               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 3.7.2017
            COM(2017) 357 final
            2017/0148(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            de autorizare a Luxemburgului și a României să accepte, în interesul Uniunii Europene, aderarea Georgiei și a Africii de Sud la Convenția de la Haga din 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXT

               •Temeiurile și obiectivele propunerii

                  Obiectivul Convenției de la Haga din 25 octombrie 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii (denumită în continuare „Convenția din 1980”), ratificată până în prezent de 97 de țări, inclusiv de toate statele membre ale UE, este de a restabili statu-quo-ul prin înapoierea imediată a copiilor deplasați sau reținuți ilicit, prin intermediul unui sistem de cooperare între autoritățile centrale desemnate de părțile contractante.

                  Întrucât prevenirea răpirii copiilor este o parte esențială a politicii UE de promovare a drepturilor copilului, Uniunea Europeană întreprinde acțiuni la nivel internațional în vederea îmbunătățirii aplicării Convenției din 1980 și încurajează țările terțe să adere la convenție.

                  La 24 iulie 1997, Georgia și-a depus instrumentul de aderare la Convenția din 1980. Convenția a intrat în vigoare în Georgia la 1 octombrie 1997.

                  Convenția din 1980 este deja în vigoare între Georgia și 25 de state membre ale UE. Numai Danemarca, Luxemburg și România nu au acceptat încă aderarea Georgiei la convenție.

                  La 8 iulie 1997, Africa de Sud și-a depus instrumentul de aderare la Convenția din 1980. Convenția a intrat în vigoare în Africa de Sud la 1 octombrie 1997.

                  Convenția din 1980 este deja în vigoare între Africa de Sud și 26 de state membre ale UE. Numai Luxemburg și România nu au acceptat încă aderarea Africii de Sud la convenție.

                  Conform articolului 38 alineatul (4) din Convenția din 1980, aceasta se aplică între statul care aderă și statele contractante care vor fi declarat că acceptă această aderare.

                  Existența competenței exclusive a UE în ceea ce privește acceptarea aderării unui stat terț la Convenția din 1980 a fost confirmată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, care a fost consultată la inițiativa Comisiei.

                  La 14 octombrie 2014, Curtea de Justiție a Uniunii Europene a emis avizul 1/13 care a statuat că acceptarea aderării unui stat terț la Convenția de la Haga din 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii ține de competența exclusivă a Uniunii Europene.

                  Curtea a insistat asupra nevoii de uniformitate la nivelul UE în acest domeniu, în vederea evitării unei geometrii variabile între statele membre.

                  Întrucât problema răpirii internaționale de copii intră în sfera competenței externe exclusive a Uniunii Europene, decizia privind acceptarea aderării Georgiei și a Africii de Sud trebuie luată la nivelul UE printr-o decizie a Consiliului. Prin urmare, Luxemburg și România ar trebui să depună declarația de acceptare a aderării Georgiei și a Africii de Sud în interesul Uniunii Europene.

                  Prin acceptarea de către Luxemburg și România, Convenția din 1980 ar deveni aplicabilă între Georgia și toate statele membre ale UE, cu excepția Danemarcei. În ceea ce privește Africa de Sud, Convenția din 1980 va deveni aplicabilă cu toate statele membre ale UE.

               •Coerența cu dispozițiile deja existente în domeniul de politică vizat

                  În ceea ce privește răpirea copiilor de către unul dintre părinți, Convenția de la Haga din 1980 este contrapartea internațională a Regulamentului nr. 2201/2003 al Consiliului (cunoscut sub denumirea de „Regulamentul Bruxelles IIa”), care reprezintă piatra de temelie a cooperării judiciare în cadrul UE în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești
                     1
                  .

                  Unul dintre obiectivele principale ale regulamentului este acela de a descuraja răpirile de copii între statele membre prin stabilirea de proceduri pentru a asigura înapoierea imediată a copilului în statul membru în care își are reședința obișnuită. În acest scop, Regulamentul Bruxelles IIa include, la articolul 11, procedura prevăzută în Convenția de la Haga din 1980 și o completează prin clarificarea unor aspecte ale acesteia, în special ascultarea copilului, perioada de timp necesară pentru a pronunța o hotărâre după depunerea unei cereri de înapoiere și motivele de refuz al înapoierii copilului. Regulamentul introduce, de asemenea, dispoziții care reglementează situațiile în care în state membre diferite se pronunță hotărâri contradictorii, de înapoiere și de refuz al înapoierii.

                  La nivel internațional, Uniunea Europeană sprijină aderarea statelor terțe la Convenția din 1980 pentru ca statele sale membre să se bazeze pe un cadru juridic comun atunci când tratează cazurile de răpiri internaționale de copii.

                  Au fost deja adoptate, între iunie 2015 și decembrie 2016, zece decizii ale Consiliului de acceptare a aderării la Convenția de la Haga din 1980 privind răpirea internațională de copii a zece țări terțe (Maroc, Singapore, Federația Rusă, Albania, Andorra, Seychelles, Armenia, Republica Coreea, Kazahstan și Peru)
                     2
                  .

               •Coerența cu alte domenii de politică a Uniunii

                  Prezenta propunere este legată în mod evident de obiectivul general consacrat la articolul 3 din Tratatul privind Uniunea Europeană de a proteja drepturile copilului. Sistemul prevăzut de Convenția de la Haga din 1980 vizează protejarea copilului de efectele dăunătoare ale unei răpiri parentale și asigurarea faptului că respectivul copil poate menține contactul cu ambii părinți, de exemplu prin garantarea exercitării efective a drepturilor de vizitare.

                  Trebuie menționată și legătura cu promovarea utilizării medierii în soluționarea litigiilor familiale transfrontaliere. Directiva privind anumite aspecte ale medierii în materie civilă și comercială
                     3
                   se aplică și dreptului familiei în spațiul judiciar european comun. Convenția de la Haga din 1980 încurajează, de asemenea, soluționarea pe cale amiabilă a litigiilor familiale. Unul dintre ghidurile de bune practici elaborate în temeiul Convenției de la Haga din 1980, care este publicat de Conferința de la Haga privind dreptul internațional privat, este consacrat utilizării medierii pentru soluționarea litigiilor familiale internaționale legate de copii care intră în domeniul de aplicare al convenției. La inițiativa Comisiei Europene, acest ghid a fost tradus în toate limbile UE, în afara englezei și francezei, precum și în arabă, pentru a sprijini dialogul cu statele care nu au ratificat încă această convenție și pentru a contribui la găsirea, împreună cu țările care nu au ratificat convenția, a unor modalități concrete de soluționare a problemelor legate de răpirea internațională de copii
                     4
                  .

               2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

               •Temeiul juridic

                  Dat fiind că decizia se referă la un acord internațional, temeiul juridic aplicabil este articolul 218 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, coroborat cu articolul 81 alineatul (3). Consiliul hotărăște în unanimitate și după consultarea Parlamentului European.

                  Regatului Unit și Irlandei le revin obligații în temeiul Regulamentului (CE) nr. 2201/2003 și, în consecință, acestea participă la adoptarea și la aplicarea prezentei decizii.

                  În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               •Proporționalitatea

                  Prezenta propunere este elaborată după modelul deciziilor Consiliului adoptate deja pe aceeași temă și nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivului de a întreprinde acțiuni coerente la nivelul UE în ceea ce privește răpirea internațională de copii, prin asigurarea faptului că Luxemburg și România acceptă aderarea Georgiei și a Africii de Sud la Convenția de la Haga din 1980 într-un anumit interval de timp.

               3.REZULTATE ALE EVALUĂRILOR EX POST, CONSULTĂRILOR PĂRȚILOR INTERESATE ȘI EVALUĂRII IMPACTULUI

               •Consultările părților interesate

                  Luxemburg și România, fiind consultate de către Comisie cu privire la disponibilitatea lor de a accepta aderarea Georgiei și a Africii de Sud la Convenția din 1980, au dat un răspuns pozitiv.

                  Din discuțiile purtate în cadrul reuniunii experților din 24 aprilie 2017 reiese că, în această etapă, nu există obiecții din partea statelor membre cu privire la acceptarea de către Luxemburg și România a aderării Georgiei și a Africii de Sud la Convenția din 1980.

