               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 7.12.2018
            COM(2018) 799 final
            2018/0410(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind semnarea, în numele Uniunii, a Acordului privind statutul dintre Uniunea Europeană și Republica Serbia referitor la acțiunile desfășurate de Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă în Republica Serbia

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Motivele și obiectivele propunerii

               Articolul 54 alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2016/1624 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 septembrie 2016 privind Poliția de frontieră și garda de coastă la nivel european
                  1
                prevede că Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă poate coordona cooperarea operativă dintre statele membre și țările terțe în ceea ce privește gestionarea frontierelor externe. În acest sens, agenția poate desfășura acțiuni la frontierele externe, în care sunt implicate unul sau mai multe state membre și o țară terță care se învecinează cu cel puțin unul dintre aceste state membre, cu condiția obținerii acordului țării terțe în cauză, inclusiv pe teritoriul acestei țări terțe.

               În temeiul articolului 54 alineatul (4) din Regulamentul (UE) 2016/1624, în cazurile în care se prevede ca echipele europene de poliție de frontieră și gardă de coastă să fie trimise într-o țară terță pentru a participa la acțiuni în cadrul cărora membrii echipelor vor avea competențe executive sau în cazul în care alte acțiuni în țările terțe impun acest lucru, Uniunea încheie un acord privind statutul cu țara terță în cauză. Acordul privind statutul acoperă toate aspectele necesare pentru desfășurarea acțiunilor. În special, acesta stabilește domeniul de aplicare al operațiunii, răspunderea civilă și penală, precum și sarcinile și competențele membrilor echipelor. Acordul privind statutul asigură respectarea deplină a drepturilor fundamentale în timpul acestor operațiuni.

               Pe baza directivelor de negociere adoptate de Consiliu, Comisia Europeană a negociat cu Republica Serbia Acordul privind acțiunile desfășurate de Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă în Republica Serbia („Acordul privind statutul”), în scopul instituirii cadrului juridic care să permită acțiuni imediate prin elaborarea unor planuri operative în situațiile care vor necesita o reacție rapidă. Deși fluxurile de migrație din regiune sunt mult mai reduse decât cele din 2015 și 2016, rețelele de criminalitate organizată își adaptează rapid la orice nouă circumstanță rutele și metodele utilizate pentru traficul de migranți în situație neregulamentară. Odată ce Acordul privind statutul va fi în vigoare, autoritățile responsabile ale Republicii Serbia și ale statelor membre ale UE, coordonate de Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă, vor fi mult mai în măsură să răspundă rapid la astfel de evoluții posibile.

               Propunerea de decizie a Consiliului atașată constituie instrumentul juridic pentru semnarea Acordului privind statutul dintre Uniunea Europeană și Republica Serbia.

               La 21 februarie 2017, Comisia a primit autorizația Consiliului de a deschide negocieri cu Republica Serbia în vederea încheierii unui Acord privind statutul referitor la acțiunile desfășurate de Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă în Republica Serbia.

               Negocierile referitoare la Acordul privind statutul au început la 7 aprilie 2017, o a doua rundă de negocieri având loc la 11 mai 2017. S-a ajuns în final la un acord la 3 august 2018. Acordul privind statutul a fost parafat de către comisarul pentru migrație, afaceri interne și cetățenie, D. Avramopoulos, și de către ministrul afacerilor interne al Republicii Serbia, N. Stefanović, la 20 septembrie 2018, la Belgrad.

               Comisia consideră că obiectivele stabilite de Consiliu în cadrul directivelor sale de negociere au fost îndeplinite și că Acordul privind statutul este acceptabil pentru Uniune.

               Statele membre au fost informate și consultate în cadrul grupului de lucru relevant al Consiliului.

               •Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică vizat

               Șaisprezece state membre au acorduri bilaterale în vigoare cu Republica Serbia. Acestea includ o serie de măsuri comune precum verificări la frontieră, supraveghere, patrulare, returnare etc. Este deja în vigoare un acord de lucru între Ministerul Afacerilor Interne al Republicii Serbia și Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă, care prevede în special participarea cu regularitate la operațiuni comune coordonate de Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă a reprezentanților poliției de frontieră a Serbiei, în calitate de observatori pe teritoriul statelor membre, cu acordul statului membru gazdă.

               •Coerența cu alte politici ale Uniunii

               Agenda europeană privind migrația
                  2
                se bazează pe patru piloni. Unul dintre aceștia este gestionarea frontierelor. Acest lucru implică o mai bună gestionare a frontierelor externe ale UE, în special prin intermediul solidarității față de statele membre care sunt situate la frontierele externe, și îmbunătățirea eficienței punctelor de trecere a frontierei. Un control consolidat al frontierelor Republicii Serbia va avea, de asemenea, un efect pozitiv asupra frontierelor externe ale UE, în special asupra frontierelor externe ale Bulgariei, Croației, Ungariei și României, precum și asupra frontierelor Republicii Serbia. Consolidarea în continuare a securității la frontierele externe este, de asemenea, în concordanță cu Agenda europeană privind securitatea
                  3
               .

               2.TEMEIUL JURIDIC, SUBSIDIARITATEA ȘI PROPORȚIONALITATEA

               •Temeiul juridic

               Temeiul juridic al prezentei propuneri de decizie a Consiliului este articolul 77 alineatul (2) literele (b) și (d) și articolul 79 alineatul (2) litera (c) din TFUE, coroborate cu articolul 218 alineatul (5) din TFUE.

               Competența UE de a încheia un acord privind statutul este prevăzută în mod explicit la articolul 54 alineatul (4) din Regulamentul (UE) 2016/1624, potrivit căruia, în cazurile în care se prevede ca echipele europene de poliție de frontieră și gardă de coastă să fie trimise într-o țară terță pentru a participa la acțiuni în cadrul cărora membrii echipelor vor avea competențe executive sau în cazul în care alte acțiuni în țările terțe impun acest lucru, Uniunea încheie un acord privind statutul cu țara terță în cauză.

               În temeiul articolului 3 alineatul (2) din TFUE, Uniunea are competența exclusivă de a încheia un acord internațional, atunci când încheierea acestuia este prevăzută într-un act legislativ al Uniunii. Articolul 54 alineatul (4) din Regulamentul (UE) 2016/1624 prevede încheierea de către Uniunea Europeană a unui acord privind statutul cu țara terță în cauză. În consecință, acordul atașat cu Republica Serbia intră în sfera competenței exclusive a Uniunii Europene.

               •Subsidiaritatea (în cazul competențelor neexclusive)

                  Nu se aplică.

               •Proporționalitatea

               Dat fiind faptul că rețelele de criminalitate organizată își adaptează rapid rutele și metodele utilizate pentru traficul de migranți în situație neregulamentară, este necesară implicarea UE pentru a îmbunătăți controalele efectuate la frontierele Republicii Serbia. Este necesar ca Acordul privind statutul să fie în vigoare pentru ca autoritățile responsabile ale Republicii Serbia și ale statelor membre ale UE, coordonate de Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă, să fie în măsură să răspundă rapid la astfel de evoluții posibile. Acordul va permite trimiterea de către Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă de echipe europene de poliție de frontieră și gardă de coastă în Republica Serbia, în cazul unui aflux brusc de migranți neregulamentari.

               •Alegerea instrumentului

                  Prezenta propunere este conformă cu articolul 218 alineatul (5) din TFUE, care prevede adoptarea de către Consiliu a deciziilor privind acordurile internaționale. Nu există un alt instrument juridic care ar putea fi folosit pentru îndeplinirea obiectivului prevăzut în prezenta propunere.

               3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

               •Evaluările ex post/verificarea adecvării legislației existente

                  Nu se aplică.

               •Consultările cu părțile interesate

                  Nu se aplică.

               •Obținerea și utilizarea cunoștințelor de specialitate

                  Nu se aplică.

               •Evaluarea impactului

                  Nu a fost necesar să se efectueze o evaluare a impactului pentru negocierea Acordului privind statutul.

               •Adecvarea reglementărilor și simplificarea

               Fiind vorba de un nou acord, nu s-a putut efectua o evaluare sau o verificare a adecvării instrumentelor existente.

               •Drepturile fundamentale

                  Acordul privind statutul conține dispoziții care asigură protecția drepturilor fundamentale ale persoanelor afectate de acțiunile membrilor echipei implicate într-o acțiune coordonată de Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă.

                  Dispozițiile referitoare la drepturile fundamentale sunt explicate mai detaliat la punctul 5, „Alte elemente”.

               4.IMPLICAȚIILE BUGETARE

               Acordul privind statutul nu are, în sine, implicații financiare. Trimiterea efectivă a echipelor Agenției Europene pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă pe baza unui plan operativ și a unui acord de grant relevant va genera, într-adevăr, costuri, acestea fiind suportate din bugetul Agenției Europene pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă. Viitoarele operațiuni întreprinse în temeiul Acordului privind statutul vor fi finanțate din resursele proprii ale Agenției Europene pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă.

               5.ALTE ELEMENTE

               •Planurile de punere în aplicare și măsurile de monitorizare, evaluare și raportare

               Comisia va asigura monitorizarea adecvată a punerii în aplicare a Acordului privind statutul.

               Republica Serbia și Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă evaluează împreună fiecare operațiune comună sau intervenție rapidă la frontieră.

               În special, Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă, Republica Serbia și statele membre care participă la o acțiune specifică întocmesc, la sfârșitul fiecărei acțiuni, un raport cu privire la aplicarea dispozițiilor acordului, inclusiv referitor la prelucrarea datelor cu caracter personal.

               •Documentele explicative (în cazul directivelor)

                  Nu se aplică.

