronice de mare viteză, imobilele colective noi, precum și cele
supuse unor lucrări majore de renovare, ar trebui să fie echipate cu
un punct de acces sau de concentrare, prin care furnizorul să poată
accesa rețeaua interioară. În practică, aceasta ar însemna
că dezvoltatorii imobiliari ar trebui să prevadă instalarea de
conducte goale, de la fiecare locuință către un punct de
concentrare amplasat în interiorul sau în afara clădirii. Pot exista
situații, cum ar fi imobile individuale noi sau anumite categorii de
lucrări majore de renovare executate în zone izolate, în care, din motive
obiective, perspectiva instalării unei conexiuni de mare viteză este
considerată prea îndepărtată pentru a justifica costurile suplimentare
asociate instalării unei infrastructuri fizice interioare pregătite
pentru rețelele de mare viteză și/sau a unui punct de
concentrare.
(27)     Atunci când furnizorii de
rețele de comunicații publice instalează rețele de mare
viteză într-o anumită zonă, se pot realiza importante economii
de scară dacă aceștia pot amplasa punctul terminus al propriei
rețele în punctul de concentrare al clădirii, indiferent dacă
proprietarii, coproprietarii sau rezidenții și-au manifestat explicit
interesul pentru serviciul respectiv în acel moment, însă cu condiția
ca impactul asupra proprietății private să fie redus la minimum,
prin utilizarea infrastructurii fizice existente și restaurarea zonei
afectate. Odată ce punctul terminus al rețelei este amplasat în
punctul de concentrare, conectarea unui nou client poate fi realizată la
un cost mult mai redus, prin accesarea de exemplu a unui segment vertical al
infrastructurii pregătite pentru rețelele de mare viteză din
interiorul clădirii, atunci când aceasta există deja.
(28)     Având în vedere avantajele sociale
care decurg din incluziunea digitală și luând în considerare
aspectele economice legate de instalarea rețelelor de comunicații
electronice de mare viteză, în cazurile în care nu există nici
infrastructuri pasive sau active pregătite pentru rețelele de mare
viteză care să deservească spațiile utilizatorilor finali,
nici alternative de a furniza rețele de comunicații electronice de
mare viteză către utilizatorii finali, orice furnizor de rețele
publice de comunicații ar trebui să aibă dreptul de a amplasa
punctul terminus al propriei rețele într-un spațiu privat, pe
cheltuială proprie, dacă a obținut acordul abonatului și cu
condiția reducerii la minimum a impactului asupra proprietății
private, de exemplu, atunci când este posibil, prin reutilizarea infrastructurii
fizice existente, disponibile în clădire, sau prin asigurarea
restaurării complete a zonelor afectate.
(29)     Fără a se aduce
atingere sarcinilor încredințate autorităților naționale de
reglementare în temeiul cadrului de reglementare al Uniunii pentru
comunicațiile electronice, în absența unei desemnări specifice
de către statele membre, pentru a se asigura luarea unor deciziilor de
soluționare a litigiilor coerente, funcțiile de această
natură, prevăzute de prezentul regulament, ar trebui să fie
atribuite autorităților care îndeplinesc sarcinile prevăzute la
articolul 20 din Directiva 2002/21/CE, luându‑se în considerare
expertiza disponibilă și garanțiile de independență
și imparțialitate. Cu toate acestea, în conformitate cu principiul
subsidiarității, prezentul regulament nu ar trebui să aducă
atingere posibilității ca statele membre să aloce sarcinile
normative prevăzute de prezentul regulament unor autorități care
le pot îndeplini cu mai mult succes, în conformitate cu sistemul
constituțional național de atribuire a competențelor și
puterilor și cu cerințele prevăzute de prezentul regulament.
(30)     Oricare ar fi organismul
desemnat de statul membru pentru soluționarea litigiilor, acesta ar trebui
să garanteze imparțialitatea și independența față
de părțile implicate. De asemenea, autoritățile desemnate
ar trebui să dispună de resurse și competențe de
sancționare corespunzătoare, în cazul nerespectării deciziilor
adoptate.
(31)     Pentru a garanta eficacitatea
punctelor de informare prevăzute de prezentul regulament, statele membre
care decid să desemneze organisme, altele decât autoritatea
națională de reglementare, pentru îndeplinirea sarcinilor
prevăzute la articolul 20 din Directiva 2002/21/CE, ar trebui
să se asigure că în aceste puncte de informare sunt puse la
dispoziție resursele corespunzătoare, precum și
informațiile relevante privind o anumită zonă, la un nivel de
agregare optim, atunci când pot fi garantate câștiguri de
eficiență valoroase în îndeplinirea sarcinilor alocate (de exemplu,
cadastrul). În acest sens, statele membre pot lua în considerare posibilele
sinergii și economii de scară cu ghișeele unice, în sensul
articolului 6 din Directiva 2006/123/CE din 12 decembrie 2006
privind serviciile în cadrul pieței interne (Directiva privind
serviciile), pentru a clădi pe structurile existente și a maximiza
avantajele utilizatorilor finali.