               •Obținerea și utilizarea expertizei

                  Având în vedere faptul că această convenție este deja în vigoare cu 25 de state membre în ceea ce privește Georgia și cu 26 de state membre în ceea ce privește Africa de Sud, opinia Comisiei și a experților din statele membre este că, în astfel de cazuri, nu este necesară o evaluare specifică a situației din țările terțe în cauză.

                  Experții din statele membre nu au semnalat nicio problemă cu privire la aplicarea Convenției din 1980 în ceea ce privește Georgia și Africa de Sud.

               •Evaluarea impactului

                  Pentru cele zece decizii ale Consiliului, adoptate deja între 2015 și 2016, privind acceptarea aderării mai multor state terțe la Convenția de la Haga din 1980 nu s-a efectuat nicio evaluare a impactului, având în vedere natura acestui act legislativ. În orice caz, s-a considerat că nu este necesară o evaluare specifică a situației din Georgia și Africa de Sud, dat fiind faptul că respectiva convenție este deja în vigoare cu 25 și, respectiv, cu 26 de state membre ale UE și că Luxemburg și România și-au exprimat disponibilitatea de a accepta aderarea Georgiei și a Africii de Sud.

                  4.
                        IMPLICAȚII BUGETARE

                  Decizia propusă nu are implicații bugetare.

               5.ELEMENTE DIVERSE

               •Planurile de implementare și mecanismele de monitorizare, evaluare și raportare

                  Având în vedere faptul că propunerea se referă numai la autorizarea Luxemburgului și a României să accepte aderarea Georgiei și a Africii de Sud la Convenția din 1980, monitorizarea punerii în aplicare a acesteia este limitată la respectarea de către Luxemburg și România a textului declarației, precum și a termenului pentru depunerea declarației și pentru notificarea Comisiei cu privire la depunere, astfel cum sunt stabilite în decizia Consiliului.

               2017/0148 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               de autorizare a Luxemburgului și a României să accepte, în interesul Uniunii Europene, aderarea Georgiei și a Africii de Sud la Convenția de la Haga din 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 81 alineatul (3), coroborat cu articolul 218,

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere avizul Parlamentului European
                  5
               ,

               întrucât:

               (1)
                     Printre obiectivele pe care și le-a stabilit Uniunea Europeană se numără promovarea protecției drepturilor copilului, după cum se afirmă la articolul 3 din Tratatul privind Uniunea Europeană. Măsurile de protecție a copiilor împotriva deplasării sau reținerii ilicite reprezintă o parte esențială a acestei politici.

               (2)
                     Consiliul a adoptat Regulamentul (CE) nr. 2201/2003
                  6
                (denumit în continuare „Regulamentul Bruxelles IIa”), care urmărește protejarea copiilor împotriva efectelor dăunătoare ale unei deplasări sau rețineri ilicite și stabilirea de proceduri în vederea asigurării înapoierii imediate a copiilor în statul în care își au reședința obișnuită, precum și în vederea garantării protecției drepturilor de vizitare și a drepturilor privind încredințarea.

               (3)
                     Regulamentul Bruxelles IIa completează și consolidează Convenția de la Haga din 25 octombrie 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii (denumită în continuare „Convenția de la Haga din 1980”), care stabilește, la nivel internațional, un sistem de obligații și de cooperare între statele contractante și între autoritățile centrale și urmărește să asigure înapoierea imediată a copiilor deplasați sau reținuți ilicit.

               (4)
                     Toate statele membre ale Uniunii sunt parte la Convenția de la Haga din 1980.

               (5)
                     Uniunea încurajează statele terțe să adere la Convenția de la Haga din 1980 și sprijină punerea în aplicare corectă a Convenției de la Haga din 1980, prin participarea alături de statele membre, printre altele, la comisiile speciale organizate periodic de Conferința de la Haga de drept internațional privat.

               (6)
                     Un cadru juridic comun aplicabil între statele membre ale Uniunii și statele terțe ar putea fi cea mai bună soluție pentru cazurile delicate de răpire internațională de copii.

               (7)
                     Convenția de la Haga din 1980 prevede că aceasta se aplică în raporturile dintre statul aderent și acele state contractante care vor fi declarat că acceptă aderarea.

               (8)
                     Convenția de la Haga din 1980 nu permite organizațiilor de integrare economică regională, precum Uniunea, să devină parte la aceasta. Prin urmare, Uniunea nu poate să adere la această convenție și nici să depună o declarație de acceptare a unui stat aderent.

               (9)
                     În temeiul Avizului 1/13 al Curții de Justiție a Uniunii Europene, declarațiile de acceptare făcute în conformitate cu Convenția de la Haga din 1980 țin de competența externă exclusivă a Uniunii.

               (10)
                     La 24 iulie 1997, Georgia și-a depus instrumentul de aderare la Convenția din 1980. Convenția a intrat în vigoare în Georgia la 1 octombrie 1997.

               (11)
                     Toate statele membre vizate, cu excepția Danemarcei, a Luxemburgului și a României, au acceptat deja aderarea Georgiei la Convenția de la Haga din 1980. Georgia a acceptat Bulgaria, Estonia, Letonia, Lituania și Malta. O evaluare a situației din Georgia a condus la concluzia că Luxemburg și România sunt în măsură să accepte, în interesul Uniunii, aderarea Georgiei în conformitate cu dispozițiile Convenției de la Haga din 1980.

               (12)
                     La 8 iulie 1997, Africa de Sud și-a depus instrumentul de aderare la Convenția din 1980. Convenția a intrat în vigoare în Africa de Sud la 1 octombrie 1997.

               (13)
                     Toate statele membre vizate, cu excepția Luxemburgului și a României, au acceptat deja aderarea Africii de Sud la Convenția de la Haga din 1980. Africa de Sud a acceptat Bulgaria, Estonia, Letonia, Lituania și Malta. O evaluare a situației din Africa de Sud a condus la concluzia că Luxemburg și România sunt în măsură să accepte, în interesul Uniunii, aderarea Africii de Sud în conformitate cu dispozițiile Convenției de la Haga din 1980.

               (14)
                     Prin urmare, Luxemburg și România ar trebui autorizate să își depună declarațiile de acceptare a aderării Georgiei și a Africii de Sud, în interesul Uniunii, în conformitate cu dispozițiile prezentei decizii. Celelalte state membre ale Uniunii care au acceptat deja aderarea Georgiei și a Africii de Sud la Convenția de la Haga din 1980 nu trebuie să depună noi declarații de acceptare, deoarece declarațiile existente rămân valabile în temeiul dreptului internațional public.

               (15)
                     Regatului Unit și Irlandei le revin obligații în temeiul Regulamentului Bruxelles IIa și participă la adoptarea și la aplicarea prezentei decizii.

               (16)
                     În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               1.
                     Luxemburg și România sunt autorizate, prin prezenta decizie, să accepte aderarea Georgiei și a Africii de Sud la Convenția de la Haga din 25 octombrie 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii (denumită în continuare „Convenția de la Haga din 1980”), în interesul Uniunii.

               2.
                     Statele membre menționate la alineatul (1) prezintă cel târziu până la … [douăsprezece luni de la data adoptării prezentei decizii] o declarație de acceptare a aderării Georgiei și a Africii de Sud la Convenția de la Haga din 1980, în interesul Uniunii, formulată după cum urmează:

               „[Denumirea completă a STATULUI MEMBRU] declară că acceptă aderarea Georgiei și a Africii de Sud la Convenția de la Haga din 25 octombrie 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii, în conformitate cu Decizia (UE) 2017/… a Consiliului
                  7*.”

               3.
                     Ambele state informează Consiliul și Comisia cu privire la depunerea declarației fiecăreia de acceptare a aderării Georgiei și a Africii de Sud și transmit Comisiei textul declarației în termen de două luni de la depunerea acesteia.

               Articolul 2

               Statele membre care și-au depus declarația de acceptare a aderării Georgiei și a Africii de Sud la Convenția de la Haga din 1980 înainte de data adoptării prezentei decizii nu depun noi declarații.

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               Articolul 4

               Prezenta decizie se adresează Luxemburgului și României.