               •Explicarea detaliată a dispozițiilor specifice ale propunerii

               Domeniul de aplicare al acordului

               În temeiul prezentului acord, Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă poate trimite în Republica Serbia echipe europene de poliție de frontieră și gardă de coastă cu competențe executive, care să efectueze operațiuni comune și intervenții rapide la frontieră. Deși prezentul acord nu extinde domeniul de aplicare al Acordului dintre Comunitatea Europeană și Republica Serbia privind readmisia persoanelor aflate în situație de ședere ilegală (denumit în continuare „Acordul de readmisie dintre CE și Republica Serbia”)
                  4
               , echipele Agenției Europene pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă sunt, de asemenea, autorizate să asiste Republica Serbia, în cursul unei operațiuni de returnare specifice, în vederea identificării persoanelor care trebuie readmise în Republica Serbia, în conformitate cu Acordul de readmisie dintre CE și Republica Serbia.

               Echipele europene de poliție de frontieră și gardă de coastă pot fi trimise pe teritoriul Republicii Serbia numai în regiunile limitrofe frontierelor externe ale UE, iar membrii echipei au competențe executive în zonele Republicii Serbia care au fost stabilite în planul operativ.

               Lansarea unei acțiuni

               Inițiativa de a lansa o acțiune îi aparține agenției. Autoritățile competente ale Republicii Serbia pot solicita agenției să ia în considerare lansarea unei acțiuni. Desfășurarea unei acțiuni necesită acordul autorităților competente ale Republicii Serbia și al agenției.

               Planul operativ

               Înainte de fiecare operațiune comună sau intervenție rapidă la frontieră, trebuie convenit un plan operativ între agenție și Republica Serbia. Acest plan trebuie, de asemenea, aprobat de statul membru sau statele membre care se învecinează cu zona operativă.

               Planul stabilește în detaliu aspectele organizatorice și procedurale ale operațiunii comune sau ale intervenției rapide la frontieră, inclusiv o descriere și o evaluare a situației, scopul operațiunii și obiectivele operative, tipul de echipamente tehnice care urmează să fie trimise, planul de punere în aplicare, cooperarea cu alte țări terțe, cu alte agenții și organisme ale Uniunii sau cu organizații internaționale, dispoziții referitoare la respectarea drepturilor fundamentale, inclusiv protecția datelor cu caracter personal, structura de coordonare, comandă, control, comunicare și raportare, dispozițiile privind aspectele legate de organizare și logistica, evaluarea operațiunii comune sau ale intervenției rapide la frontieră și aspectele financiare ale acesteia.

               Sarcinile și competențele membrilor echipei

               Ca regulă generală, echipele au autoritatea de a îndeplini sarcinile și de a exercita competențele executive necesare pentru controlul la frontiere și operațiunile de returnare. Acestea respectă legislația națională a Republicii Serbia.

               Echipele acționează pe teritoriul Republicii Serbia numai pe baza instrucțiunilor polițiștilor de frontieră sau ale altor agenți de poliție ai Republicii Serbia și numai în prezența acestora.

               Membrii echipei poartă, dacă este cazul, propria uniformă, pe care sunt aplicate un element vizibil de identificare personală și o banderolă albastră cu însemnele Uniunii Europene și ale agenției. De asemenea, membrii echipei trebuie să aibă asupra lor un document de acreditare pentru a putea fi identificați în mod clar de către autoritățile naționale ale Republicii Serbia.

               Membrii echipei pot avea asupra lor arme de serviciu, muniție și echipamente, astfel cum sunt autorizați în conformitate cu legislația națională a statului lor și cu legislația Republicii Serbia. Agenția este notificată în prealabil de către autoritățile Republicii Serbia cu privire la portul autorizat de arme de serviciu, muniție și echipamente și cu privire la cadrul juridic relevant și condițiile de utilizare a acestora.

               Membrii echipei pot să folosească forța, inclusiv armele de serviciu, muniția și echipamentele, cu acordul statului lor și al autorităților din Republica Serbia, în prezența polițiștilor de frontieră sau a altor agenți de poliție ai Republicii Serbia și în conformitate cu legislația națională a Republicii Serbia. Autoritățile Republicii Serbia îi pot autoriza pe membrii echipei să folosească forța și în absența polițiștilor de frontieră ai acestei țări. Membrii echipei pot face uz de arme numai atunci când este absolut necesar din motive de autoapărare pentru a contracara un atac imediat care ar pune în joc viața acestora sau a unei alte persoane, în conformitate cu legislația sârbă.

               La cerere, autoritățile competente ale Republicii Serbia pot comunica membrilor echipei informații relevante din bazele de date naționale, în cazul în care acest lucru este necesar pentru îndeplinirea atribuțiilor lor. De asemenea, agenția poate comunica autorităților sârbe competente informațiile necesare pentru îndeplinirea obiectivelor operative.

               Suspendarea și încetarea acțiunii

               Atât agenția, cât și autoritățile Republicii Serbia pot suspenda sau înceta acțiunea, în cazul în care consideră că dispozițiile acordului sau ale planului operativ nu sunt respectate de către cealaltă parte.

               Privilegiile și imunitățile membrilor echipei

               Membrii echipei beneficiază de imunitate față de jurisdicția penală a Republicii Serbia pentru toate actele îndeplinite în exercitarea funcțiilor oficiale („în timpul serviciului”), însă nu beneficiază de o astfel de imunitate pentru actele îndeplinite „în afara serviciului”.

               Planul operativ stabilește cu precizie acțiunile care beneficiază de imunitatea față de jurisdicția penală a Republicii Serbia.

               În cazul prezumției săvârșirii unei infracțiuni de către un membru al echipei, directorul executiv al agenției, înainte de inițierea procedurii în fața instanței, informează autoritățile judiciare competente ale Republicii Serbia dacă actul respectiv a fost sau nu îndeplinit în exercitarea funcțiilor oficiale ale membrului echipei. Directorul executiv al agenției ia o decizie după analizarea cu atenție a tuturor declarațiilor autorității competente a statului membru care l-a trimis pe polițistul de frontieră sau pe membrul altor categorii relevante de personal în cauză și ale autorităților competente ale Republicii Serbia.

               Privilegiile acordate membrilor echipei și imunitatea față de jurisdicția penală a Republicii Serbia nu le conferă acestora imunitate față de jurisdicția statului membru de origine.

               Un regim similar se aplică în cazul răspunderii civile și administrative a membrilor echipei.

               Imunitatea membrilor echipelor față de jurisdicția penală, civilă și administrativă a Republicii Serbia poate fi ridicată de statul membru care l-a trimis pe polițistul de frontieră sau pe membrul altor categorii relevante de personal în cauză. Ridicarea imunității trebuie să fie întotdeauna expresă.

               Acordul prevede un mecanism de compensare a daunelor. Mecanismul de compensare se bazează pe articolul 42 din Regulamentul (UE) 2016/1624 privind Poliția de frontieră și garda de coastă la nivel european. În cazul în care daunele sunt cauzate de un membru al echipei aflat „în timpul serviciului”, răspunderea revine Republicii Serbia. În cazul în care daunele sunt cauzate „în timpul serviciului” de către un membru al unei echipe a unui stat membru participant din cauza neglijenței grave sau a unei abateri săvârșite intenționat sau în cazul în care actul respectiv a fost săvârșit „în afara serviciului”, Republica Serbia poate solicita, prin intermediul directorului executiv al agenției, plata unei despăgubiri de către respectivul stat membru participant. În cazul în care daunele sunt cauzate de un membru al personalului agenției, Republica Serbia poate solicita plata unor despăgubiri de către agenție.

               Nu poate fi luată nicio măsură de executare în privința membrilor echipei, cu excepția cazului în care împotriva lor este inițiată o procedură civilă ce nu are legătură cu funcțiile oficiale ale acestora.

               Bunurile aflate în proprietatea membrilor echipei care sunt necesare pentru îndeplinirea funcțiilor lor oficiale nu pot face obiectul sechestrului. În cadrul procedurilor civile, membrii echipei nu fac obiectul niciunei restrângeri a libertății personale sau al altor măsuri de constrângere.

               Membrii echipei sunt scutiți de dispozițiile privind asigurările sociale care ar putea fi în vigoare în Republica Serbia în ceea ce privește serviciile prestate pentru agenție. De asemenea, aceștia sunt scutiți de orice formă de impozitare în Republica Serbia în ceea ce privește remunerația și alte drepturi bănești care le sunt plătite de către agenție sau de către statele lor membre, precum și în ceea ce privește veniturile încasate în afara Republicii Serbia.

               Autoritățile Republicii Serbia permit intrarea și ieșirea articolelor destinate uzului personal al membrilor echipei și acordă respectivelor articole scutirea de toate taxele vamale, impozitele și taxele conexe (altele decât cheltuielile de depozitare, de transport și pentru servicii similare).

               Bagajele personale ale membrilor echipei pot fi inspectate dacă există motive să se considere că acestea conțin articole care nu sunt destinate uzului personal al membrilor echipei sau al căror import sau export este interzis prin lege sau care sunt supuse reglementărilor în materie de carantină ale Republicii Serbia. Inspectarea bagajelor personale se efectuează numai în prezența membrului (membrilor) echipei în cauză sau a unui reprezentant autorizat al agenției.

               Documentele, corespondența și bunurile membrilor echipei sunt inviolabile, cu excepția cazului măsurilor de executare. Membrii echipei nu sunt obligați să facă declarații în calitate de martor.

               Documentul de acreditare

               În cooperare cu Republica Serbia, agenția emite un document de acreditare membrilor echipei în scopul legitimării acestora în fața autorităților Republicii Serbia, care să ateste dreptul posesorului de a îndeplini sarcinile și de a exercita competențele conferite în temeiul prezentului acord și prevăzute în planul operativ. Documentul de acreditare, însoțit de un document de călătorie valabil, oferă membrului echipei drept de intrare în Republica Serbia, fără a mai fi necesară o viză sau o autorizație prealabilă; acesta va fi returnat agenției la încheierea acțiunii. Agenția va furniza autorităților competente ale Republicii Serbia un specimen de document de acreditare înainte de începerea aplicării acordului și ori de câte ori se modifică modelul de document de acreditare.