(32)     Deoarece obiectivele
acțiunii propuse vizează facilitarea instalării de
infrastructuri fizice pregătite pentru rețelele de comunicații
electronice de mare viteză în întreaga Uniune și nu pot fi realizate
în mod satisfăcător de către statele membre, ci, datorită
dimensiunilor sau efectelor acțiunii, ele pot fi realizate mai bine la
nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu
principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 din tratat.
În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum
este prevăzut la articolul menționat, prezentul regulament nu
depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivelor
respective.
(33)     Prezentul regulament
respectă drepturile fundamentale și se conformează principiilor
recunoscute în particular de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene,
mai ales dreptului la protecția vieții private și la protecția
secretelor comerciale, libertății de a desfășura o
activitate comercială, dreptului la proprietate și dreptului la o
cale de atac eficientă. Prezentul regulament trebuie să fie aplicat
de statele membre în conformitate cu aceste drepturi și principii.
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Obiect și domeniu de aplicare
1. Obiectivul prezentului regulament este
să faciliteze și să stimuleze extinderea rețelelor de
comunicații electronice de mare viteză, prin măsuri care
promovează utilizarea în comun a infrastructurilor fizice existente
și permit instalarea mai eficace a unora noi, pentru a reduce costurile
asociate extinderii acestor rețele.
2. Prezentul regulament se aplică tuturor
lucrărilor de construcții civile și infrastructurilor fizice
definite la articolul 2.
3. Prezentul regulament nu aduce atingere
drepturilor statelor membre de a menține sau a introduce măsuri
conforme cu legislația Uniunii care să conțină
dispoziții mai detaliate decât cele prevăzute de prezentul regulament.
4. Prezentul regulament nu aduce atingere
Directivei 2002/21/CE, Directivei 2002/20/CE, Directivei 2002/19/CE,
Directivei 2002/22/CE și Directivei 2002/77/CE.
Articolul 2
Definiții
În sensul prezentului regulament, se
aplică definițiile prevăzute în directivele 2002/21/CE, 2002/20/CE,
2002/19/CE, 2002/22/CE și 2002/77/CE.
De asemenea, se aplică următoarele
definiții:
(1) „operator de rețea” înseamnă un
furnizor de rețea de comunicații electronice, precum și o
întreprindere care furnizează o infrastructura fizică, destinată
să furnizeze: un serviciu de producție, transport sau
distribuție a gazului, a energiei electrice, inclusiv iluminatul public, a
energiei termice și a apei, inclusiv evacuarea sau tratarea apelor
reziduale și a apelor uzate; servicii de transport, inclusiv căile
ferate, drumurile, porturile și aeroporturile;
(2) „infrastructură fizică”
înseamnă orice element al unei rețele care nu este activ, cum ar fi
țevile, pilonii, conductele, camerele de control, gurile de vizitare,
cabinetele, clădirile sau intrările în clădiri, instalațiile
de antenă, turnurile, stâlpii și facilitățile asociate
acestora;
(3) „rețea de comunicații
electronice de mare viteză” înseamnă o rețea de comunicații
electronice capabilă să asigure servicii de acces de bandă
largă la viteze de minimum 30 Mbps.
(4) „lucrare de construcții civile”
înseamnă rezultatul unui ansamblu de lucrări de construcții
civile care, în sine, este suficient pentru a îndeplini o funcție
economică sau tehnică și care presupune existența unuia sau
mai multor elemente ale unei infrastructuri fizice;
(5) „organism din sectorul public”
înseamnă un stat, o autoritate regională sau locală, un organism
de drept public sau o asociație formată din una sau mai multe astfel
de autorități sau din unul sau mai multe astfel de organisme de drept
public;
(6) „organism de drept public” înseamnă
orice organism:
(a) instituit în mod expres pentru a îndeplini
cerințe de interes general, care nu au caracter industrial sau comercial,
(b) care are personalitate juridică;
(c) care este finanțat, în cea mai mare parte
sau în totalitate, de stat, de autoritățile regionale sau locale ori
de alte organisme de drept public; a cărui gestionare face obiectul unei
supravegheri exercitate de respectivele autorități sau organisme; sau
care are un consiliu administrativ, de conducere ori de supraveghere ai
cărui membri sunt numiți în proporție de peste 50 % de
stat, de autorități locale sau regionale ori de alte organisme de
drept public,
(7) „infrastructură fizică
interioară” înseamnă infrastructura fizică existentă în spațiul
utilizatorului final, inclusiv elementele aflate în coproprietate,
destinată să găzduiască rețele de acces cablate
și/sau pe suport radio, în cazurile în care aceste rețele de acces
sunt capabile să furnizeze servicii de comunicații electronice
și să conecteze punctul de concentrare al clădirii cu punctul
terminus al rețelei;
(8) „infrastructură fizică
internă pregătită pentru rețele de mare viteză”
înseamnă infrastructura fizică din interiorul clădirilor
destinată a găzdui elemente ale rețelelor de comunicații
electronice de mare viteză;
(9) „lucrări majore de renovare”
înseamnă lucrări de construcții sau lucrări de inginerie
civilă executate în spațiul utilizatorului final, care includ
modificări structurale ale infrastructurii fizice interioare și care
necesită o autorizație de construcție;
(10) „autorizație” înseamnă o
decizie oficială sau implicită luată de o autoritate
competentă, ca urmare a oricărei proceduri prin care o persoană
este obligată să ia măsurile necesare pentru a executa, în mod legal,
lucrări de construcții sau de inginerie civilă.