               Adoptată la Bruxelles…,

                  Pentru Consiliu,

                  Președintele

                     (1)
                  JO L 338, 23.12.2003, p. 31.

                     (2)
                  Au fost deja adoptate zece decizii ale Consiliului de autorizare a statelor membre să accepte aderarea la Convenția din 1980 a următoarelor țări: Andorra (Decizia 2015/1023 a Consiliului, adoptată la 15 iunie 2015), Seychelles (Decizia 2015/2354 a Consiliului, adoptată la 10 decembrie 2015), Federația Rusă (Decizia 2015/2355 a Consiliului, adoptată la 10 decembrie 2015), Albania (Decizia 2015/2356 a Consiliului, adoptată la 10 decembrie 2015), Singapore (Decizia 2015/1024 a Consiliului, adoptată la 15 iunie 2015), Maroc (Decizia 2015/2357 a Consiliului, adoptată la 10 decembrie 2015), Armenia (Decizia 2015/2358 a Consiliului, adoptată la 10 decembrie 2015), Republica Coreea (Decizia 2016/2313 a Consiliului, adoptată la 8 decembrie 2016), Kazahstan (Decizia 2016/2311 a Consiliului adoptată la 8.12.2016) și Peru (Decizia 2016/2312 a Consiliului, adoptată la 8.12.2016).

                     (3)
                  Directiva 2008/52/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind anumite aspecte ale medierii în materie civilă și comercială (JO L 136, 24 mai 2008, p. 3).

                     (4)

                     https://assets.hcch.net/upload/mediation_ro.pdf

                     (5)
                  JO C , , p. .

                     (6)
                  Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (JO L 338, 23.12.2003, p. 1).

                     (7)
                  JO: de introdus numărul prezentei decizii.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Strasbourg, 15.12.2015
            COM(2015) 677 final
            2015/0314(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            de instituire a unor măsuri provizorii în domeniul protecției internaționale în beneficiul Suediei în conformitate cu articolul 9 din Decizia (UE) 2015/1523 a Consiliului și cu articolul 9 din Decizia (UE) 2015/1601 a Consiliului de instituire a unor măsuri provizorii în domeniul protecției internaționale în beneficiul Italiei și al Greciei

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               1.1. Articolul 78 alineatul (3) din tratat și actualele mecanisme temporare de transfer

                  Ca parte a politicii comune privind azilul, articolul 78 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede un temei juridic specific pentru a face față situațiilor de urgență. Această dispoziție permite Consiliului, pe baza unei propuneri din partea Comisiei Europene și după consultarea Parlamentului European, să adopte măsuri provizorii în beneficiul statului membru (statelor membre) care se confruntă cu o situație de urgență caracterizată de un aflux brusc de resortisanți din țări terțe în unul sau mai multe state membre. Măsurile provizorii prevăzute la articolul 78 alineatul (3) din TFUE au un caracter excepțional. Acestea pot fi aplicate numai dacă este atins un anumit prag al urgenței și gravității problemelor create în sistemul (sistemele) de azil al(ale) statului membru (statelor membre) de un aflux brusc de resortisanți ai unor țări terțe.

                  În baza articolului 78 alineatul (3) din TFUE, Consiliul a adoptat două decizii de instituire a unor măsuri provizorii în domeniul protecției internaționale în beneficiul Italiei și al Greciei În conformitate cu Decizia (UE) 2015/1523 a Consiliului
                     1
                  , 40 000 de solicitanți de protecție internațională urmează să fie transferați din Italia și Grecia către alte state membre. În conformitate cu Decizia (UE) 2015/1601 a Consiliului
                     2
                  , 120 000 de solicitanți de protecție internațională urmează să fie transferați din Italia și Grecia către alte state membre în cazul în care cele două țări se confruntă cu o situație de urgență.

                  În conformitate cu Decizia (UE) 2015/1523 a Consiliului și cu Decizia (UE) 2015/1601 a Consiliului, 1 369 de persoane și, respectiv, 4 358 de persoane sunt alocate Suediei în vederea transferului din Italia și Grecia.

                  Un stat membru poate, în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) al doilea paragraf din Decizia 2015/1601, să notifice Comisia și Consiliul că se confruntă cu o situație de urgență caracterizată de un aflux brusc de resortisanți din țări terțe cauzat de o schimbare bruscă a fluxurilor de migrație, prezentând motive justificate în mod corespunzător. Comisia evaluează motivele invocate și prezintă propuneri Consiliului, după caz.

                  În conformitate cu articolul 9 din Decizia (UE) 2015/1523 a Consiliului și cu articolul 9 din Decizia (UE) 2015/1601 a Consiliului, în cazul în care un stat membru se confruntă cu o situație de urgență caracterizată de un aflux brusc de resortisanți ai țărilor terțe, Consiliul, la propunerea Comisiei și după consultarea Parlamentului European, poate adopta măsuri provizorii în beneficiul statului membru în cauză, în temeiul articolului 78 alineatul (3) din TFUE. Aceste măsuri pot include, după caz, suspendarea participării statului membru respectiv la transfer, astfel cum este prevăzut în aceste decizii, precum și posibile măsuri compensatorii pentru Italia și Grecia.

                  Prin scrisoarea din 5 noiembrie 2015, Suedia a notificat Comisiei și Consiliului că se confruntă cu o situație care corespunde celei menționate la articolul 4 alineatul (3) din Decizia (UE) 2015/1601 a Consiliului din 22 septembrie 2015 de instituire a unor măsuri provizorii în domeniul protecției internaționale în beneficiul Italiei și al Greciei, prezentând motive justificate în mod corespunzător și solicitând o adaptare a mecanismului de transfer în beneficiul Suediei. Prin scrisoarea din 8 decembrie 2015, Suedia a solicitat în mod oficial suspendarea obligațiilor sale în temeiul Deciziilor (UE) 2015/1523 și (UE) 2015/1601 ale Consiliului.

               1.2. Declanșarea aplicării articolului 9 din Deciziile (UE) 2015/1523 și (UE) 2015/1601 ale Consiliului în ceea ce privește Suedia

                  Suedia se confruntă cu o situație de urgență caracterizată de un aflux brusc de resortisanți ai țărilor terțe pe teritoriul său.

                  Creșterea considerabilă a cazurilor de trecere neregulamentară a frontierei în UE și a deplasărilor secundare în întreaga Europă a condus la o creștere importantă a numărului de solicitanți de protecție internațională în Suedia.

                  Cifrele Eurostat confirmă o creștere importantă a numărului de solicitanți de azil în Suedia. Numărul de solicitanți de protecție internațională a crescut cu peste 60 %, de la 68 245 de solicitanți în perioada 1 ianuarie - 31 octombrie 2014, la 112 040 de solicitanți în perioada 1 ianuarie - 31 octombrie 2015.

                  În plus, numărul lunar al solicitanților de protecție internațională a ajuns recent la un nivel chiar mai ridicat: numărul solicitanților s-a dublat între lunile august (11 735) și septembrie (24 261), atingând 39 055 în octombrie 2015 (o creștere de 61 % față de septembrie).

                  Suedia a înregistrat în 2015 de departe cel mai mare număr de solicitanți de protecție internațională pe cap de locuitor în UE (11 503 de solicitanți la un milion de locuitori).

                  De asemenea, Suedia se confruntă cu o situație dificilă ca urmare a creșterii semnificative recente a numărului de minori neînsoțiți, unul din patru solicitanți pretinzând a fi un minor neînsoțit.

                  Situația descrisă mai sus a pus o presiune semnificativă asupra sistemului de azil suedez, cu grave consecințe de ordin practic pe teren în ceea ce privește condițiile de primire și capacitatea sistemului de azil de a soluționa cererile.

                  Prin urmare, actuala situație în materie de migrație din Suedia este unică în UE, iar presiunea asupra capacității acesteia de a procesa cererile de protecție internațională și de a oferi condiții de primire adecvate persoanelor care au o nevoie clară de protecție internațională impune suspendarea temporară a obligațiilor care îi revin Suediei în temeiul mecanismului de transfer și, după caz, acordarea unui sprijin operațional acestei țări.