               Drepturile fundamentale

               Membrii echipei au obligația ca, în executarea sarcinilor și în exercitarea competențelor lor, să respecte pe deplin drepturile și libertățile fundamentale, inclusiv în ceea ce privește accesul la procedurile de azil, demnitatea umană, interzicerea torturii și a tratamentelor inumane sau degradante, dreptul la libertate, principiul nereturnării și interzicerea expulzărilor colective, drepturile copilului și dreptul la respectarea vieții private și de familie. Aceștia nu fac nicio discriminare arbitrară, inclusiv discriminarea pe criterii de sex, rasă sau origine etnică, religie sau convingeri, handicap, vârstă sau orientare sexuală. Orice măsură care aduce atingere acestor drepturi și libertăți fundamentale este proporțională cu obiectivele urmărite de respectiva măsură și respectă esența acestor drepturi și libertăți fundamentale.

               Fiecare parte trebuie să dispună de un mecanism de tratare a plângerilor, care să soluționeze acuzațiile privind încălcarea drepturilor fundamentale de către personalul său. Agenția a instituit mecanismul de tratare a plângerilor menționat la articolul 72 din Regulamentul (UE) 2016/1624 privind Poliția de frontieră și garda de coastă la nivel european și, prin urmare, respectă această obligație. Ombudsmanul din Republica Serbia („Protectorul cetățenilor”) s-ar putea ocupa de soluționarea unor astfel de acuzații, cu excepția cazului în care autoritățile Republicii Serbia decid să instituie un mecanism care să aibă sarcina specifică de a trata plângerile depuse în temeiul prezentului acord.

               Prelucrarea datelor cu caracter personal

               Membrii echipei prelucrează datele cu caracter personal atunci când este necesar și proporțional, în conformitate cu normele aplicabile agenției și statelor membre ale UE. Prelucrarea datelor cu caracter personal de către autoritățile Republicii Serbia face obiectul legislației sale naționale.

               La sfârșitul fiecărei acțiuni, agenția, statele membre participante și autoritățile Republicii Serbia întocmesc un raport comun privind prelucrarea datelor cu caracter personal de către membrii echipei. Acest raport se transmite ofițerului pentru drepturile fundamentale și responsabilului cu protecția datelor din cadrul agenției, precum și autorității competente pentru protecția datelor cu caracter personal din Republica Serbia. Ofițerul pentru drepturile fundamentale și responsabilul cu protecția datelor din cadrul agenției raportează directorului executiv al agenției.

               Litigii și interpretare

               Toate chestiunile care apar în legătură cu aplicarea prezentului acord sunt examinate în comun de autoritățile competente ale Republicii Serbia și de reprezentanții agenției, care consultă statul membru sau statele membre care se învecinează cu Republica Serbia.

               În lipsa unei soluționări prealabile, litigiile privind interpretarea sau aplicarea acordului se soluționează exclusiv prin negociere între Republica Serbia și Comisia Europeană, care consultă orice stat membru învecinat cu Republica Serbia.

               Autoritățile competente pentru punerea în aplicare a acordului

               În cazul Republicii Serbia, autoritatea competentă pentru punerea în aplicare a prezentului acord este Ministerul Afacerilor Interne. În cazul Uniunii Europene, autoritatea competentă este Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă.

               Declarații comune

               Ambele părți iau act de faptul că Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă va sprijini Republica Serbia să controleze în mod eficient frontiera sa cu orice țară care nu este membră a Uniunii Europene, prin alte mijloace decât trimiterea de echipe europene de poliție de frontieră și gardă de coastă cu competențe executive.

               Ambele părți convin că statutul și delimitarea, în temeiul dreptului internațional, a teritoriului Serbiei și al statelor membre ale Uniunii Europene nu sunt afectate în niciun fel de prezentul acord sau de orice act îndeplinit în cadrul punerii în aplicare a acestuia de către părți sau în numele lor, inclusiv de stabilirea de planuri operative sau de participarea la operațiuni transfrontaliere.

               Într-o declarație comună la acord se face referire la asocierea strânsă a Norvegiei, Islandei, Elveției și Liechtensteinului la punerea în aplicare, asigurarea respectării și dezvoltarea acquis-ului Schengen.

               2018/0410 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind semnarea, în numele Uniunii, a Acordului privind statutul dintre Uniunea Europeană și Republica Serbia referitor la acțiunile desfășurate de Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă în Republica Serbia

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 77 alineatul (2) literele (b) și (d) și articolul 79 alineatul (2) litera (c), coroborate cu articolul 218 alineatul (5),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)În temeiul articolului 54 alineatul (4) din Regulamentul (UE) 2016/1624
                  5
               , în cazurile în care se prevede ca echipele europene de poliție de frontieră și gardă de coastă să fie trimise într-o țară terță în vederea unor acțiuni în cadrul cărora membrii echipelor vor avea competențe executive sau în cazul în care alte acțiuni în țările terțe impun acest lucru, Uniunea încheie un acord privind statutul cu țara terță în cauză. Acordul privind statutul ar trebui să acopere toate aspectele necesare pentru desfășurarea acțiunilor.

               (2)La 21 februarie 2017, Consiliul a autorizat Comisia să deschidă negocieri cu Republica Serbia în vederea încheierii unui Acord privind statutul referitor la acțiunile desfășurate de Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă în Republica Serbia.

               (3)Negocierile referitoare la Acordul privind statutul au fost deschise la 7 aprilie 2017 și au fost finalizate cu succes prin parafarea Acordului dintre Uniunea Europeană și Republica Serbia referitor la acțiunile desfășurate de Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă în Republica Serbia („Acordul privind statutul”) la 20 septembrie 2018.

               (4)Prezenta decizie constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Regatul Unit nu participă, în conformitate cu Decizia 2000/365/CE a Consiliului
                  6
               ; prin urmare, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               (5)Prezenta decizie reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Irlanda nu participă, în conformitate cu Decizia 2002/192/CE a Consiliului
                  7
               ; prin urmare, Irlanda nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               (6)În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               (7)Prin urmare, acordul ar trebui semnat în numele Uniunii, sub rezerva încheierii sale la o dată ulterioară și a aprobării declarațiilor atașate,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Se aprobă, în numele Uniunii, semnarea Acordului dintre Uniunea Europeană și Republica Serbia referitor la acțiunile desfășurate de Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă în Republica Serbia („acordul”), sub rezerva încheierii sale.

               Articolul 2

               Declarațiile atașate la prezenta decizie se aprobă în numele Uniunii.

               Articolul 3

               Secretariatul General al Consiliului stabilește instrumentul prin care se acordă puteri depline pentru semnarea acordului, sub rezerva încheierii sale, persoanei (persoanelor) indicate de către negociatorul acordului.

               Articolul 4

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)

                        JO L 251, 16.9.2016, p. 1.

                     (2)

                        COM(2015) 240 final.

                     (3)

                        COM(2015) 185 final.

                     (4)

                        JO L 334, 19.12.2007, p. 46.

                     (5)

                        Regulamentul (UE) 2016/1624 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 septembrie 2016 privind Poliția de frontieră și garda de coastă la nivel european și de modificare a Regulamentului (UE) 2016/399 al Parlamentului European și al Consiliului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 863/2007 al Parlamentului European și al Consiliului, a Regulamentului (CE) nr. 2007/2004 al Consiliului și a Deciziei 2005/267/CE a Consiliului (JO L 251, 16.9.2016, p. 1).

                     (6)

                        Decizia 2000/365/CE a Consiliului din 29 mai 2000 privind solicitarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (JO L 131, 1.6.2000, p. 43).

                     (7)

                        Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind solicitarea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (JO L 64, 7.3.2002, p. 20).

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 7.12.2018
            COM(2018) 799 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de Decizie a Comisiei
            privind semnarea, în numele Uniunii, a Acordului privind statutul dintre Uniunea Europeană și Republica Serbia referitor la acțiunile desfășurate de Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă în Republica Serbia

               ANEXĂ

               ACORD

               între Uniunea Europeană și Republica Serbia referitor la acțiunile desfășurate de Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă în Republica Serbia

               UNIUNEA EUROPEANĂ

               și REPUBLICA SERBIA,

               denumite în continuare „părțile”,

               ÎNTRUCÂT este posibil să apară situații în care Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă poate să coordoneze cooperarea operativă dintre statele membre ale UE și Republica Serbia, inclusiv pe teritoriul Republicii Serbia,

               ÎNTRUCÂT ar trebui instituit un cadru juridic sub forma unui acord privind statutul pentru situațiile în care membrii echipei Agenției Europene pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă pot avea competențe executive pe teritoriul Republicii Serbia,

               ÎNTRUCÂT părțile trebuie să țină seama în mod corespunzător de declarațiile atașate atunci când pun în aplicare prezentul acord privind statutul,

               AVÂND ÎN VEDERE că, la punerea în aplicare a tuturor acțiunilor pe teritoriul Republicii Serbia, Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă ar trebui să respecte pe deplin drepturile fundamentale,

               DECID SĂ ÎNCHEIE PREZENTUL ACORD:

               Articolul 1

               Domeniul de aplicare al acordului

               1. Prezentul acord se referă la toate aspectele cooperării dintre Republica Serbia și Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă necesare pentru ca Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă să desfășoare acțiuni ce pot avea loc pe teritoriul Republicii Serbia, în cadrul cărora membrii echipei Agenției Europene pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă pot avea competențe executive.

               2.Prezentul acord nu extinde domeniul de aplicare al Acordului dintre Comunitatea Europeană și Republica Serbia privind readmisia persoanelor aflate în situație de ședere ilegală (denumit în continuare „Acordul de readmisie UE-Serbia”). În ceea ce privește operațiunile de returnare definite la articolul 2 litera (d), prezentul acord se referă numai la furnizarea de sprijin operativ pentru operațiunile de returnare care sunt efectuate în conformitate cu Acordul de readmisie UE-Serbia.

               3.Prezentul acord se aplică în cazul Republicii Serbia. Prezentul acord nu se aplică în cazul Kosovo
                  1
               *.