Articolul 3
Accesul la infrastructura fizică existentă
1. Fiecare operator de rețea are dreptul
de a oferi accesul la propria infrastructură fizică în vederea
instalării de elemente ale rețelelor de comunicații electronice
de mare viteză.
2. Ca răspuns la o cerere scrisă
primită din partea unei întreprinderi autorizate să furnizeze
rețele de comunicații electronice, fiecare operator de rețea are
obligația de a satisface, conform unor clauze și condiții
echitabile, toate cererile rezonabile de acces la propria infrastructură
fizică, inclusiv prețul, în vederea instalării unor elemente ale
rețelelor de comunicații electronice de mare viteză.
3. Orice refuz de acordare a accesului trebuie
să se bazeze pe criterii obiective, care pot fi legate, în mod particular,
de:
(a) caracterul adecvat, din punct de vedere
tehnic, al infrastructurii fizice la care a fost solicitat accesul pentru a
găzdui oricare dintre elementele rețelelor de comunicații
electronice menționate la alineatul (2);
(b) disponibilitatea de spațiu pentru a
găzdui elementele menționate la litera (a);
(c) integritatea și securitatea tuturor
rețelelor deja instalate;
(d) riscul de interferențe grave dintre
serviciile de comunicații electronice preconizate și celelalte
servicii furnizate cu ajutorul aceleiași infrastructuri fizice;
(e) disponibilitatea unor mijloace alternative
de furnizare cu ridicata a accesului fizic la infrastructura de rețea,
oferite de operatorul de rețea și adecvate pentru furnizarea de
rețele de comunicații electronice de mare viteză.
Operatorul de rețea menționează
motivele oricărui refuz, în termen de o lună de la cererea
scrisă de acces.
4. Dacă se refuză acordarea
accesului sau dacă, în termen de două luni de la cererea scrisă
de acces, nu se ajunge la un acord privind clauze și condiții
specifice, cum ar fi prețul, fiecare parte are dreptul de a înainta
chestiunea organismelor naționale competente de soluționare a
litigiilor.
5. Ținând seama pe deplin de principiul proporționalității,
organismul național de soluționare a litigiilor menționat la
alineatul (4) emite o decizie cu caracter obligatoriu pentru a
soluționa litigiul inițiat în conformitate cu alineatul (4),
precizând, după caz, termenii, condițiile și prețurile
echitabile, în cel mai scurt interval de timp posibil și, în orice caz, în
termen de patru luni, fără a aduce atingere posibilității
ca oricare dintre părți să înainteze cazul unei instanțe
judecătorești. Orice preț stabilit de organismul de
soluționare a litigiilor ia în considerare impactul avut de accesul
solicitat asupra planului de afaceri care stă la baza investițiilor
realizate de operatorul de rețea căruia i se solicită accesul,
în special în cazul infrastructurilor fizice recent construite, utilizate
pentru furnizarea de servicii de comunicații electronice de mare
viteză.
Articolul 4
Transparență în ceea
ce privește infrastructura fizică

1. Pentru a solicita accesul la infrastructura
fizică în conformitate cu articolul 3, orice întreprindere autorizată
să furnizeze rețele de comunicații electronice are dreptul de a
accesa, la cerere, prin intermediul unui punct de informare unic,
următorul set de informații minime privind infrastructura fizică
existentă a oricărui operator de rețea:
(a) amplasarea, ruta și coordonatele
geografice;
(b) dimensiunea, tipul și utilizarea
actuală a infrastructurii;
(c) numele proprietarului sau al titularului
drepturilor de utilizare a infrastructurii fizice și un punct de contact.
Întreprinderea care solicită accesul
specifică zona vizată de o eventuală instalare a unor elemente
ale rețelelor de comunicații electronice de mare viteză.