               2. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

               2.1. Rezumatul acțiunii propuse

                  În vederea sprijinirii Suediei pentru a face față mai bine situației de urgență caracterizată de un aflux brusc de resortisanți ai țărilor terțe pe teritoriul său, propunerea de decizie suspendă obligațiile care îi revin Suediei ca stat membru în ceea ce privește transferul în temeiul Deciziilor (UE) 2015/1523 și (UE) 2015/1601 ale Consiliului pentru o perioadă de un an.

                  De asemenea, decizia prevede acordarea de sprijin operațional Suediei, după caz, prin intermediul activităților pertinente coordonate de EASO și, dacă este necesar, de alte agenții relevante.

                  Suedia are în continuare obligația de a transfera din Italia și Grecia pe teritoriul său 1 369 de persoane în conformitate cu Decizia (UE) 2015/1523 a Consiliului și 4 358 de persoane în conformitate cu Decizia (UE) 2015/1601 a Consiliului odată ce prezenta decizie a expirat. Suedia ar trebui să prezinte Consiliului și Comisiei o foaie de parcurs în care sunt stabilite măsurile concrete pe care le va lua pentru a asigura eficacitatea sistemului său de azil și de migrație, precum și pentru a relua transferurile după încetarea suspendării.

                  Prezenta decizie nu afectează situația resortisanților țărilor terțe care au fost deja transferați în Suedia în conformitate cu Deciziile (UE) 2015/1523 și (UE) 2015/1601 ale Consiliului.

               2.2. Temeiul juridic

                  Temeiul juridic al propunerii de decizie a Consiliului îl constituie articolul 78 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

               2.3. Subsidiaritate

                  Titlul V din TFUE privind spațiul de libertate, securitate și justiție conferă Uniunii Europene anumite competențe în domeniile menționate. Aceste competențe trebuie exercitate în conformitate cu articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană, respectiv numai dacă și în măsura în care obiectivele acțiunii preconizate nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre, dar datorită dimensiunilor și efectelor acțiunii preconizate, pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii Europene.

                  În acest domeniu, Uniunea Europeană și-a exercitat competențele menționate prin aplicarea Deciziilor (UE) 2015/1523 și (UE) 2015/1601 ale Consiliului. Prezenta acțiune constă în suspendarea obligațiilor unui stat membru în temeiul deciziilor respective ca urmare a unor situații de urgență și în acordarea de sprijin operațional suplimentar coordonat de agențiile UE și, prin urmare, poate fi realizată doar de Uniunea Europeană.

               2.4. Proporționalitate

                  Având în vedere caracterul urgent și gravitatea situației create de afluxul descris mai sus, decizia de suspendare a acțiunii la nivelul UE desfășurată în prezent în ceea ce privește Suedia și de acordare a unui sprijin operațional suplimentar nu depășește ceea ce este necesar pentru a atinge obiectivul de soluționare în mod eficace a situației. Suspendarea se referă numai la Suedia, este temporară și nu afectează drepturile solicitanților de protecție internațională care au fost deja transferați în Suedia.

               2.5. Impactul asupra drepturilor fundamentale

                  Drepturile fundamentale, astfel cum sunt prevăzute în Carta drepturilor fundamentale a UE („Carta”), ale solicitanților de protecție internațională care intră în domeniul de aplicare al Deciziilor (UE) 2015/1523 și (UE) 2015/1601 ale Consiliului nu sunt afectate. Suspendarea obligațiilor Suediei ca stat membru în materie de transfer se referă doar la Suedia, este temporară și nu afectează solicitanții care sunt deja transferați în Suedia.

               3.IMPLICAȚIILE BUGETARE

                  Propunerea nu generează costuri suplimentare pentru bugetul UE.

               2015/0314 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               de instituire a unor măsuri provizorii în domeniul protecției internaționale în beneficiul Suediei în conformitate cu articolul 9 din Decizia (UE) 2015/1523 a Consiliului și cu articolul 9 din Decizia (UE) 2015/1601 a Consiliului de instituire a unor măsuri provizorii în domeniul protecției internaționale în beneficiul Italiei și al Greciei

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 78 alineatul (3),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere avizul Parlamentului European
                  3
               ,

               întrucât:

               (1)În conformitate cu articolul 78 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), în cazul în care unul sau mai multe state membre se află într-o situație de urgență caracterizată de un aflux brusc de resortisanți ai țărilor terțe, Consiliul, la propunerea Comisiei și după consultarea Parlamentului European, poate adopta măsuri provizorii, în beneficiul statului sau al statelor membre în cauză.

               (2)În conformitate cu articolul 80 din TFUE, politicile Uniunii în domeniul controalelor la frontieră, al azilului și al imigrației, precum și punerea lor în aplicare trebuie să fie reglementate de principiul solidarității și al distribuirii echitabile a răspunderii între statele membre, iar actele Uniunii adoptate în acest domeniu trebuie să cuprindă măsuri adecvate pentru aplicarea acestui principiu.

               (3)În baza articolului 78 alineatul (3) din TFUE, Consiliul a adoptat două decizii de instituire a unor măsuri provizorii în domeniul protecției internaționale în beneficiul Italiei și al Greciei. În conformitate cu Decizia (UE) 2015/1523 a Consiliului
                  4
               , 40 000 de solicitanți de protecție internațională urmează să fie transferați din Italia și Grecia către alte state membre. În conformitate cu Decizia (UE) 2015/1601 a Consiliului
                  5
               , 120 000 de solicitanți de protecție internațională urmează să fie transferați din Italia și Grecia către alte state membre.

               (4)În conformitate cu articolul 9 din Decizia (UE) 2015/1523 a Consiliului și cu articolul 9 din Decizia (UE) 2015/1601 a Consiliului, în cazul în care un stat membru se confruntă cu o situație de urgență caracterizată de un aflux brusc de resortisanți ai țărilor terțe, Consiliul, pe baza unei propuneri a Comisiei și după consultarea Parlamentului European, poate adopta măsuri provizorii în beneficiul statului membru în cauză, în temeiul articolului 78 alineatul (3) din TFUE. Aceste măsuri pot include, după caz, suspendarea participării statului membru respectiv la transfer, astfel cum este prevăzut în aceste decizii, precum și posibile măsuri compensatorii pentru Italia și Grecia.

               (5)Suedia se confruntă cu o situație de urgență caracterizată de un aflux brusc de resortisanți ai țărilor terțe pe teritoriul său cauzat de o evoluție bruscă a fluxurilor de migrație. La 8 decembrie 2015, Suedia a solicitat în mod oficial suspendarea obligațiilor sale în temeiul Deciziilor (UE) 2015/1523 și (UE) 2015/1601 ale Consiliului.

               (6)Creșterea considerabilă a cazurilor de trecere neregulamentară a frontierei în UE și a deplasărilor secundare în întreaga Europă a condus la o creștere importantă a numărului de solicitanți de protecție internațională în Suedia, aceștia intrând pe teritoriul UE în principal prin Italia și Grecia.

               (7)Cifrele Eurostat confirmă o creștere importantă a numărului de solicitanți de azil aflați în Suedia. Numărul de solicitanți de protecție internațională a crescut cu peste 60 %, de la 68 245 de solicitanți în perioada 1 ianuarie - 31 octombrie 2014, la 112 040 de solicitanți în perioada 1 ianuarie - 31 octombrie 2015.

               (8)În plus, numărul lunar al solicitanților de protecție internațională a ajuns recent la un nivel chiar mai ridicat: numărul solicitanților s-a dublat între lunile august (11 735) și septembrie (24 261), atingând 39 055 în octombrie 2015 (o creștere de 61 % față de septembrie).

               (9)Suedia a înregistrat în 2015 de departe cel mai mare număr de solicitanți de protecție internațională pe cap de locuitor în UE (11 503 de solicitanți la un milion de locuitori).

               (10)De asemenea, Suedia se confruntă cu o situație dificilă ca urmare a creșterii semnificative recente a numărului de minori neînsoțiți, unul din patru solicitanți pretinzând a fi un minor neînsoțit.