               Articolul 2

               Definiții

               În sensul prezentului acord, se aplică următoarele definiții:

               (a)
                     „acțiune” înseamnă o operațiune comună, o intervenție rapidă la frontieră sau o operațiune de returnare;

               (b)
                     „operațiune comună” înseamnă o acțiune care vizează combaterea imigrației ilegale sau a infracționalității transfrontaliere sau care este menită să acorde asistență tehnică și operativă sporită la frontierele externe ale unui stat membru învecinat cu Republica Serbia și care se desfășoară pe teritoriul Republicii Serbia;

               (c)
                     „intervenție rapidă la frontieră” înseamnă o acțiune al cărei scop este de a răspunde rapid la o situație caracterizată prin provocări specifice și disproporționate la frontierele Republicii Serbia cu un stat membru învecinat și care se desfășoară pe teritoriul Republicii Serbia, pentru o perioadă limitată;

               (d)
                     „operațiune de returnare” înseamnă o operațiune care este organizată sau coordonată de agenție și care implică furnizarea de întăriri tehnice și operative de către unul sau mai multe state membre și prin care persoanele în cazul cărora s-a luat decizia finală de returnare sunt returnate din unul sau mai multe state membre în Republica Serbia fie forțat, fie în mod voluntar, în conformitate cu Acordul dintre Comunitatea Europeană și Republica Serbia privind readmisia persoanelor aflate în situație de ședere ilegală;

               (e)
                     „control la frontiere” înseamnă controlul persoanelor, al documentelor de călătorie, al mijloacelor de transport și al articolelor, care este efectuat la trecerea unei frontiere de stat și constă în verificări la punctele de trecere a frontierei și în supravegherea frontierelor între punctele de trecere a frontierei;

               (f)
                     „membru al unei echipe” înseamnă fie un membru al personalului agenției, fie un membru al unei echipe formate din polițiști de frontieră și din alte categorii relevante de personal din statele membre participante, inclusiv polițiști de frontieră și alți membri ai unor categorii relevante de personal detașați de statele membre la agenție pentru a fi trimiși pe teren în cadrul unei acțiuni;

               (g)
                     „stat membru” înseamnă un stat membru al Uniunii Europene;

               (h)
                     „stat membru de origine” înseamnă statul membru în care un membru al echipei este polițist de frontieră sau membru al unei alte categorii relevante de personal;

               (i)
                     „date cu caracter personal” înseamnă orice date referitoare la o persoană fizică identificată sau identificabilă; o persoană identificabilă înseamnă o persoană fizică ce poate fi identificată, în mod direct sau indirect, în special prin referire la un element de identificare, cum ar fi un nume, un număr de identificare (și anume, un număr de identificare unic atribuit fiecărui cetățean), date de localizare, un identificator online, sau prin referire la una sau mai multe caracteristici specifice identității fizice, fiziologice, genetice, mentale, economice, culturale sau sociale a respectivei persoane fizice;

               (j)
                     „stat membru participant” înseamnă un stat membru care participă la acțiune în Republica Serbia prin furnizarea de echipamente tehnice, de polițiști de frontieră și de alte categorii relevante de personal trimise ca parte a echipei;

               (k)
                     „agenție” înseamnă Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă instituită prin Regulamentul (UE) 2016/1624 privind Poliția de frontieră și garda de coastă la nivel european.

               Articolul 3

               Lansarea acțiunii și a planului operativ

               1. Inițiativa de a lansa o acțiune poate fi propusă autorităților competente ale Republicii Serbia de către agenție. Autoritățile competente ale Republicii Serbia pot solicita agenției să ia în considerare lansarea unei acțiuni.

               2. Desfășurarea unei acțiuni necesită atât acordul autorităților competente ale Republicii Serbia, cât și al agenției.

               3. Agenția și Republica Serbia convin asupra unui plan operativ comun pentru fiecare operațiune comună sau intervenție rapidă la frontieră. Comisia Europeană se asigură că sunt respectate dispozițiile articolului 54 alineatul (3) din Regulamentul privind Poliția de frontieră și garda de coastă la nivel european.

               Planul stabilește în detaliu aspectele organizatorice și procedurale ale operațiunii comune sau ale intervenției rapide la frontieră, inclusiv o descriere și o evaluare a situației, scopul operațiunii și obiectivele operative, tipul de echipamente tehnice care urmează să fie trimise, planul de punere în aplicare, cooperarea cu alte țări terțe, alte agenții și organisme ale Uniunii sau organizații internaționale, dispozițiile referitoare la respectarea drepturilor fundamentale, inclusiv la protecția datelor cu caracter personal, coordonarea, comanda, controlul, structura de comunicare și de raportare, modalitățile de organizare și logistica, evaluarea și aspectele financiare ale operațiunii comune sau ale intervenției rapide la frontieră. Evaluarea operațiunii comune sau a intervenției rapide la frontieră este efectuată în comun de autoritatea competentă a Republicii Serbia și de agenție.

               Articolul 4

               Sarcinile și competențele membrilor echipei

               1.Membrii echipei au autoritatea de a îndeplini sarcinile și de a exercita competențele executive necesare pentru controlul la frontiere și operațiunile de returnare.

               2.Membrii echipei respectă legislația națională a Republicii Serbia.

               3.Membrii echipei pot îndeplini sarcini și exercita competențe pe teritoriul Republicii Serbia numai pe baza instrucțiunilor și în prezența polițiștilor de frontieră sau a altor agenți de poliție din Republica Serbia. Atunci când este cazul, autoritatea competentă a Republicii Serbia dă instrucțiuni echipei, în conformitate cu planul operativ. Autoritatea competentă a Republicii Serbia îi poate autoriza pe membrii echipelor să acționeze în numele său, atât timp cât responsabilitatea globală și funcțiile de comandă și control le revin în continuare polițiștilor de frontieră sau altor agenți de poliție ai Republicii Serbia, prezenți în permanență.

               Agenția, prin intermediul ofițerului său coordonator, poate comunica autorității competente a Republicii Serbia punctul său de vedere cu privire la instrucțiunile date echipei. În acest caz, autoritatea competentă a Republicii Serbia ține seama de punctul de vedere exprimat și se conformează acestuia, în măsura posibilului.

               În cazul în care instrucțiunile date echipei nu sunt conforme cu planul operativ, ofițerul coordonator îl informează imediat în acest sens pe directorul executiv al agenției. Directorul executiv poate lua măsurile care se impun, inclusiv suspendarea sau încetarea acțiunii.

               4.În cursul îndeplinirii sarcinilor și al exercitării competențelor lor, membrii echipei își poartă propriile uniforme. Membrii echipei trebuie cel puțin să poarte pe uniformă un element vizibil de identificare personală și o banderolă albastră cu însemnele Uniunii Europene și ale agenției. Pentru a se legitima în fața autorităților competente ale Republicii Serbia, membrii echipei au în permanență asupra lor documentul de acreditare menționat la articolul 7.

               5.În cursul îndeplinirii sarcinilor și al exercitării competențelor lor, membrii echipei pot purta arme de serviciu, muniție și echipamente, astfel cum sunt autorizați în conformitate cu legislația națională a statului membru de origine. Înainte ca membrii echipei să fie trimiși în Republica Serbia, aceasta informează agenția cu privire la armele de serviciu, muniția și echipamentele permise, precum și cu privire la cadrul juridic relevant și condițiile de utilizare a acestora. Agenția transmite în prealabil autorității competente a Republicii Serbia lista armelor de serviciu ale membrilor echipei, și anume informații referitoare la tipul armelor și numărul de serie al acestora, precum și la tipul și cantitatea munițiilor.

               6.În cursul îndeplinirii sarcinilor și al exercitării competențelor lor, membrii echipei sunt autorizați să folosească forța, inclusiv armele de serviciu, muniția și echipamentele, cu acordul statului membru de origine și al Republicii Serbia, în prezența polițiștilor de frontieră sau a altor agenți de poliție din Republica Serbia și în conformitate cu dreptul național al Republicii Serbia. Republica Serbia îi poate autoriza pe membrii echipei să facă uz de forță în absența polițiștilor de frontieră sau a altor agenți de poliție din Republica Serbia. Membrii echipei pot face uz de arme numai atunci când este absolut necesar din motive de autoapărare pentru a contracara un atac imediat care le pune în pericol viața sau care pune în pericol viața unei alte persoane, în conformitate cu legislația Republicii Serbia.

               7.La cerere, autoritatea competentă a Republicii Serbia le poate comunica membrilor echipei informații relevante din bazele sale de date naționale, în cazul în care acest lucru este necesar pentru îndeplinirea obiectivelor operative specificate în planul operativ și pentru acțiunile de punere în aplicare. Membrilor echipei li se pot comunica doar informații privind faptele relevante care sunt necesare pentru îndeplinirea sarcinilor și exercitarea competențelor lor. Agenția poate comunica autorităților competente ale Republicii Serbia informațiile relevante necesare pentru îndeplinirea obiectivelor operative specificate în planul operativ și pentru punerea în aplicare a acțiunilor comune.

               8. Pentru îndeplinirea obiectivelor operative specificate în planul operativ și pentru punerea în aplicare a acțiunilor comune, autoritatea competentă a Republicii Serbia și membrii echipei pot face schimb de alte informații și constatări.

               9. Membrii echipei menționați la alineatul (1) și alineatele (3)-(6) nu includ personalul agenției.

               Articolul 5

               Suspendarea și încetarea acțiunii

               1. Directorul executiv al agenției poate, după informarea în scris a autorității competente a Republicii Serbia, să suspende sau să înceteze acțiunea în cazul în care Republica Serbia nu pune în aplicare în mod corespunzător dispozițiile prezentului acord sau ale planului operativ. Directorul executiv notifică autorității competente a Republicii Serbia motivele acestei decizii.

               2. Republica Serbia poate, după informarea în scris a agenției, să suspende sau să înceteze acțiunea în cazul în care agenția sau oricare dintre statele membre participante nu pune în aplicare în mod corespunzător dispozițiile prezentului acord sau ale planului operativ. Autoritatea competentă a Republicii Serbia notifică agenției motivele acestei decizii.