Accesul la informațiile minime pentru
zona respectivă se acordă fără întârziere, în format
electronic, în condiții proporționale, nediscriminatorii și
transparente. Accesul la informațiile minime poate fi limitat de punctul
de informare unic numai atunci când acest lucru este considerat necesar pentru
asigurarea securității și integrității rețelelor
sau păstrarea secretelor comerciale sau de afaceri.
Punctul de informare unic garantează
că accesul la informațiile minime acordat conform prezentului alineat
este disponibil până cel târziu la [Oficiul pentru Publicații:
vă rugăm introduceți data exactă: intrarea în vigoare a
prezentului regulament + 12 luni].
2. Orice organism din sectorul public care,
datorită sarcinilor sale, deține, în format electronic,
informațiile minime privind infrastructura fizică a unui operator de
rețea, menționate la alineatul (1), pune aceste informații
la dispoziția punctului de informare unic, prin mijloace electronice,
până la [Oficiul pentru Publicații: vă rugăm
introduceți data exactă: intrarea în vigoare a prezentului regulament
+ 6 luni]. Orice actualizare a acestor informații și orice noi
informații minime, precum cele menționate la alineatul (1), primite
de organismul din sectorul public sunt puse la dispoziția punctului de
informare unic în termen de o lună de la primire.
3. În cazul în care informațiile minime
menționate la alineatul (1) nu sunt deținute de organisme din
sectorul public în conformitate cu alineatul (2), la cererea expresă
a punctului de informare unic, orice operator de rețea pune la
dispoziție, în format electronic, informațiile minime menționate
la alineatul (1) referitoare la infrastructura sa fizică, în termen
de o lună de la data cererii. Operatorul de rețea pune la
dispoziția punctului de informare unic orice actualizare a
informațiilor minime furnizate, în termen de o lună de la modificarea
efectivă a rețelei fizice care antrenează modificarea
informațiilor minime.
4. Atunci când informațiile minime
menționate la alineatul (1) nu sunt disponibile prin intermediul
punctului de informare unic, operatorii de rețea oferă acces la
aceste informații în baza unei cereri scrise formulate de o întreprindere
autorizată să furnizeze rețele de comunicații electronice.
Cererea trebuie să specifice zona vizată de instalarea de elemente
ale rețelelor de comunicații electronice de mare viteză. Accesul
la informații se acordă în termen de o lună de la solicitarea
scrisă, în condiții proporționale, nediscriminatorii și
transparente, fără a aduce atingere limitărilor menționate
la alineatul (1).
5. În baza unei cereri scrise din partea unei
întreprinderi autorizate să furnizeze rețele de comunicații
electronice, operatorii de rețea satisfac cererile rezonabile de
inspecție in situ ale unor elemente specifice ale propriilor
infrastructuri fizice. Cererea specifică elementele vizate ale
rețelei, în vederea instalării unor elemente ale rețelelor de comunicații
electronice de mare viteză. Autorizațiile de efectuare a
inspecțiilor in situ ale elementelor de rețea specificate se
acordă în condiții transparente, nediscriminatorii și
proporționale, în termen de o lună de la data cererii scrise,
fără a aduce atingere limitărilor menționate la alineatul (1).

6. În baza unei cereri scrise a unei
întreprinderi autorizate să furnizeze rețele de comunicații
electronice, orice operator de rețea pune la dispoziție
următorul set de informații minime privind acele lucrări de
construcții civile aflate în curs de desfășurare sau
planificate, legate de propria infrastructură fizică, pentru care fie
a fost deja acordată o autorizație, fie o procedură de acordare
a autorizației se află în curs de desfășurare, fie o
primă depunere a cererii de autorizație pe lângă
autoritățile competente este prevăzută în următoarele
șase luni:
(a) amplasarea și tipul lucrărilor;
(b) elementele de rețea vizate;
(c) data estimată de începere a
lucrărilor și durata acestora;
(d) un punct de contact.
Cererea unei întreprinderi autorizate să
furnizeze rețele de comunicații electronice trebuie să se
specifice zona vizată de instalarea unor elemente ale rețelelor de
comunicații electronice de mare viteză. În termen de două
săptămâni de la data cererii scrise, operatorii de rețea
furnizează informațiile solicitate în condiții
proporționale, nediscriminatorii și transparente, fără a
aduce atingere limitărilor menționate la alineatul (1).
7. Operatorul de rețea poate refuza
cererea prezentată în temeiul alineatului (6), dacă:
- a pus la dispoziția publicului
informațiile solicitate, în format electronic, sau dacă
- accesul la aceste informații este
asigurat prin intermediul unui punct de informare unic.
8. La cerere, orice operator de rețea
pune la dispoziția unui punct de informare unic setul de informații
minime menționat la alineatul (6).