               (11)Situația descrisă mai sus a pus o presiune semnificativă asupra sistemului de azil suedez, cu grave consecințe de ordin practic pe teren în ceea ce privește condițiile de primire și capacitatea sistemului de azil de a soluționa aceste cereri. Pentru a contribui la atenuarea presiunii semnificative cu care se confruntă Suedia, obligațiile sale ca stat membru în materie de transfer în temeiul Deciziilor (UE) 2015/1523 și (UE) 2015/1601 ale Consiliului ar trebui suspendate pentru o perioadă de un an.

               (12)Suspendarea ar trebui să fie completată, după caz, de măsuri de sprijin suplimentare coordonate de EASO și, atunci când este necesar, de alte agenții relevante.

               (13)Suedia ar trebui să prezinte Consiliului și Comisiei o foaie de parcurs în care sunt stabilite măsurile pe care le va lua pentru a asigura eficacitatea sistemului său de azil și de migrație și pentru a-și relua obligațiile care îi revin în temeiul Deciziilor (UE) 2015/1523 și (UE) 2015/1601.

               (14)Deoarece obiectivele prezentei decizii nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre, ci mai degrabă, datorită dimensiunilor și efectelor acțiunii, pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE). În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este definit la articolul menționat, prezenta decizie nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivelor menționate.

               (15)Prezenta decizie respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               (16)În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 21 privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la TUE și la TFUE, și fără a aduce atingere articolului 4 din protocolul respectiv, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               (17)În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 21 privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la TUE și la TFUE, și fără a aduce atingere articolului 4 din protocolul respectiv, Irlanda nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               (18)În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul UE și la TFUE, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               (19)Având în vedere caracterul urgent al situației, prezenta decizie ar trebui să intre în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1
               Obiectul

               Prezenta decizie instituie măsuri provizorii în domeniul protecției internaționale în beneficiul Suediei, în vederea sprijinirii acestui stat pentru a face față mai bine unei situații de urgență caracterizate de un aflux brusc de resortisanți ai țărilor terțe.

               Articolul 2
               Suspendarea obligațiilor în temeiul Deciziilor (UE) 2015/1523 și (UE) 2015/1601 ale Consiliului

               Obligațiile Suediei în calitate de stat membru de transfer în temeiul Deciziilor (UE) 2015/1523 și (UE) 2015/1601 ale Consiliului se suspendă până la ... [un an de la data adoptării prezentei decizii a Consiliului]

               Articolul 3
               Sprijin operațional pentru Suedia

               În vederea sprijinirii Suediei pentru a face față mai bine presiunii excepționale care afectează sistemul său de azil și de migrație, se acordă acesteia sprijin specific, după caz, prin intermediul activităților pertinente coordonate de EASO și, dacă este necesar, de alte agenții relevante.

               Articolul 4
               Măsuri complementare care urmează a fi luate de Suedia

               Până la [o lună de la intrarea în vigoare a prezentei decizii], Suedia prezintă Consiliului și Comisiei o foaie de parcurs în care sunt stabilite măsurile pe care le va lua pentru a asigura eficacitatea sistemului său de azil și de migrație și pentru a-și relua obligațiile care îi revin în temeiul Deciziilor (UE) 2015/1523 și (UE) 2015/1601 ale Consiliului.

               Articolul 5
               Intrarea în vigoare

               Prezenta decizie intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               Adoptată la Strasbourg,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)
                  Decizia (UE) 2015/1523 a Consiliului din 14 septembrie 2015 de instituire a unor măsuri provizorii în domeniul protecției internaționale în beneficiul Italiei și al Greciei, JO L 239, 15.9.2015, p. 146.

                     (2)
                  Decizia (UE) 2015/1601 a Consiliului din 22 septembrie 2015 de instituire a unor măsuri provizorii în domeniul protecției internaționale în beneficiul Italiei și al Greciei, JO L 248, 24.9.2015, p. 80.

                     (3)
                  JO C , , p. .

                     (4)
                  Decizia (UE) 2015/1523 a Consiliului din 14 septembrie 2015 de instituire a unor măsuri provizorii în domeniul protecției internaționale în beneficiul Italiei și al Greciei, JO L 239, 15.9.2015, p. 146.

                     (5)

                        Decizia (UE) 2015/1601 a Consiliului din 22 septembrie 2015 de instituire a unor măsuri provizorii în domeniul protecției internaționale în beneficiul Italiei și al Greciei, JO L 248, 24.9.2015, p. 80.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 23.6.2016
            COM(2016) 413 final
            2016/0192(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind încheierea unui Acord între Uniunea Europeană și Regatul Norvegiei privind accesul reciproc la pescuit în Skagerrak pentru navele care arborează pavilionul Danemarcei, al Norvegiei și al Suediei

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Motivele și obiectivele propunerii

               La 19 decembrie 1966, între Danemarca, Norvegia și Suedia a fost semnat un acord privind accesul reciproc la pescuit în Skagerrak și Kattegat, care a intrat în vigoare la 7 august 1967. Acest acord, care s-a adăugat la acordul bilateral din 1980 privind pescuitul dintre Uniunea Europeană și Norvegia, permitea accesul reciproc între cele trei țări pentru a pescui până la 4 mile marine de la liniile de bază ale acestora în Skagerrak și Kattegat, care sunt apele situate între Marea Nordului și Marea Baltică. În plus, acordul a stabilit că, pentru acest tip de pescuit, zona în cauză era considerată ca reprezentând mare liberă. Astfel, acordul a reglementat relația dintre statele de pavilion, pe de o parte, și respectivele state de coastă, pe de altă parte.

               Acordul din 1966 a fost un acord simplu, care a luat în considerare caracteristicile geografice specifice ale zonei Skagerrak și Kattegat în ceea ce privește pescuitul și a recunoscut că existau motive practice pentru a permite un regim de acces simplu pentru ceea ce este, în esență, o zonă marină foarte mică. Din acest motiv, acordul din 1966 a constat în numai trei articole, dintre care primul definea zona în cauză, iar cel de-al doilea drepturile de acces și dorința de a armoniza reglementările tehnice.

               Odată cu aderarea Danemarcei și a Suediei la UE în 1973 și, respectiv, 1995, Comisia a devenit responsabilă pentru gestionarea acestui acord în numele celor două state membre. Consultările cu privire la dispozițiile care decurg din respectivul acord au fost organizate în paralel cu consultările din cadrul acordului bilateral din 1980 privind pescuitul.

               Acordul din 1966 a rămas în vigoare pentru o perioadă inițială de 35 de ani, până în 2002, și a fost ulterior prelungit cu două perioade de cinci ani, până în 2012. Rezilierea acordului era posibilă prin acordarea unui preaviz de trei ani de către oricare dintre părți înainte de data expirării oricăreia dintre aceste perioade de cinci ani.

               Având în vedere evoluțiile mai recente din legislația internațională în domeniul pescuitului și, în special, odată cu introducerea Convenției Națiunilor Unite din 1982 asupra dreptului mării și a Acordului din 1995 al Organizației Națiunilor Unite privind stocurile de pește, Norvegia a considerat că acordul existent nu este în conformitate cu dispozițiile actuale ale dreptului mării. Norvegia era preocupată în special de dispozițiile în materie de control. În plus, această țară a considerat că acordul nu este în concordanță cu principiile jurisdicției normale a statelor de coastă în temeiul Convenției Națiunilor Unite asupra dreptului mării și nu corespunde principiilor moderne de conservare și gestionare.

               La 29 iulie 2009, Ministerul Afacerilor Externe din Norvegia a informat în mod oficial autoritățile daneze, guvernul depozitar al acordului, că dorește să rezilieze acordul printr-o denunțare oficială în conformitate cu articolul 3 alineatul (3) din acord. În consecință, acordul din 1966 a expirat la 7 august 2012.

               Ulterior, Norvegia a început negocieri oficiale cu Comisia, în numele Uniunii Europene, cu scopul de a stabili un acord de înlocuire privind accesul reciproc la pescuit în zona Skagerrak și Kattegat. Acest acord nou a fost parafat la 24 octombrie 2013 și a fost semnat la 15 ianuarie 2015. Acordul este în conformitate cu Convenția Națiunilor Unite asupra dreptului mării, precum și cu dispozițiile conexe din alte acorduri ulterioare.