               3. În special, directorul executiv al agenției sau Republica Serbia poate suspenda sau înceta acțiunea în cazurile în care sunt încălcate drepturile fundamentale, principiul nereturnării sau normele privind protecția datelor.

               4. Încetarea acțiunii nu aduce atingere drepturilor sau obligațiilor care rezultă din aplicarea prezentului acord sau a planului operativ înainte de încetarea în cauză.

               Articolul 6

               Privilegiile și imunitățile membrilor echipei

               1. Documentele, corespondența și bunurile membrilor echipei sunt inviolabile, cu excepția cazului în care există măsuri de executare autorizate în temeiul alineatului (6).

               2. Membrii echipei beneficiază de imunitate față de jurisdicția penală a Republicii Serbia pentru actele îndeplinite în exercitarea funcțiilor lor oficiale în cursul acțiunilor desfășurate în conformitate cu planul operativ și în scopul exercitării acestor funcții.

               În cazul în care unul dintre membrii echipei este suspectat de săvârșirea unei infracțiuni,, autoritatea competentă menționată la articolul 12 alineatul (1) din prezentul acord notifică imediat acest fapt directorului executiv al agenției și autorității competente a statului membru de origine.

               După o analiză atentă a tuturor declarațiilor statului membru de origine și ale Republicii Serbia și pe baza informațiilor transmise de ambele părți, directorul executiv al agenției certifică dacă actul în cauză a fost îndeplinit în exercitarea funcțiilor oficiale ale membrului echipei respectiv în cursul acțiunilor desfășurate în conformitate cu planul operativ.

               În cazul în care directorul executiv al agenției certifică faptul că actul în cauză a fost îndeplinit în exercitarea funcțiilor oficiale ale membrului echipei respectiv în cursul acțiunilor desfășurate în conformitate cu planul operativ, membrul echipei beneficiază de imunitate față de jurisdicția penală a Republicii Serbia pentru actele îndeplinite în exercitarea funcțiilor sale oficiale în cursul acțiunilor desfășurate în conformitate cu planul operativ și în scopul exercitării acestor funcții.

               3. Membrii echipei beneficiază de imunitate față de jurisdicția civilă și administrativă a Republicii Serbia pentru toate actele îndeplinite în exercitarea funcțiilor lor oficiale în cursul acțiunilor desfășurate în conformitate cu planul operativ și în scopul exercitării acestor funcții.

               În cazul inițierii unei proceduri civile împotriva vreunui membru al echipei în fața oricărei instanțe, autoritatea competentă menționată la articolul 12 alineatul (1) din prezentul acord notifică imediat acest fapt directorului executiv al agenției și autorității competente a statului membru de origine.

               După o analiză atentă a tuturor declarațiilor statului membru de origine și ale Republicii Serbia și pe baza informațiilor transmise de ambele părți, directorul executiv al agenției certifică dacă actul în cauză a fost îndeplinit în exercitarea funcțiilor oficiale ale membrului echipei respectiv în cursul acțiunilor desfășurate în conformitate cu planul operativ.

               În cazul în care directorul executiv al agenției certifică faptul că actul în cauză a fost îndeplinit în exercitarea funcțiilor oficiale ale membrului echipei respectiv în cursul acțiunilor desfășurate în conformitate cu planul operativ, membrul echipei beneficiază de imunitate față de jurisdicția civilă și administrativă a Republicii Serbia pentru actele îndeplinite în exercitarea funcțiilor sale oficiale în cursul acțiunilor desfășurate în conformitate cu planul operativ și în scopul exercitării acestor funcții.

               4. Imunitatea membrilor echipelor față de jurisdicția penală, civilă și administrativă a Republicii Serbia, în conformitate cu alineatele (2) și (3) din prezentul articol, poate fi ridicată de statul membru de origine, după caz. Ridicarea imunității trebuie să fie întotdeauna expresă.

               5. Membrii echipei nu sunt obligați să facă declarații în calitate de martor.

               6.În caz de daune cauzate de un membru al echipei în exercitarea funcțiilor sale oficiale în cursul acțiunilor desfășurate în conformitate cu planul operativ, Republica Serbia răspunde pentru daunele respective.

               În caz de daune cauzate de o neglijență gravă sau de o abatere săvârșită cu intenție sau în cazul în care actul respectiv nu a fost îndeplinit în exercitarea funcțiilor oficiale de către un membru al echipei dintr-un stat membru participant, Republica Serbia poate solicita, prin intermediul directorului executiv al agenției, plata unei compensații de către respectivul stat membru participant.

               În caz de daune cauzate de o neglijență gravă sau o abatere săvârșită cu intenție sau în cazul în care actul respectiv nu a fost îndeplinit în exercitarea funcțiilor oficiale de către un membru al echipei care face parte din personalul agenției, Republica Serbia poate solicita plata unei compensații de către agenție.

               În cazul unor daune cauzate de Republica Serbia ca urmare a unui caz de forță majoră, nici Republica Serbia, nici statul membru participant și nici agenția nu sunt răspunzătoare.

               7. Nu poate fi luată nicio măsură de executare în privința membrilor echipei, cu excepția cazului în care împotriva lor este inițiată o procedură civilă ce nu are legătură cu funcțiile oficiale ale acestora. Bunurile membrilor echipei, care au fost certificate de către directorul executiv al agenției ca fiind necesare pentru exercitarea funcțiilor lor oficiale, nu pot face obiectul sechestrului ca urmare a unei hotărâri, decizii sau ordonanțe judecătorești. În cadrul procedurilor civile, membrii echipei nu pot face obiectul niciunei restrângeri a libertății personale sau al altor măsuri de constrângere.

               8. Imunitatea membrilor echipei față de jurisdicția Republicii Serbia nu le conferă acestora imunitate față de jurisdicția statului membru de origine.

               9. În ceea ce privește prestarea de servicii pentru agenție, membrii echipei sunt scutiți de dispozițiile în materie de securitate socială care sunt în vigoare în Republica Serbia.

               10. De asemenea, aceștia sunt scutiți de orice formă de impozitare în Republica Serbia în ceea ce privește salariul și alte drepturi bănești care le sunt plătite de către agenție sau de către statele membre de origine, precum și în ceea ce privește veniturile încasate în afara Republicii Serbia.

               11. Republica Serbia, în conformitate cu actele cu putere de lege și normele administrative în vigoare, permite intrarea articolelor destinate uzului personal al membrilor echipei și acordă scutirea de toate taxele vamale, impozitele și taxele conexe, altele decât cheltuielile de depozitare, de transport și pentru servicii similare, cu privire la articolele respective. Republica Serbia permite, de asemenea, exportul acestor articole.

               12. Bagajele personale ale membrilor pot fi inspectate atunci când există motive întemeiate pentru a se considera că acestea conțin articole care nu sunt destinate uzului personal al membrilor echipei sau al căror import sau export este interzis prin lege sau este supus reglementărilor în materie de carantină ale Republicii Serbia. Inspectarea bagajelor personale se efectuează numai în prezența membrului (membrilor) echipei în cauză sau a unui reprezentant autorizat al agenției.

               Articolul 7

               Documentul de acreditare

               1. În cooperare cu Republica Serbia, agenția emite pentru fiecare membru al echipei un document în limba (limbile) oficială (oficiale) a(le) Republicii Serbia și într-o limbă oficială a instituțiilor Uniunii Europene, în scopul legitimării membrilor echipei în fața autorităților naționale ale Republicii Serbia și al atestării dreptului titularului acestuia de a îndeplini sarcinile și de a exercita competențele prevăzute la articolul 4 din prezentul acord și în planul operativ. Documentul include următoarele informații privind membrul echipei: numele și cetățenia; gradul sau denumirea postului; o fotografie recentă în format digital și sarcinile pe care este autorizat să le îndeplinească pe perioada detașării sale. În document trebuie să se menționeze, de asemenea, că titularul acestuia are drept de reședință pe teritoriul Republicii Serbia pe durata acțiunii fără a fi necesare proceduri suplimentare.

               2. Documentul de acreditare, însoțit de un document de călătorie valabil, oferă membrului echipei drept de intrare în Republica Serbia, fără a mai fi necesară o viză sau o autorizație prealabilă.

               3. Documentul de acreditare se înapoiază agenției la încheierea acțiunii.

               4. Agenția va furniza autorității competente a Republicii Serbia un specimen de document de acreditare înainte de începerea aplicării prezentului acord și ori de câte ori se modifică modelul de document de acreditare menționat la alineatul (1).

               Articolul 8

               Drepturi fundamentale

               1. Membrii echipei au obligația ca, în îndeplinirea sarcinilor și în exercitarea competențelor lor, să respecte pe deplin drepturile și libertățile fundamentale, inclusiv în ceea ce privește accesul la procedurile de azil, demnitatea umană, interzicerea torturii și a tratamentelor inumane sau degradante, dreptul la libertate, principiul nereturnării și interzicerea expulzărilor colective, drepturile copilului și dreptul la respectarea vieții private și de familie. În îndeplinirea sarcinilor și în exercitarea competențelor lor, membrii echipei nu fac nicio discriminare arbitrară, inclusiv discriminarea pe criterii de sex, rasă sau origine etnică, religie sau convingeri, handicap, vârstă sau orientare sexuală. Orice măsură luată în îndeplinirea sarcinilor și în exercitarea competențelor lor care aduce atingere drepturilor și libertăților fundamentale este proporțională cu obiectivele urmărite de respectiva măsură și respectă esența acestor drepturi și libertăți fundamentale.

               2. Fiecare parte utilizează un mecanism existent de tratare a plângerilor privind o presupusă încălcare a drepturilor fundamentale comisă de personalul său în exercitarea funcțiilor sale oficiale în cursul unei operațiuni comune, al unei intervenții rapide la frontieră sau al operațiunilor de returnare efectuate în temeiul prezentului acord.