9. În caz de litigiu privind drepturile
și obligațiile prevăzute la alineatele (4)‑(7), fiecare
parte este îndreptățită să prezinte cazul unui organism
național de soluționare a litigiilor. Ținând seama pe deplin de
principiul proporționalității, organismul responsabil de
soluționarea litigiilor adoptă o decizie cu caracter obligatoriu
pentru soluționarea litigiului, în cel mai scurt interval de timp posibil
și, în orice caz, în termen de două luni, fără a aduce
atingere posibilității ca oricare dintre părți să
înainteze cazul unei instanțe judecătorești.
10. Statele membre pot prevedea derogări
de la obligațiile prevăzute la alineatele (1)‑(5), în
cazul infrastructurilor fizice existente considerate inadecvate, din punct de
vedere tehnic, pentru instalarea de rețele de comunicații electronice
de mare viteză. Aceste măsuri trebuie să fie motivate în mod
corespunzător, în acest sens. Părților interesate li se
oferă posibilitatea de a formula comentarii privind măsurile propuse,
într-un interval de timp rezonabil. Orice astfel de măsură este
notificată Comisiei.
Articolul 5
Coordonarea lucrărilor de construcții civile
1. Orice operator de rețea are dreptul de
a negocia acorduri privind coordonarea lucrărilor de construcții
civile cu întreprinderi autorizate să furnizeze rețele de
comunicații electronice, în vederea instalării unor elemente ale
rețelelor de comunicații electronice de mare viteză.
2. Orice întreprindere care execută
lucrări de construcții civile, finanțate în totalitate sau
parțial din fonduri publice, satisface toate cererile rezonabile,
formulate de întreprinderi autorizate să furnizeze rețele de
comunicații electronice în vederea instalării unor elemente ale
rețelelor de comunicații electronice de mare viteză, referitoare
la încheierea unor acorduri de coordonare a lucrărilor de construcții
civile, în condiții transparente și nediscriminatorii, cu
condiția ca acest lucru să nu antreneze niciun cost suplimentar
pentru lucrările de construcții civile avute inițial în vedere
și ca cererea de coordonare să fie depusă cât mai curând posibil
și, în orice caz, cu cel puțin o lună înainte de prezentarea
proiectului final autorităților competente, în vederea acordării
autorizației.
3. În cazul în care, în termen de o lună
de la cererea oficială de negociere, nu se ajunge la un acord cu privire
la coordonarea lucrărilor de construcții civile în conformitate cu
alineatul (2), oricare dintre părți are dreptul de a sesiza
organismul național competent de soluționare a litigiilor.
4. Ținând seama pe deplin de principiul
proporționalității, organismul național de soluționare
a litigiilor menționat la alineatul (3) adoptă o decizie cu
caracter obligatoriu pentru a soluționa litigiul inițiat în
conformitate cu alineatul (3), inclusiv pentru a stabili condiții,
clauze și, după caz, tarife echitabile și nediscriminatorii, în
cel mai scurt interval de timp posibil și, în orice caz, în termen de
două luni, fără a aduce atingere posibilității ca
oricare dintre părți să înainteze cazul unei instanțe
judecătorești.
5. În cazul lucrărilor de
construcții civile cu valoare nesemnificativă, statele membre pot
prevedea exceptări de la obligațiile prevăzute la prezentul
articol. Aceste măsuri trebuie motivate în mod corespunzător, în
acest sens. Părților interesate li se oferă posibilitatea de a
comenta proiectul de măsuri, într-un interval de timp rezonabil. Orice
astfel de măsură este notificată Comisiei.
Articolul 6
Acordarea autorizațiilor
1. Orice întreprindere autorizată să
furnizeze rețele de comunicații electronice are dreptul de a accesa,
la cerere, prin mijloace electronice, într-un punct de informare unic, orice
informații privind condițiile și procedurile aplicabile acordării
autorizațiilor pentru lucrările de construcții civile necesare
în vederea instalării unor elemente ale rețelelor de comunicații
electronice de mare viteză, inclusiv orice derogări aplicabile
acestor elemente, în ceea ce privește o parte sau totalitatea
autorizațiilor impuse de legislația națională.
2. Orice întreprindere autorizată să
furnizeze rețele de comunicații electronice are dreptul de a depune,
prin mijloace electronice, într-un punct de informare unic, cereri de
autorizare referitoare la lucrări de construcții civile necesare în
vederea instalării unor elemente ale rețelelor de comunicații
electronice de mare viteză. Punctul de informare unic facilitează
și coordonează procesul de acordare a autorizațiilor. În
particular, acesta garantează faptul că cererile sunt transmise
tuturor autorităților competente implicate în acordarea
autorizațiilor aplicabile lucrărilor de construcții civile în
cauză și monitorizează respectarea termenelor aplicabile în conformitate
cu alineatul (3).