               Acest nou acord menține accesul exclusiv acordat reciproc navelor din Danemarca, Norvegia și Suedia la apele aflate dincolo de 4 mile marine de la liniile de bază. Acordul asigură în continuare accesul reciproc pentru cele două state membre și pentru Norvegia la apele celorlalte părți în zona Skagerrak, asigurând, în același timp, măsuri eficiente de conservare și gestionare în domeniul pescuitului în acea zonă. În plus, acesta permite măsuri de control în concordanță cu principiile jurisdicției normale a statelor de coastă, așa cum este deja cazul pentru pescuitul din Marea Nordului.

               •Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică vizat

               În scopul de a se garanta în continuare accesul navelor UE la activități de pescuit, acordul a fost aplicat cu titlu provizoriu, până la intrarea sa în vigoare, pentru o perioadă de până la doi ani de la data semnării sale.

               •Coerența cu alte politici ale Uniunii

               Măsurile propuse sunt concepute în conformitate cu obiectivele și normele politicii comune în domeniul pescuitului și cu politica de dezvoltare durabilă a Uniunii.

               2.TEMEIUL JURIDIC, SUBSIDIARITATEA ȘI PROPORȚIONALITATEA

               •Temei juridic

               Articolul 43 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (a).

               •Subsidiaritate (pentru competență neexclusivă)

               Propunerea este de competența exclusivă a Uniunii, în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (d) din tratat. În consecință, principiul subsidiarității nu se aplică.

               •Proporționalitate

                  Sunt necesare acțiuni din partea Uniunii pentru gestionarea stocurilor de pești anadromi pescuiți în comun de navele Uniunii și de cele norvegiene.

               •Alegerea instrumentului

                  Decizie a Consiliului.

               3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX-POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

               •Evaluările ex-post/verificările adecvării legislației existente

                  Nu se aplică.

               •Consultări cu părțile interesate

                  Statele membre în cauză au fost consultate în timpul consultărilor cu Norvegia.

               •Obținerea și utilizarea expertizei

                  Nu se aplică.

               •Evaluarea impactului

                  Nu se aplică.

               •Adecvarea reglementărilor și simplificarea

                  Nu se aplică.

               •Drepturile fundamentale

                  Nu se aplică.

               4.IMPLICAȚIILE BUGETARE

                  Nu se aplică.

               2016/0192 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind încheierea unui Acord între Uniunea Europeană și Regatul Norvegiei privind accesul reciproc la pescuit în Skagerrak pentru navele care arborează pavilionul Danemarcei, al Norvegiei și al Suediei

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 43 alineatul (2) coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (a),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere aprobarea Parlamentului European,

               întrucât:

               (1)Uniunea a negociat cu Regatul Norvegiei un acord privind accesul reciproc la pescuit în Skagerrak și Kattegat.

               (2)Acordul între Uniunea Europeană și Regatul Norvegiei privind accesul reciproc la pescuit în Skagerrak și Kattegat a fost semnat la 15 ianuarie 2015 în conformitate cu Decizia 2014/505/UE a Consiliului din 23 iulie 2014 privind semnarea, în numele Uniunii, și aplicarea cu titlu provizoriu a Acordului între Uniunea Europeană și Regatul Norvegiei privind accesul reciproc la pescuit în Skagerrak pentru navele care arborează pavilionul Danemarcei, al Norvegiei și al Suediei
                  1
               .

               (3)Acordul ar trebui să fie aprobat în numele Uniunii,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Se încheie, în numele Uniunii, Acordul între Uniunea Europeană și Regatul Norvegiei privind accesul reciproc la pescuit în Skagerrak pentru navele care arborează pavilionul Danemarcei, al Norvegiei și al Suediei.

               Textul acordului se anexează la prezenta decizie ca anexa 1.

               Articolul 2

               Președintele Consiliului desemnează persoana sau persoanele împuternicite să efectueze, în numele Uniunii, notificările prevăzute la articolul 7 din acord (
                  2
               ), prin care se exprimă consimțământul Uniunii de a-și asuma obligații în temeiul acordului.

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  JO L 224, 30.7.2014, p. 1.

                     (2)
                  Data intrării în vigoare a acordului va fi publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene de către Secretariatul General al Consiliului.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 23.6.2016
            COM(2016) 413 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de decizie a Consiliului
            privind încheierea unui Acord între Uniunea Europeană și Regatul Norvegiei privind accesul reciproc la pescuit în Skagerrak pentru navele care arborează pavilionul Danemarcei, al Norvegiei și al Suediei

               ANEXĂ

               la

               Propunerea de decizie a Consiliului

               privind încheierea unui Acord între Uniunea Europeană și Regatul Norvegiei privind accesul reciproc la pescuit în Skagerrak pentru navele care arborează pavilionul Danemarcei, al Norvegiei și al Suediei

               Acord

               între Uniunea Europeană și Regatul Norvegiei privind accesul reciproc la pescuit în Skagerrak pentru navele care arborează pavilionul Danemarcei, al Norvegiei și al Suediei

               Uniunea Europeană și Regatul Norvegiei, denumite în continuare „părțile”,

               FĂCÂND REFERIRE la prevederile din Convenția Națiunilor Unite asupra dreptului mării din 10 decembrie 1982, denumită în continuare „convenția”;

               REAMINTIND Acordul privind pescuitul dintre Comunitatea Economică Europeană și Regatul Norvegiei din 27 februarie 1980, denumit în continuare „acordul din 1980”;

               AVÂND ÎN VEDERE expirarea, la 7 august 2012, a Acordului dintre Danemarca, Norvegia și Suedia privind accesul reciproc la pescuit în Skagerrak și Kattegat din 19 decembrie 1966;

               FIIND CONȘTIENTE de pescuitul tradițional danez, norvegian și suedez din Skagerrak;

               DORIND să mențină accesul reciproc pentru ca navele care arborează pavilionul Danemarcei, al Norvegiei și al Suediei să desfășoare activități de pescuit în Skagerrak în zone situate dincolo de patru mile marine de la liniile de bază respective ale celorlalte state menționate, în apele lor teritoriale și în zonele adiacente aflate sub jurisdicția de pescuit a acestora;

               AVÂND ÎN VEDERE importanța respectării de către navele de pescuit a legilor, reglementărilor și măsurilor de control și de executare adoptate de statele de coastă respective, în conformitate cu dispozițiile convenției, ale acordului din 1980 și ale prezentului acord, în scopul de a se asigura conservarea și utilizarea durabilă a resurselor biologice din Skagerrak,

               CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:

               Articolul 1

               Prezentul acord se aplică unei zone din Skagerrak delimitate la vest de o linie dreaptă care leagă farurile Hanstholm și Lindesnes și la sud de o linie dreaptă care leagă farurile Skagen și Tistlarna, în cadrul acelor părți ale apelor teritoriale și ale zonelor adiacente aflate sub jurisdicția de pescuit a Danemarcei, Norvegiei și Suediei care se întind dincolo de patru mile marine (1 milă marină = 1 852 de metri) de la liniile de bază de la care se măsoară lărgimea apelor teritoriale.

               Articolul 2

               În cadrul zonei specificate la articolul 1, fiecare parte se angajează, în funcție de jurisdicția sa de pescuit, în conformitate cu convenția și în temeiul legislației sale aplicabile, să permită navelor care arborează pavilionul Danemarcei, al Norvegiei și al Suediei să se angajeze în activități de pescuit, sub rezerva dispozițiilor relevante din acordul din 1980 și în conformitate cu alocările convenite de către părți.

               Articolul 3

               Părțile cooperează pentru a stabili, în măsura posibilului, norme și reglementări armonizate în materie de pescuit în zona specificată la articolul 1.

               Articolul 4

               Părțile convin să se consulte cu privire la aspectele referitoare la punerea în aplicare și la buna funcționare a prezentului acord sau în caz de litigiu privind interpretarea acestuia.

               Articolul 5

               Prezentul acord nu aduce atingere altor acorduri referitoare la pescuitul de către navele uneia dintre părți în zona de pescuit aflată sub jurisdicția de pescuit a celeilalte părți.

               Articolul 6

               Fără a aduce atingere articolului 1, prezentul acord se aplică, pe de o parte, teritoriilor în care se aplică Tratatul privind Uniunea Europeană și Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și în condițiile prevăzute de aceste tratate și, pe de altă parte, teritoriului Regatului Norvegiei.