               Articolul 9

               Prelucrarea datelor cu caracter personal

               1. Datele cu caracter personal se prelucrează numai atunci când este necesar pentru punerea în aplicare a prezentului acord de către Republica Serbia, de către agenție sau de către statele membre participante.

               2. Prelucrarea datelor cu caracter personal de către autoritatea competentă a Republicii Serbia face obiectul legislației sale naționale.

               3. Prelucrarea datelor cu caracter personal în scopuri administrative de către agenție și de către statul (statele) membru (membre) participant(e), inclusiv în cazul transferului de date cu caracter personal către Republica Serbia, face obiectul Regulamentului (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date, al Directivei 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date și al Deciziei-cadru 2008/977/JAI a Consiliului din 27 noiembrie 2008 privind protecția datelor cu caracter personal prelucrate în cadrul cooperării polițienești și judiciare în materie penală, precum și al măsurilor adoptate de agenție pentru aplicarea Regulamentului (CE) nr. 45/2001, astfel cum se prevede la articolul 45 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/1624.

               4. În cazul în care prelucrarea implică transferul de date cu caracter personal, statele membre și agenția indică, în termeni generali sau specifici, la momentul transferării datelor cu caracter personal către autoritatea competentă a Republicii Serbia, eventualele restricții privind accesul la acestea sau utilizarea lor, inclusiv în ceea ce privește transferul, ștergerea sau distrugerea lor. Atunci când necesitatea unor astfel de restricții apare după transferul datelor cu caracter personal, statele membre și agenția informează în mod corespunzător Republica Serbia.

               5. Datele cu caracter personal colectate și prelucrate ulterior în scopuri administrative în cursul acțiunii pot fi prelucrate de către agenție, de către statele membre participante și de către autoritatea competentă a Republicii Serbia în conformitate cu legislația aplicabilă în materie de protecție a datelor.

               În scopul punerii în aplicare a prezentului acord, autoritatea competentă a Republicii Serbia păstrează o evidență a datelor cu caracter personal colectate și prelucrate ulterior în temeiul prezentului articol. Datele a căror evidență trebuie ținută sunt: numele și prenumele, data nașterii, locul nașterii, țara de origine, numărul și tipul de documente personale sau alte documente, locul și data prelucrării, precum și motivul colectării și prelucrării datelor.

               Datele conținute în aceste evidențe trebuie păstrate timp de trei ani de la data colectării.

               6. La sfârșitul fiecărei acțiuni, agenția, statele membre participante și Republica Serbia întocmesc un raport comun privind aplicarea alineatelor (1)-(5) din prezentul articol. Acest raport se transmite autorităților competente ale Republicii Serbia, ofițerului pentru drepturile fundamentale din cadrul agenției și responsabilului cu protecția datelor. Ofițerul pentru drepturile fundamentale din cadrul agenției și responsabilul cu protecția datelor raportează directorului executiv al agenției.

               Articolul 10

               Litigii și interpretare

               1. Toate chestiunile care apar în legătură cu aplicarea prezentului acord sunt examinate în comun de autoritățile competente ale Republicii Serbia și de reprezentanții agenției.

               2. În lipsa unei soluționări prealabile, litigiile privind interpretarea sau aplicarea prezentului acord se soluționează exclusiv prin negociere între autoritățile competente ale Republicii Serbia și Comisia Europeană.

               3. În sensul alineatelor (1) și (2), Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă și Comisia Europeană rămân în permanență în contact cu statul membru sau statele membre care se învecinează cu zona operativă.

               Articolul 11

               Relația cu alte obligații internaționale

               Prezentul acord nu aduce atingere obligațiilor asumate de Republica Serbia sau de Uniunea Europeană în temeiul tratatelor și acordurilor internaționale, în conformitate cu principiile dreptului internațional, și nu aduce atingere aplicării lor.

               Articolul 12

               Autoritățile competente pentru punerea în aplicare a acordului

               1. Autoritatea competentă pentru punerea în aplicare a prezentului acord în Republica Serbia este Ministerul Afacerilor Interne.

               2. Autoritatea competentă a Uniunii Europene pentru punerea în aplicare a prezentului acord este agenția.

               Articolul 13

               Intrarea în vigoare, durata, suspendarea și denunțarea acordului

               1. Prezentul acord se aprobă de către părți în conformitate cu propriile proceduri juridice interne.

               2. Prezentul acord intră în vigoare în prima zi a celei de a doua luni următoare datei la care părțile și-au notificat reciproc încheierea procedurilor juridice interne menționate la alineatul (1).

               3. Acordul poate fi denunțat sau suspendat prin acordul scris al părților sau în mod unilateral de către una dintre părți. În acest din urmă caz, partea care dorește să denunțe sau să suspende acordul îi notifică în scris pe căi diplomatice celeilalte părți intenția sa.

               Suspendarea produce efecte la zece (10) zile lucrătoare de la data primirii notificării.

               Denunțarea produce efecte în prima zi a celei de a doua luni următoare celei în care a fost efectuată notificarea.

               4. Notificările efectuate în conformitate cu prezentul articol se transmit, în cazul Uniunii Europene, Secretariatului General al Consiliului Uniunii Europene, iar în cazul Republicii Serbia, Ministerului Afacerilor Externe al Republicii Serbia.

               Încheiat la …. la data de ……

               în dublu exemplar, în limbile bulgară, cehă, croată, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, maghiară, italiană, letonă, lituaniană, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă, suedeză și sârbă, fiecare text fiind egal autentic.

               DECLARAȚIE COMUNĂ PRIVIND ARTICOLUL 2 LITERA (b)

               Părțile contractante iau act de faptul că Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă va sprijini Republica Serbia să controleze în mod eficient frontiera sa cu orice țară care nu este membră a Uniunii Europene, prin alte mijloace decât trimiterea de echipe europene de poliție de frontieră și gardă de coastă cu competențe executive.

               Declarație comună privind statutul și delimitarea teritoriilor

               Statutul și delimitarea, în temeiul dreptului internațional, ale teritoriului Serbiei și ale teritoriilor în care se aplică Tratatul privind Uniunea Europeană și Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene nu sunt afectate în niciun fel de prezentul acord sau de orice act îndeplinit în cadrul punerii în aplicare a acestuia de către părți sau în numele lor, inclusiv de stabilirea de planuri operative sau de participarea la operațiuni transfrontaliere.

               DECLARAȚIE COMUNĂ CU PRIVIRE LA ISLANDA, NORVEGIA, ELVEȚIA ȘI LIECHTENSTEIN

               Părțile contractante iau cunoștință de relațiile strânse existente între Uniunea Europeană și Norvegia, Islanda, Elveția și Liechtenstein, în special în temeiul acordurilor din 18 mai 1999 și 26 octombrie 2004 privind asocierea acestor țări la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen.

               În aceste circumstanțe, este de dorit ca autoritățile Norvegiei, Islandei, Elveției și Liechtensteinului, pe de o parte, și cele ale Republicii Serbia, pe de altă parte, să încheie, fără întârziere, acorduri bilaterale privind acțiunile desfășurate de Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă în Republica Serbia, în condiții similare cu cele prevăzute în prezentul acord.

                     (1)
                  * Această denumire nu aduce atingere pozițiilor privind statutul și este conformă cu RCSONU 1244/1999, precum și cu Avizul CIJ privind Declarația de independență a Kosovo.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 4.2.2019
            COM(2019) 72 final
            2019/0034(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului Organizației Aviației Civile Internaționale în ceea ce privește adoptarea amendamentului 17 la anexa 13

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.Obiectul propunerii

               Prezenta propunere se referă la decizia de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Consiliului Organizației Aviației Civile Internaționale (OACI) în legătură cu adoptarea preconizată de către Consiliul OACI, în cadrul celei de a 216-a sesiuni, a amendamentului 17 la anexa 13 la Convenția de la Chicago.

               2.Contextul propunerii

               2.1.Convenția privind aviația civilă internațională

               Convenția privind aviația civilă internațională (denumită în continuare „Convenția de la Chicago”) urmărește să reglementeze transportul aerian internațional. Convenția de la Chicago a intrat în vigoare la 4 aprilie 1947 și a instituit Organizația Aviației Civile Internaționale.

               Toate statele membre ale UE sunt părți la Convenția de la Chicago.

               2.2.Organizația Aviației Civile Internaționale

               Organizația Aviației Civile Internaționale este o agenție specializată a Organizației Națiunilor Unite. Scopurile și obiectivele organizației sunt dezvoltarea principiilor și a tehnicilor navigației aeriene internaționale și promovarea planificării și dezvoltării transportului aerian internațional.

               Consiliul OACI este un organism permanent al OACI, compus din 36 de state contractante alese de Adunarea OACI pentru o perioadă de trei ani. În perioada 2016-2019 șapte state membre ale UE sunt reprezentate în Consiliul OACI.

               Funcțiile obligatorii ale Consiliului OACI, enumerate la articolul 54 din Convenția de la Chicago, includ adoptarea de standarde internaționale și de practici recomandate, desemnate ca anexe la Convenția de la Chicago.

               2.3.Actul avut în vedere al Organizației Aviației Civile Internaționale

               În cadrul celei de a 216-a sesiuni, Consiliul Organizației Aviației Civile Internaționale urmează să adopte amendamentul 17 la anexa 13 la Convenția de la Chicago privind raportarea și investigarea în timp util a accidentelor și a incidentelor („actul avut în vedere”).

               Scopul actului avut în vedere este de a modifica anexa 13 la Convenția de la Chicago – Investigarea accidentelor și a incidentelor aviatice – pe baza recomandărilor din a treia reuniune a comisiei de investigare a accidentelor (AIGP/3) și pe baza unei recomandări din partea celei de-a doua conferințe la nivel înalt privind siguranța (HLSC2015). Amendamentul introduce modificări în ceea ce privește investigarea în timp util a accidentelor și a incidentelor grave, precum și publicarea raportului final; definiția „reprezentantului acreditat”; alinierea dispozițiilor privind notificarea și difuzarea rapoartelor finale; facilitarea intrării investigatorilor; drepturile și prerogativele unui expert; consultarea proiectelor de recomandări privind siguranța; lista cu exemple de incidente grave și delegarea investigației.