3. Autoritățile competente
acordă sau refuză să acorde autorizațiile în termen de
șase luni de la primirea unei cereri, fără a aduce atingere
altor termene‑limită sau obligații specifice prevăzute
pentru buna desfășurare a procedurii, care sunt aplicabile procedurii
de acordare a autorizațiilor în conformitate cu legislația
națională sau cu cea a Uniunii. Orice refuz trebuie să fie
justificat în mod corespunzător, pe baza unor criterii obiective,
transparente, nediscriminatorii și proporționale.
4. Orice întreprindere autorizată să
furnizeze rețele de comunicații electronice care a suferit un
prejudiciu ca urmare a nerespectării termenelor‑limită
aplicabile în conformitate cu alineatul (3) are dreptul să
primească, din partea autorității competente, despăgubiri
pentru daunele suferite, în conformitate cu legislația
națională.
Articolul 7
Echipamente interioare
1. Toate clădirile nou construite la
locația utilizatorului final, inclusiv elementele aflate în proprietate
comună, pentru care au fost depuse cereri de autorizație de
construcție, după [Oficiul pentru Publicații: vă
rugăm să introduceți data exactă a intrării în vigoare
a prezentului regulament], sunt echipate cu o infrastructură
fizică interioară pregătită pentru rețelele de mare
viteză, până la punctele terminus ale rețelei. Aceeași
obligație se aplică lucrărilor majore de renovare, pentru care
s-a depus o cerere de acordare a autorizației de construcție
după [Oficiul pentru Publicații: vă rugăm să
introduceți data exactă a intrării în vigoare a prezentului
regulament].
2. Toate imobilele colective nou-construite
pentru care s-au depus cereri de acordare a autorizațiilor de
construcție după [Oficiul pentru Publicații: vă
rugăm introduceți data exactă a intrării în vigoare a
prezentului Regulament] sunt dotate cu un punct de concentrare, situat în
interiorul sau în afara clădirii și accesibil furnizorilor de
rețele de comunicații electronice, prin intermediul căruia se
pune la dispoziție conectarea la infrastructura internă pregătită
pentru rețelele de mare viteză. Aceeași obligație se
aplică lucrărilor majore de renovare care vizează imobilele
colective, pentru care s-a depus o cerere de acordare a autorizației de
construcție după [Oficiul pentru Publicații: vă
rugăm să introduceți data exactă a intrării în vigoare
a prezentului regulament].
3. Statele membre pot să prevadă
exceptarea anumitor categorii de clădiri, în particular a imobilelor
individuale sau a celor supuse unor lucrări majore de renovare, de la
obligațiile prevăzute la alineatele (1) și (2), în cazul în
care costul îndeplinirii acestor obligații este disproporționat.
Aceste măsuri trebuie să fie motivate în mod corespunzător.
Părților interesate li se oferă posibilitatea de a formula
comentarii privind măsurile propuse, într-un interval de timp rezonabil.
Toate măsurile de acest tip sunt notificate Comisiei.
Articolul
8
Accesul
la echipamentele interioare
1. Orice furnizor de rețele publice de
comunicații are dreptul de a amplasa punctul terminus al propriei
rețele în punctul de concentrare, pe cheltuială proprie și cu
condiția să reducă la minimum impactul asupra
proprietății private, în vederea accesării infrastructurii
fizice interioare pregătite pentru rețelele de mare viteză.
2. Orice furnizor de rețele publice de
comunicații are dreptul de a accesa orice infrastructură fizică
interioară existentă, pregătită pentru rețelele de
mare viteză, în condiții rezonabile, atunci când duplicarea este
imposibilă din punct de vedere tehnic sau neviabilă din punct de
vedere economic. Titularului dreptului de utilizare a infrastructurii fizice
interioare acordă accesul conform unor clauze și condiții
nediscriminatorii.
3. Dacă, în termen de două luni de
la cererea oficială de acces nu se ajunge la un acord privind accesul în
conformitate cu alineatul (1) sau (2), ambele părți au dreptul
de a supune chestiunea organismului național de soluționare a
litigiilor competent, pentru ca acesta să evalueze conformitatea cu
cerințele prevăzute în cele două alineate menționate.
Ținând seama pe deplin de principiul proporționalității,
organismul național de soluționare a litigiilor emite o decizie cu
caracter obligatoriu pentru soluționarea litigiului în cel mai scurt timp
posibil și, în orice caz, în termen de două luni, fără a
aduce atingere posibilității ca oricare dintre părți
să înainteze cazul unei instanțe judecătorești.
4. În absența unei infrastructuri interne
pregătite pentru rețelele de mare viteză, orice furnizor de
rețele publice de comunicații are dreptul de a amplasa punctul
terminus al propriei rețele în spațiul unui abonat la un serviciu de
comunicații electronice de mare viteză, sub rezerva acordului
respectivului abonat, pe cheltuială proprie și cu condiția
reducerii la minimum a impactului asupra proprietății private.