               Articolul 7

               Prezentul acord intră în vigoare la data primirii ultimei notificări prin care se confirmă îndeplinirea de către părți a tuturor procedurilor interne necesare pentru intrarea sa în vigoare.

               Articolul 8

               Prezentul acord rămâne în vigoare până la 1 ianuarie 2022. În cazul în care niciuna dintre părți nu reziliază acordul printr-o notificare de denunțare efectuată cu cel puțin un an înainte de data expirării respectivei perioade, acordul rămâne în vigoare pentru perioade suplimentare de câte șase ani, în cazul în care nu a fost efectuată o notificare de denunțare cu cel puțin un an înainte de expirarea unei astfel de perioade de șase ani.

               Articolul 9

               Până la intrarea sa în vigoare, prezentul acord se aplică cu titlu provizoriu pentru o perioadă de până la doi ani de la data semnării sale.

               Articolul 10

               Prezentul acord este întocmit în dublu exemplar în limbile bulgară, croată, cehă, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă, suedeză și norvegiană, fiecare dintre aceste texte fiind autentic. În cazul unor contradicții sau al unui litigiu, prevalează textul în limba engleză.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 22.10.2015
            COM(2015) 537 final
            2015/0253(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul comitetelor corespunzătoare ale Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite în ceea ce privește propunerile de amendamente la Regulamentele ONU nr. 12, 16, 26, 39, 44, 46, 58, 61, 74, 83, 85, 94, 95, 97, 98, 99, 100, 101, 106, 107, 110, 116 și 127, propunerea pentru un nou regulament ONU privind coliziunea frontală, propunerile de amendamente la Rezoluția consolidată privind construcția vehiculelor (R.E.3) și propunerea pentru o nouă Rezoluție reciprocă nr. 2 (M.R.2) privind definițiile grupului propulsor al vehiculelor

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               La nivel internațional, Comisia Economică pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (denumită în continuare „CEE-ONU”) elaborează cerințe armonizate, menite să înlăture barierele tehnice din calea comerțului cu autovehicule între părțile contractante la Acordul revizuit din 1958 și să asigure că astfel de vehicule oferă un nivel ridicat de siguranță și de protecție a mediului.

               În conformitate cu Decizia 97/836/CE a Consiliului din 27 noiembrie 1997, Uniunea a aderat la Acordul Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite („CEE-ONU”) privind adoptarea specificațiilor tehnice uniforme pentru vehicule cu roți, echipamente și componente care pot fi montate și/sau folosite la vehicule cu roți și condițiile pentru recunoașterea reciprocă a omologărilor acordate pe baza acestor specificații (denumit în continuare „Acordul revizuit din 1958”), și, în conformitate cu Decizia 2000/125/CE a Consiliului din 31 ianuarie 2000 referitoare la încheierea Acordului privind stabilirea de norme tehnice mondiale aplicabile vehiculelor cu roți, echipamentelor și componentelor care pot fi montate și/sau utilizate la vehiculele cu roți („acord paralel”), Uniunea a aderat la Acordul paralel.

               Reuniunile WP29 ale CEE-ONU, Forumul mondial pentru armonizarea regulamentelor privind vehiculele, se desfășoară de trei ori în fiecare an calendaristic, în lunile martie, iunie și noiembrie. În cadrul fiecărei reuniuni se adoptă noi regulamente ONU, amendamente la regulamentele ONU sau la regulamentele tehnice mondiale ONU existente (denumite în continuare „RTM ONU”), pentru a se ține seama de progresele tehnice. Înainte de fiecare reuniune WP29, amendamentele respective sunt adoptate de unul dintre cele șase grupuri de lucru care activează în cadrul WP29.

               Votul final pentru adoptarea amendamentelor, completărilor și rectificărilor are loc în cadrul unei reuniuni WP29 ulterioare, cu condiția întrunirii cvorumului și a existenței unei majorități calificate în rândul părților contractante. UE este parte contractantă la două acorduri ale WP29 (cel din 1958 și cel din 1998). În cadrul fiecărei reuniuni, se pregătește o decizie a Consiliului, cunoscută drept „megadecizie”, care cuprinde lista regulamentelor, amendamentelor, completărilor și rectificărilor și care autorizează Comisia să voteze în numele Uniunii în cadrul fiecărei reuniuni a WP29.

               Prezenta decizie a Consiliului definește poziția Uniunii în ceea ce privește votarea regulamentelor, amendamentelor, completărilor și rectificărilor supuse la vot în cadrul reuniunii WP29 din noiembrie 2015 care se va desfășura între 9 și 13 noiembrie 2015.

               2.REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI EVALUĂRILE IMPACTULUI

               Comitetul tehnic - Autovehicule a fost consultat și au fost luate în considerare observațiile experților din statele membre.

               3.ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

               Rezumatul acțiunii propuse

               Propunerea definește poziția Uniunii Europene în ceea ce privește votarea privind amendamentele la Regulamentele ONU nr. 12, 16, 26, 39, 44, 46, 58, 61, 74, 83, 85, 94, 95, 97, 98, 99, 100, 101, 106, 107, 110, 116 și 127, un nou regulament ONU privind coliziunea frontală, amendamentele la Rezoluția consolidată privind construcția vehiculelor (R.E.3). și o nouă Rezoluție reciprocă nr. 2 (M.R.2) privind definițiile grupului propulsor al vehiculelor.

               Temei juridic

               Temeiul juridic al prezentei propuneri este articolul 114 coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

               Principiul subsidiarității

               Doar Uniunea poate vota în favoarea instrumentelor internaționale, cum ar fi propuneri de regulamente ONU, amendamente ale Regulamentelor ONU și proiecte de regulamente tehnice mondiale și în favoarea încorporării lor în sistemul Uniunii pentru omologarea de tip a autovehiculelor. Prin aceasta se previne nu numai fragmentarea pieței interne, ci se asigură, de asemenea, standarde uniforme în materie de sănătate și de siguranță în întreaga Uniune. Totodată, se obțin avantaje legate de economiile de scară: se pot realiza produse pentru întreaga piață a Uniunii și chiar pentru piața internațională, în loc ca acestea să fie adaptate pentru a obține omologarea de tip națională din fiecare stat membru.

               Prin urmare, prezenta propunere respectă principiul subsidiarității.

               Principiul proporționalității

               Prezenta decizie a Consiliului autorizează Comisia să voteze în numele Uniunii și reprezintă un instrument proporțional în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) din Decizia 97/836/CE a Consiliului pentru definirea unei poziții unificate a UE în cadrul CEE-ONU în ceea ce privește votul privind documentele de lucru propuse pe ordinea de zi a reuniunii WP29. Prin urmare, prezenta propunere respectă principiul proporționalității deoarece nu depășește ceea ce este necesar în vederea atingerii obiectivelor de a garanta buna funcționare a pieței interne și de a oferi, totodată, un nivel ridicat de protecție și siguranță publică.

               Alegerea instrumentelor

               În conformitate cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE, este necesar să se recurgă la o decizie a Consiliului pentru a stabili pozițiile care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord internațional.

               2015/0253 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul comitetelor corespunzătoare ale Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite în ceea ce privește propunerile de amendamente la Regulamentele ONU nr. 12, 16, 26, 39, 44, 46, 58, 61, 74, 83, 85, 94, 95, 97, 98, 99, 100, 101, 106, 107, 110, 116 și 127, propunerea pentru un nou regulament ONU privind coliziunea frontală, propunerile de amendamente la Rezoluția consolidată privind construcția vehiculelor (R.E.3) și propunerea pentru o nouă Rezoluție reciprocă nr. 2 (M.R.2) privind definițiile grupului propulsor al vehiculelor

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114, coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)În conformitate cu Decizia 97/836/CE a Consiliului
                  1
               , Uniunea a aderat la Acordul Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite („CEE-ONU”) privind adoptarea specificațiilor tehnice uniforme pentru vehicule cu roți, echipamente și componente care pot fi montate și/sau folosite la vehicule cu roți și condițiile pentru recunoașterea reciprocă a omologărilor acordate pe baza acestor specificații (denumit în continuare „Acordul revizuit din 1958”).