               Se preconizează că modificarea propusă a anexei 13 va intra în vigoare în iulie 2019 și se va aplica începând cu 5 noiembrie 2020.

               3.Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii

               3.1.Principalele modificări și relația acestora cu normele existente ale Uniunii

               Principala modificare introdusă de propunerea de amendament 17 la anexa 13 (denumită în continuare „propunerea”) este legată de „investigarea în timp util a accidentelor și a incidentelor grave și de publicarea raportului final”. Această modificare se bazează pe o recomandare din partea celei de-a doua conferințe la nivel înalt privind siguranța (HLSC2015). Au existat accidente în cazul cărora statul în care a avut loc evenimentul nu a efectuat investigația și nu a fost de acord să o delege, în timp ce statul operatorului sau statul producător/de proiectare a considerat că este necesar să se investigheze evenimentul. Se remarcă faptul că există standarde și practici recomandate (SARP) care autorizează statul în care a avut loc evenimentul să delege o investigație, dar că nu există SARP sau vreun alt criteriu care să permită statelor să solicite delegarea unei investigații. HLSC2015 a considerat că unele investigații ar putea să nu fie efectuate de către statul în care a avut loc evenimentul și a recomandat ca OACI să revizuiască dispozițiile relevante din anexa 13, acordând atenția cuvenită situațiilor în care statul în care a avut loc evenimentul nu efectuează o investigație solicitată în anexa 13 și nu intenționează să delege investigația unui alt stat. Se reamintește faptul că statul în care a avut loc evenimentul are obligații de investigare prevăzute în anexa 13; în cazul în care aceste obligații nu sunt respectate, situație în care ar fi afectată în mod negativ siguranța, s-ar aplica propunerea.

               „Practicile recomandate” propuse
                  1
                se referă la cazul în care statul care, în conformitate cu anexa 13, este responsabil de investigație (statul în care a avut loc evenimentul sau statul de înmatriculare, după caz) nu își îndeplinește atribuțiile. Alte state, astfel cum au fost identificate, pot apoi să „solicite” o delegare. În cazul în care statul responsabil nu întreprinde nicio acțiune, astfel cum se prevede în anexa 13, recomandările prevăd că statul solicitant „ar trebui să deschidă și să desfășoare investigația cu informațiile disponibile”. Totuși, în cazul în care statul membru în care a avut loc evenimentul refuză cererea de a delega investigația, această situație fiind unul dintre scenariile posibile, statul solicitant nu va efectua investigația.

               Problema care a determinat această schimbare nu ar trebui să apară, în mod normal, între statele membre ale Uniunii. Articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 996/2010 stabilește obligațiile de a investiga și de a defini domeniul de aplicare și amploarea investigațiilor privind siguranța și definește statul membru responsabil în funcție de caz. În cazul în care un stat membru nu respectă aceste obligații, acest lucru ar constitui o încălcare a dreptului Uniunii, iar Comisia ar avea dreptul să inițieze o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor. Cu toate acestea, în cazul în care modificarea propusă ar fi adoptată, nerespectarea de către un stat membru a obligațiilor sale de investigare [și anume, în temeiul Regulamentului (UE) nr. 996/2010 și, de asemenea, în temeiul anexei 13 la Convenția de la Chicago] ar putea să genereze acțiuni, după caz, în temeiul noilor puncte 5.1.3 și 5.3.2 din anexa 13.

               Un alt subiect, și anume investigarea în timp util, se referă la publicarea tardivă a rapoartelor finale sau la cazurile în care nu s-a publicat niciun raport final. O examinare a 1 157 de accidente mortale care au avut loc între 1990 și 2016, implicând aeronave cu o masă maximă autorizată la decolare (MCTOM) mai mare de 5 700 kg, a indicat că 59 % din rapoartele finale nu au fost disponibile publicului. Lipsa acestor rapoarte finale reprezintă o preocupare majoră, deoarece nu sunt disponibile informații relevante privind siguranța pentru a se pune în aplicare măsuri de siguranță. În unele cazuri, statele care au participat la astfel de investigații au fost conștiente de existența unor probleme de siguranță, dar nu au reușit să disemineze informațiile, întrucât statul care a efectuat investigația era responsabil de publicarea informațiilor fie în raportul final, fie într-o declarație provizorie.

               În acest sens, „practica recomandată” propusă
                  2
                ar „îndreptăți” statele participante la investigație să solicite consimțământul pentru a publica o declarație care să conțină aspecte legate de siguranță, în cazul în care statul care efectuează investigația nu ar publica raportul final sau o declarație provizorie într-un interval de timp rezonabil. Acest tip de mecanism nu este prevăzut în Regulamentul (UE) nr. 996/2010 și nici nu ar fi necesar (a se vedea analiza prezentată mai sus privind delegarea)

               Trebuie remarcat faptul că cele două elemente menționate mai sus, prezentate drept „practici recomandate”, modifică situația juridică în acest domeniu, în sensul că modifică alocarea sarcinilor între statele membre ale OACI, astfel cum rezultă din standardele preexistente.

               Alte domenii pentru care comisia de investigare a accidentelor (AIGP/3) a recomandat introducerea de modificări, ca parte a propunerii de amendament 17 la anexa 13, sunt următoarele: definiția „reprezentantului acreditat”; alinierea dispozițiilor privind notificarea și difuzarea rapoartelor finale; facilitarea intrării investigatorilor; drepturile și prerogativele unui expert; consultarea proiectelor de recomandări privind siguranța; lista cu exemple de incidente grave și delegarea investigației.

               În ceea ce privește modificarea definiției noțiunii de „reprezentant acreditat”, textul propus corespunde prevederilor articolului 2 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 996/2010, care definește „reprezentantul acreditat” și menționează că un reprezentant acreditat desemnat de un stat membru provine de la o autoritate responsabilă de investigațiile privind siguranța. În Uniune, toate statele membre au înființat o autoritate permanentă și independentă, responsabilă de investigațiile din domeniul aviației.

               În ceea ce privește alinierea dispozițiilor privind notificarea și difuzarea rapoartelor finale, modificările propuse aliniază diferitele dispoziții ale anexei 13 la restul anexei. Impactul acestor modificări asupra normelor Uniunii ar trebui să fie evaluat și, dacă este necesar, ar putea fi notificată o diferență.

               Propunerea de modificare a notei 2 de la articolul 5.24 privind „facilitarea intrării investigatorilor” urmărește să reamintească statelor membre că instituirea unor acorduri prealabile între autoritățile responsabile de investigarea accidentelor și autoritățile vamale dintr-un stat poate accelera intrarea personalului responsabil cu investigația și a echipamentelor aferente. Articolul 12 din Regulamentul (UE) nr. 996/2010 contribuie la punerea în aplicare a acestui obiectiv prin intermediul unor acorduri încheiate în avans, care ar trebui stabilite cu alte autorități care ar putea fi implicate în activitățile legate de investigația privind siguranța, pentru a permite ca investigația tehnică să se desfășoare cu grijă și în mod eficient.

               Pentru a evita orice confuzie potențială între drepturile și prerogativele unui expert și cele ale unui reprezentant acreditat, se propune eliminarea cuvântului „participare” din titlul rubricii aferente punctului 5.27, deoarece este similar cu cuvântul din titlul rubricilor care includ punctele 5.18 și, respectiv, 5.23, care prevăd că statele participante au dreptul să numească reprezentanți acreditați pentru investigație. Impactul acestor modificări asupra normelor Uniunii ar trebui să fie evaluat și, dacă este necesar, ar putea fi notificată o diferență.

               Nota propusă la articolul 6.8 urmărește să informeze statul care efectuează o investigație despre posibilitatea de a coordona proiectele de recomandări de siguranță cu statele care au participat la investigație. Acest text corespunde prevederilor articolului 17 din Regulamentul (UE) nr. 996/2010, conform căruia, în orice moment al investigației privind siguranța, autoritățile competente ale Uniunii în materie de accidente aviatice transmit orice recomandare privind siguranța pe care o consideră necesară, după consultarea corespunzătoare a părților relevante.

               Amendamentul propus la apendicele C intitulat „Listă cu exemple de incidente grave” are rolul de a ajuta autoritățile responsabile de investigațiile din domeniul aviației să evalueze dacă un eveniment este un accident, un incident grav sau doar un incident. Lista nu este exhaustivă și se va modifica în viitor pentru a ține seama de noi pericole, cum ar fi aeronavele fără pilot sau încălcările securității cibernetice. Aceasta conține, de asemenea, o scurtă orientare pentru autoritățile responsabile de investigațiile din domeniul aviației, care constă în aplicarea unei analize bazate pe riscuri atunci când este necesar să se stabilească dacă un incident a fost grav. Se propune includerea în apendicele C a unei versiuni simplificate a matricei de clasificare a riscurilor evenimentelor (event risk classification – ERC) concepută de grupul de lucru pentru soluții de gestionare a riscurilor aviatice (Aviation Risk Management Solutions – ARMS).

               Anexa la Regulamentul (UE) nr. 996/2010 intitulată „Listă cu exemple de incidente grave” conține exemple tipice de incidente care pot fi incidente grave. Lista nu este exhaustivă, fiind furnizată doar cu titlu indicativ în ceea ce privește definiția „incidentului grav”. Astfel, Uniunea salută orice inițiativă care ar putea contribui la stabilirea într-un mod armonizat a ceea ce reprezintă un incident grav. Adăugările sugerate nu au corespondent în anexa la Regulamentul (UE) nr. 996/2010. Cu toate acestea, ele par să fie rezonabile și în același spirit ca elementele deja enumerate. Totuși, în cazul în care unul sau mai multe dintre aceste elemente creează probleme, diferențele pot fi notificate ulterior.