Articolul 9
Organisme competente
1. Autoritatea națională de
reglementare care îndeplinește sarcinile prevăzute la articolul 20
din Directiva 2002/21/CE trebuie să exercite funcția de organism
național de soluționare a litigiilor, menționată la
articolul 3 alineatul (4), articolul 4 alineatul (9),
articolul 5 alineatul (4) și articolul 8 alineatul (3),
cu excepția cazului în care statul membru desemnează alte organisme
competente.
2. Orice alt organism național de
soluționare a litigiilor, desemnat de statele membre în conformitate cu
alineatul (1), trebuie să fie distinct din punct de vedere juridic
și independent din punct de vedere funcțional de toți operatorii
de rețea. Acesta are competența de a impune sancțiuni oportune,
eficace, proporționale și disuasive asupra operatorilor de
rețea, în caz de încălcare a obligațiilor ce decurg din
deciziile adoptate cu ocazia soluționării litigiului.
3. Autoritatea națională de
reglementare care îndeplinește sarcinile prevăzute la articolul 20
din Directiva 2002/21/CE îndeplinește funcțiile punctului de
informare unic menționat la articolele 4 și 6, cu excepția
cazului în care statul membru desemnează alte organisme competente.
4. Orice alt punct de informare unic, desemnat
de statele membre în conformitate cu alineatul (3), are competența de
a impune sancțiuni oportune, eficace, proporționale și disuasive
asupra operatorilor de rețea, în caz de încălcare a obligațiilor
ce decurg din articolul 4 alineatele (3) și (8).
5. Statele membre notifică Comisiei
identitatea tuturor organismelor competente, desemnate conform prezentului
articol pentru a îndeplini o sarcină în temeiul prezentului regulament,
până la [Oficiul pentru Publicații: vă rugăm
introduceți data exactă: intrarea în vigoare a prezentului
regulament], precum și orice modificare a acestor identități,
înainte de intrarea în vigoare a respectivelor desemnări sau
modificări.
6. Orice decizie luată de oricare dintre
organismele competente menționate la prezentul articol poate face obiectul
unei căi de atac în fața unei instanțe judecătorești
în conformitate cu legislația națională.
Articolul 10
Revizuire
Comisia prezintă un raport Parlamentului
European și Consiliului până la [Oficiul pentru Publicații:
vă rugăm introduceți data exactă: data intrării
în vigoare a prezentului regulament + 3 ani], cel târziu la punerea
în aplicare a prezentului regulament. Raportul include un rezumat al impactului
măsurilor prevăzute de prezentul regulament și o evaluare a
progreselor înregistrate în îndeplinirea obiectivelor acestuia.
Articolul 11
Intrarea în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare în
a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al
Uniunii Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu
în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles,
Pentru Parlamentul European,                     Pentru
Consiliu
Preşedintele                                                   Preşedintele
[1]               Analysys Mason, 2008, Analysys Mason 2012, WIK, 2008.
[2]               Analysys Mason, 2012; estimarea se bazează pe
următoarele ipoteze: 25 % din instalări utilizează
conductele existente, ceea ce permite reducerea cu 75 % a cheltuielilor de
capital pentru această poziție, 10 % din instalări
conectează rețeaua la cartiere de locuințe noi, apelând la
coinstalarea cu alți operatori/societăți de servicii publice
și economisind 15‑60 %, iar 5 % din instalări
conectează rețeaua la imobile colective (multi-dwelling units,
MDU) precablate, economisind 20-60 %. La aceasta se vor adăuga de
asemenea avantaje sociale, de mediu și economice.
[3]                      Estimarea se bazează pe un scenariu de investiții calculat ca
parte a unui studiu aprofundat, realizat în 2013 de Analysys Mason și Tech4i2
și intitulat The socio-economic impact of bandwidth. Acest studiu
preconizează că obiectivele benzii largi expuse în Agenda
digitală vor fi atinse doar în cazul unui scenariu de intervenție
majoră, și anume 211 miliarde EUR investiți în accesul de
generație următoare. Pentru a obține economii potențiale,
acestei valori i s-au aplicat procentele indicate.
[4]               „O nouă strategie pentru piața unică”,
raportul dlui Mario Monti adresat Președintelui Comisiei Europene, 9 mai 2010.
[5]               Steps towards a truly Internal Market for
e-communications in the run-up to 2020, ECORYS, TU Delft și TNO,
raport publicat în februarie 2012.
[6]               Booz and Company, Maximising the impact of
Digitalisation, 2012.
[7]               Estimare a Comisiei bazată pe studii naționale
(Liebenau, J., Atkinson, R., Karrberg, P., Castro, D. and Ezell, S., 2009, The
UK Digital Road to Recovery; Katz R.L. et al , 2009, The Impact of
Broadband on Jobs and the German Economy).