               (2)În conformitate cu Decizia 2000/125/CE a Consiliului
                  2
               , Uniunea a aderat la Acordul privind stabilirea de norme tehnice mondiale aplicabile vehiculelor cu roți, echipamentelor și componentelor care pot fi montate și/sau utilizate la vehiculele cu roți (denumit în continuare „Acordul paralel”).

               (3)Directiva 2007/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului
                  3
                a înlocuit sistemele de omologare ale statelor membre cu o procedură de omologare a Uniunii și a stabilit un cadru armonizat cuprinzând dispozițiile administrative și cerințele tehnice generale pentru toate vehiculele, sistemele, componentele și unitățile tehnice separate noi. Directiva menționată a încorporat regulamentele ONU în sistemul de omologare UE de tip, fie ca cerințe pentru omologarea de tip, fie ca alternative la legislația Uniunii. De la adoptarea directivei respective, regulamentele ONU au fost incluse din ce în ce mai des în legislația Uniunii în cadrul omologării UE de tip.

               (4)Având în vedere experiența dobândită și progresul tehnic, este necesară adaptarea cerințelor privind anumite elemente sau caracteristici care fac obiectul Regulamentelor ONU nr. 12, 16, 26, 39, 44, 46, 58, 61, 74, 83, 85, 94, 95, 97, 98, 99, 100, 101, 106, 107, 110, 116 și 127 și al Rezoluției consolidate privind construcția vehiculelor (R.E.3), pentru a se ține cont de progresele tehnice.

               (5)Pentru a îmbunătăți dispozițiile relevante referitoare la siguranța autovehiculelor, ar trebui adoptat un nou regulament ONU privind coliziunea frontală; pentru a armoniza definițiile grupului propulsor al vehiculelor, ar trebui, de asemenea, adoptată o nouă Rezoluție reciprocă nr. 2 (M.R. 2) privind definițiile grupului propulsor al vehiculelor.

               (6)Prin urmare, este necesară stabilirea poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Comitetului administrativ al Acordului revizuit din 1958 și al Comitetului executiv al Acordului paralel în ceea ce privește adoptarea actelor ONU menționate,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Comitetului administrativ al Acordului revizuit din 1958 și al Comitetului executiv al Acordului paralel în perioada 9-13 noiembrie 2015 este aceea de a vota în favoarea propunerilor enumerate în anexa la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  Decizia 97/836/CE a Consiliului din 27 noiembrie 1997 în vederea aderării Comunității Europene la Acordul Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite privind adoptarea specificațiilor tehnice uniforme pentru vehicule cu roți, echipamente și componente care pot fi montate și/sau folosite la vehicule cu roți și condițiile pentru recunoașterea reciprocă a omologărilor acordate pe baza acestor specificații (denumit în continuare „Acordul revizuit din 1958”) (JO L 346, 17.12.1997, p. 78).

                     (2)
                  Decizia 2000/125/CE a Consiliului din 31 ianuarie 2000 referitoare la încheierea Acordului privind stabilirea de norme tehnice mondiale aplicabile vehiculelor cu roți, echipamentelor și componentelor care pot fi montate și/sau utilizate la vehiculele cu roți („Acordul paralel”) (JO L 35, 10.2.2000, p. 12).

                     (3)
                  Directiva 2007/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective (Directivă-cadru) (JO L 263, 9.10.2007, p. 1).

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 22.10.2015
            COM(2015) 537 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de Decizie a Consiliului
            de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul comitetelor corespunzătoare ale Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite în ceea ce privește propunerile de amendamente la Regulamentele ONU nr. 12, 16, 26, 39, 44, 46, 58, 61, 74, 83, 85, 94, 95, 97, 98, 99, 100, 101, 106, 107, 110, 116 și 127, propunerea pentru un nou regulament ONU privind coliziunea frontală, propunerile de amendamente la Rezoluția consolidată privind construcția vehiculelor (R.E.3) și propunerea pentru o nouă Rezoluție reciprocă nr. 2 (M.R.2) privind definițiile grupului propulsor al vehiculelor

               ANEXĂ

                        Propunerea de completare 4 la seria de amendamente 04 la Regulamentul nr. 12 (Sistemul de direcție)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/92

                        Propunerea de completare 6 la seria de amendamente 06 la Regulamentul nr. 16 (Centuri de siguranță)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/93

                        Propunerea de completare 3 la seria de amendamente 03 la Regulamentul nr. 26 (Proeminențe exterioare)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/82

                        Propunerea pentru seria de amendamente 01 la Regulamentul nr. 39 (Vitezometrul și contorul de kilometraj)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/83

                        Propunerea de completare 10 la seria de amendamente 04 la Regulamentul nr. 44 (Sisteme de fixare pentru copii)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/94

                        Propunerea de completare 2 la seria de amendamente 04 la Regulamentul nr. 46 (Dispozitive de vizibilitate indirectă)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/84

                        Propunerea pentru seria de amendamente 03 la Regulamentul nr. 58 (Protecția antiîmpănare spate)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/85

                        Propunerea de completare 3 la Regulamentul nr. 61 (Proeminențe exterioare ale vehiculelor comerciale)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/86

                        Propunerea de rectificare 1 la completarea 8 la seria de amendamente 01 la Regulamentul nr. 74 [Instalarea dispozitivelor de iluminat și de semnalizare luminoasă (mopeduri)]

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/79

                        Propunerea de completare 11 la seria de amendamente 05 la Regulamentul nr. 83 (Emisii ale vehiculelor de tip M1 și N1)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/100

                        Propunerea de completare 6 la seria de amendamente 06 la Regulamentul nr. 83 (Emisii ale vehiculelor de tip M1 și N1);

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/101

                        Propunerea de completare 7 la versiunea originală a Regulamentului nr. 85 (Măsurarea puterii nete)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/102

                        Propunerea de completare 6 la seria de amendamente 02 la Regulamentul nr. 94 (Coliziune frontală)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/95

                        Propunerea pentru seria de amendamente 03 la Regulamentul nr. 94 (Coliziune frontală)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/96

                        Propunerea de completare 5 la seria de amendamente 03 la Regulamentul nr. 95 (Coliziune laterală)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/97

                        Propunerea de completare 8 la seria de amendamente 01 la Regulamentul nr. 97 (Sisteme de alarmă pentru vehicule)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/87

                        Propunerea de completare 7 la seria de amendamente 01 la Regulamentul nr. 98 (Faruri cu surse luminoase cu descărcare în gaz)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/80

                        Propunerea de completare 11 la Regulamentul nr. 99 (Surse luminoase cu descărcare în gaz)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/81

                        Propunerea de completare 3 la seria de amendamente 02 la Regulamentul nr. 100 (Vehicule cu propulsie electrică)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/98

                        Propunerea de completare 6 la seria de amendamente 01 la Regulamentul nr. 101 (Emisii de CO2/consum de combustibil)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/103

                        Propunerea de completare 13 la Regulamentul nr. 106 (Pneuri pentru vehicule agricole)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/109

                        Propunerea de completare 4 la seria de amendamente 06 la Regulamentul nr. 107 (Construcția generală a autobuzelor și autocarelor)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/88

                        Propunerea de completare 4 la seria de amendamente 05 la Regulamentul nr. 107 (Construcția generală a autobuzelor și autocarelor)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/104

                        Propunerea de completare 4 la seria de amendamente 01 la Regulamentul nr. 110 (Componente specifice pentru GNC/GNL)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/89

                        Propunerea de completare 5 la Regulamentul nr. 116 (Sisteme de alarmă pentru vehicule)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/91

                        Propunerea pentru seria de amendamente 02 la Regulamentul nr. 127 (Siguranța pietonilor)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/99

                        Propunere pentru un nou regulament privind coliziunea frontală cu accent pe sistemele de fixare

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/105

                        Propunerea pentru seria de amendamente 01 la noul regulament privind coliziunea frontală cu accent pe sistemele de fixare

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/106

                        Propunere de amendamente la Rezoluția consolidată privind construcția vehiculelor (R.E.3)

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/111

                        Propunere pentru o nouă Rezoluție reciprocă nr. 2 (M.R. 2) privind definițiile grupului propulsor

                        CEE/TRANS/WP.29/2015/110