               Modificarea propusă pentru apendicele F „Acorduri de delegare a investigației” se referă la acordurile de delegare totală sau parțială a investigației privind siguranța. Prezenta propunere abordează importanța diferențierii între, pe de o parte, deschiderea și efectuarea unei investigații și, pe de altă parte, responsabilitățile statului căruia i se deleagă investigația. Propunerea introduce posibilitatea de a delega investigația unei organizații regionale de investigare a accidentelor și a incidentelor.

               Există mai multe articole în Regulamentul (UE) nr. 996/2010 privind acest subiect. Articolul 6 se referă la cooperarea dintre autoritățile responsabile de investigațiile privind siguranța; de asemenea, acesta acordă unei autorități responsabile de investigațiile privind siguranța posibilitatea de a delega sarcina de a efectua o investigație a unui accident sau incident grav unei alte autorități responsabile de investigații privind siguranța, dacă se hotărăște acest lucru de comun acord. Articolul 7 instituie Rețeaua europeană a autorităților responsabile de investigațiile privind siguranța aviației civile (ENCASIA), care este sprijinită de Comisia Europeană și al cărei obiectiv este, printre altele, de a oferi, la cererea autorităților responsabile de investigațiile privind siguranța și în scopul aplicării articolului 6, asistență adecvată, inclusiv, dar fără a se limita la acestea, o listă a investigatorilor, a echipamentelor și a structurilor disponibile în celelalte state membre pentru utilizarea potențială de către autoritatea care efectuează o investigație. Spre informare, ENCASIA a fost deja inclusă în registrul OACI ca organizație regională de investigare a accidentelor și a incidentelor. Cu toate acestea, Regulamentul (UE) nr. 996/2010 nu permite unei autorități responsabile de investigații privind siguranța să efectueze o delegare către o organizație regională de investigare a accidentelor și a incidentelor (ENCASIA).

               3.2.Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii

               Poziția propusă care urmează să fie adoptată în numele Uniunii este de a sprijini amendamentul propus în totalitatea sa.

               Este adevărat că, pe lângă cazurile în care legislația Uniunii este deja conformă cu modificările propuse prin intermediul amendamentului 17, există unele puncte în care o astfel de aliniere lipsește sau nu este certă.

               Cu toate acestea, există argumente importante în favoarea sprijinirii amendamentului astfel cum a fost prezentat, fiind de la sine înțeles că într-o etapă ulterioară poate fi luată o decizie care să stabilească dacă Regulamentul (UE) nr. 996/2010 trebuie modificat în anumite detalii și/sau dacă diferențele ar trebui notificate în conformitate cu articolul 38 din Convenția de la Chicago.

               Primul motiv pentru decizia de sprijinire a amendamentului este că acesta reprezintă un consens internațional obținut de experți provenind dintr-un spectru larg de state membre ale OACI, inclusiv un număr de experți din statele membre ale Uniunii Europene. Obiectivul comun al diverselor elemente ale amendamentului constă în îmbunătățirea sistemului internațional de investigare a accidentelor și a incidentelor aviatice. O poziție prin care amendamentul propus nu este susținut de statele membre ale Uniunii ar risca să submineze eforturile internaționale în acest sens. În al doilea rând, este esențial ca amendamentul 17 să fie sprijinit în întregime, întrucât acesta introduce o serie de schimbări interconectate. Decizia de a sprijini doar anumite părți ale amendamentului 17 ar duce la o perturbare a logicii interne a modificării propuse și ar genera riscul apariției unor neconcordanțe în ceea ce privește normele cuprinse în anexa 13. În cele din urmă, ar trebui remarcat faptul că, deși cadrul juridic european din domeniul investigațiilor privind siguranța aviației ar putea fi considerat atât cuprinzător, cât și eficace, acest lucru nu este valabil în alte câteva state membre ale OACI.

               Astfel cum s-a menționat anterior, cele de mai sus nu aduc atingere evaluării, care urmează să fie efectuată într-o etapă ulterioară, cu privire la măsura în care Uniunea ar trebui să își modifice propriile norme și/sau să decidă notificarea diferențelor. În ambele cazuri, Comisia va lua inițiativele necesare. În special, în cazul în care Comisia va constata că este necesară notificarea unei diferențe, aceasta va prezenta o propunere corespunzătoare de decizie în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE.

               4.Temei juridic

               4.1.Temeiul juridic procedural

               4.1.1.Principii

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede posibilitatea adoptării unor decizii de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului.”

               Articolul 218 alineatul (9) din TFUE se aplică indiferent dacă Uniunea este sau nu membră a organismului sau parte la acordul respectiv
                  3
               .

               Noțiunea de „acte cu efecte juridice” include actele care au efecte juridice în temeiul normelor de drept internațional aplicabile organismului în cauză. Sunt, de asemenea, incluse instrumentele care nu au un caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, dar care „au vocația de a influența în mod decisiv conținutul reglementării adoptate de legiuitorul Uniunii”
                  4
               .

               4.1.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Organizația Aviației Civile Internaționale este un organism creat printr-un acord, și anume Convenția privind aviația civilă internațională.

               Actul pe care Organizația Aviației Civile Internaționale este invitată să îl adopte este un act cu efecte juridice. Actul avut în vedere are efecte juridice deoarece modifică o serie de standarde care au vocația de a crea o obligație juridică în temeiul dreptului internațional.

               În plus, amendamentul introduce o serie de modificări menționate ca „recomandări”. În pofida denumirii lor, aceste „recomandări” sunt de natură să modifice situația juridică existentă în temeiul standardelor preexistente.

               Actul avut în vedere nu completează și nu modifică cadrul instituțional al acordului.

               Prin urmare, temeiul juridic procedural al deciziei propuse este articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               4.2.Temeiul juridic material

               4.2.1.Principii

               Temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE depinde în primul rând de obiectivul și de conținutul actului avut în vedere cu privire la care se adoptă o poziție în numele Uniunii. În cazul în care actul avut în vedere urmărește două obiective sau include două elemente, iar unul dintre aceste obiective sau elemente poate fi identificat ca fiind obiectivul sau elementul principal, iar celălalt obiectiv sau element are mai degrabă un caracter accesoriu, decizia adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE trebuie să se întemeieze pe un singur temei juridic material, respectiv cel impus de obiectivul sau de elementul principal sau predominant.

               4.2.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Obiectivul principal și conținutul actului avut în vedere se referă la o politică comună în domeniul transporturilor.

               Prin urmare, temeiul juridic material al deciziei propuse este articolul 100 alineatul (2) din TFUE.

               4.3.Concluzie

               Temeiul juridic al deciziei propuse ar trebui să fie articolul 100 alineatul (2) din TFUE, coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               2019/0034 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului Organizației Aviației Civile Internaționale în ceea ce privește adoptarea amendamentului 17 la anexa 13

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 100 alineatul (2) coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Convenția privind aviația civilă internațională („Convenția de la Chicago”), care reglementează transportul aerian internațional, a intrat în vigoare la 4 aprilie 1947. Această convenție a instituit Organizația Aviației Civile Internaționale (OACI).

               (2)Statele membre sunt state contractante la Convenția de la Chicago și membre ale OACI, în timp ce Uniunea are statut de observator în anumite organisme ale OACI.

               (3)În temeiul articolului 54 din Convenția de la Chicago, Consiliul OACI poate adopta standarde internaționale și practici recomandate.

               (4)În cursul celei de a 216-a sesiuni, care începe la 14 februarie 2019, Consiliul OACI urmează să adopte amendamentul 17 la anexa 13 la Convenția de la Chicago privind raportarea și investigarea în timp util a accidentelor și a incidentelor.

               (5)Este oportun să se stabilească poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în Consiliul OACI, deoarece amendamentul propus are efecte juridice și are, în întregime sau parțial, vocația de a influența în mod decisiv conținutul legislației Uniunii, și anume Regulamentul (UE) nr. 996/2010 al Parlamentului European și al Consiliului
                  5
               .

               (6)Scopul amendamentului este de a introduce următoarele modificări: în ceea ce privește investigarea în timp util a accidentelor și a incidentelor grave, precum și publicarea raportului final; definiția „reprezentantului acreditat”; alinierea dispozițiilor privind notificarea și difuzarea rapoartelor finale; facilitarea intrării investigatorilor; drepturile și prerogativele unui expert; consultarea proiectelor de recomandări privind siguranța; lista cu exemple de incidente grave și delegarea investigației.

               (7)Uniunea este un puternic susținător al acestor eforturi ale OACI în vederea îmbunătățirii siguranței aviației prin asigurarea unui nivel ridicat de eficiență, promptitudine și calitate a investigațiilor privind siguranța în domeniul aviației civile.

               (8)Poziția Uniunii urmează să fie exprimată de statele membre ale Uniunii care sunt membre ale Consiliului OACI,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul celei de a 216-a sesiuni a Consiliului Organizației Aviației Civile Internaționale („OACI”) este de a sprijini propunerea de amendament 17 la anexa 13 la Convenția privind aviația civilă internațională („Convenția de la Chicago”), fără a se aduce atingere dreptului de a notifica diferențele în conformitate cu articolul 38 din Convenția de la Chicago.

               Articolul 2

               Poziția menționată la articolul 1 este exprimată de statele membre ale Uniunii care sunt membre ale Consiliului OACI.

               Articolul 3

               Prezenta decizie se adresează statelor membre.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)

                        Vor trebui inserate, ca punctele 5.1.3 și 5.3.2, în anexa 13 la Convenția de la Chicago.

                     (2)

                        Va trebui inserată, ca punctul 6.6.1, în anexa 13 la Convenția de la Chicago.

                     (3)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014, Germania/Consiliul, Cauza C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punctul 64.

                     (4)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014, Germania/Consiliul, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punctele 61-64.

                     (5)

                        Regulamentul (UE) nr. 996/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 octombrie 2010 privind investigarea și prevenirea accidentelor și incidentelor survenite în aviația civilă și de abrogare a Directivei 94/56/CE (JO L 295, 12.11.2010, p. 35).