[8]               [COM(2012) 573].
[9]               Curtea de Justiție a reamintit în cauza C-17/00, De
Coster, Rec. 2001, p. I-9445, punctul 37, că orice dispoziție
legislativă locală secundară care afectează libertatea de a
presta servicii trebuie să respecte principiul
proporționalității. În aceeași chestiune a antenelor
parabolice, Comisia a subliniat, în comunicarea sa privind aplicarea
generală a principiilor liberei circulații a bunurilor și
serviciilor – articolele 28 și 49 – privind utilizarea antenelor
parabolice [COM(2001) 351 final], că, deși fiecare stat membru este
responsabil de stabilirea condițiilor ce trebuie îndeplinite, în cadrul
sistemului său juridic intern, pentru a instala și utiliza antene
parabolice, anumite reglementări naționale pot afecta totuși
posibilitățile de recepționare. Astfel, în mod indirect, ele
afectează difuzarea gamei largi de servicii transmise prin satelit – care,
prin însăși natura lor, traversează frontierele – cum ar fi
programele de televiziune și cele radiofonice, alături de serviciile
interactive („serviciile societății informaționale”). Aceste
măsuri naționale trebuie să respecte deci principiile
fundamentale ale tratatului, printre care cele referitoare la libera
circulație a mărfurilor și libertatea de a presta servicii în
cadrul pieței unice.
[10]             Regulamentul (CE) nr. 2887/2000 al Parlamentului European
și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind accesul neîngrădit la
bucla locală, JO L 336 p.4 din 30.12.2000.
[11]             „O Agendă digitală pentru Europa”, comunicare a
Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și
Social European și Comitetul Regiunilor, COM(2010) 245 din 19.5.2010, în
particular secțiunea 2.4.1.
[12]             Concluziile Consiliului European din 1‑2 martie 2012,
EUCO 4/2/12, http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/12/st00/st00004-re02.en12.pdf,
punctul 15.
[13]             Comunicare a Comisiei către Parlamentul European,
Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul
Regiunilor, COM(2010) 573 din 3.10.2012, acțiunea‑cheie nr. 9.
[14]             Concluziile Consiliului European din 13‑14 decembrie 2012,
EUCO 205/12, http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_Data/docs/pressdata/en/ec/134353.pdf,
punctul 17.
[15]             Un raport privind rezultatele consultării publice
este disponibil în cadrul raportului de evaluare a impactului anexat prezentei
propuneri (anexa I la raport).
[16]             A se vedea http://daa.ec.europa.eu/content/special/crowdsourcing.
[17]             În cadrul raportului de evaluare a impactului anexat
prezentei propuneri poate fi consultat un raport bazat pe studiul pregătit
de Deloitte și contraverificat din alte surse(anexa II la raport).
[18]             Acest raport face parte din raportul de evaluare a
impactului anexat prezentei propuneri (anexa III la raport).
[19]             În bibliografie raportului de evaluare a impactului poate
fi consultată lista completă a acestor surse.
[20]             Raportul de evaluare a impactului este anexat prezentei
propuneri.
[21]             A se vedea cauza C-66/04, punctul 45 și cauza C-217/04,
punctul 43.
[22]             A se vedea raportul final al Analysys Mason pentru DG
Societatea informațională și Media a Comisiei Europene,
intitulat „Support for the preparation of an impact assessment to accompany an
EU initiative on reducing the costs of high-speed broadband infrastructure
deployment” (SMART 2012/0013).
[23]             A se vedea cauza C-217/04, punctul 47.
[24]             A se vedea, de exemplu, considerentul 8 din
Directiva privind o mai bună legiferare (2009/140/CE),
considerentul 22 din directiva-cadru, considerentele 1 și 4 din
Regulamentul (CE) nr. 2887/2000.
[25]             A se vedea Cauza 272/83, punctele 25 și 27.
[26]             Rezoluția Parlamentului European din 14 iunie 2012
intitulată „Actul privind piața unică: următorii pași
în direcția creșterii” [2012/2663(RSP)], punctul 10.
[27]             JO C , [...], p [...].
[28]             JO C , [...], p [...].
[29]             COM (2010) 245; a se vedea și reexaminarea Agendei
digitale, COM(2012) 784 final.
[30]             Concluziile Consiliului European din 13-14 decembrie 2012,
EUCO 205/12, punctul 17.
[31]             COM(2012) 573 final.
[32]             JO L 108, 24.4.2002, p. 33.
[33]             JO L 108, 24.4.2002, p. 21.
[34]             JO L 108, 24.4.2002, p. 7.
[35]             JO L 108, 24.4.2002, p. 51.
[36]             JO L 249, 17.9.2002, p. 21.
[37]             JO L 108, 25.4.2007, p. 1.
[38]             JO L 345, 31.12.2003, p. 90.