               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 2.2.2016
            COM(2016) 42 final
            2016/0021(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind încheierea Convenției de la Minamata privind mercurul

               EXPUNERE DE MOTIVE

               Convenția de la Minamata privind mercurul (denumită în continuare „Convenția de la Minamata” sau „convenția”), încheiată sub auspiciile Programului Organizației Națiunilor Unite pentru Mediu (UNEP) constituie principalul cadru juridic internațional de cooperare și de adoptare a măsurilor pentru controlul și limitarea utilizării și a emisiilor antropogenice de mercur și de compuși ai mercurului în aer, apă și sol.

               Mercurul este recunoscut ca fiind o amenințare la nivel mondial la adresa sănătății umane și a mediului. Expunerea la niveluri ridicate de mercur, inclusiv prin consumul de pește și fructe de mare contaminate, poate avea efecte dăunătoare pentru creier, rinichi și plămâni, precum și pentru sistemul imunitar. Mercurul se caracterizează prin natura sa transfrontalieră, având în vedere faptul că emisiile se pot deplasa pe distanțe de mii de kilometri în aer și apă din locul în care apar. În UE, se estimează că 40 % - 80 % din volumul total de mercur provin din țări terțe, printre care în mare parte din Asia de Est și de Sud-Est.

               Convenția a fost adoptată și deschisă pentru a fi semnată la Conferința plenipotențiarilor din Kumamoto, Japonia, care s-a desfășurat în luna octombrie 2013. Convenția de la Minamata a fost semnată de Uniunea Europeană și de douăzeci și unu de state membre la 10 octombrie 2013, iar Croația, Cipru, Letonia și Polonia au semnat-o la 24 septembrie 2014 și Malta la 8 octombrie 2014
                  1
               .

               Având drept obiectiv protejarea sănătății umane și a mediului, convenția abordează întregul ciclu de viață al mercurului. Aceasta stabilește restricțiile privind mineritul primar și comerțul internațional cu mercur, interzice fabricarea, importul și exportul unei game largi de produse cu adaos de mercur, prevede interdicții sau condiții de operare pentru o serie de procese de producție care utilizează mercur și îndeamnă la descurajarea noilor utilizări ale mercurului în produse și procese industriale. În plus, Convenția prevede măsuri care trebuie luate pentru reducerea emisiilor de mercur provenite din mineritul aurifer artizanal și la scară redusă (denumit în continuare „ASGM” - Artisanal and Small-scale Gold Mining) și din principalele activități industriale, inclusiv prin utilizarea celor mai bune tehnici disponibile. Aceasta impune, de asemenea, ca depozitarea intermediară a mercurului și gestionarea deșeurilor de mercur să se efectueze într-un mod ecologic rațional.

               În ultimii 10 ani, UE a înregistrat progrese semnificative în ceea ce privește abordarea pe piața internă a problemei mercurului, ca urmare a adoptării în 2005 a Strategiei Uniunii privind mercurul (denumită în continuare „strategia”),
                  2
                astfel cum este sprijinită de Consiliul Uniunii Europene
                  3
                și de Parlamentul European
                  4
               . Strategia constă din 20 de acțiuni menite să reducă emisiile de mercur, precum și cererea și oferta de mercur. Convenția evidențiază caracterul transfrontalier al emisiilor de mercur și necesitatea unei acțiuni la nivel mondial, șapte dintre acțiunile sale fiind concentrate asupra necesității sprijinirii și promovării activităților internaționale. În cadrul revizuirii din 2010 a strategiei
                  5
                se reamintește faptul că expunerea mediului și a cetățenilor din UE nu poate fi redusă la un nivel acceptabil numai prin politicile naționale și că, prin urmare, este necesară o acțiune internațională coordonată pentru a se aborda în mod eficace problema mercurului. La fel ca în cazul strategiei inițiale din 2015, prezenta reexaminare a fost sprijinită și de Consiliul Uniunii Europene
                  6
               , care a reafirmat necesitatea de a se reduce la minimum și, acolo unde este fezabil, de a se elimina emisiile antropogenice de mercur produse la nivel mondial în aer, apă și sol și, în acest scop, necesitatea ca UE să își intensifice eforturile la nivel internațional de reducere a emisiilor de mercur și a expunerii la scară globală.

               Întrucât Consiliul de administrație al UNEP a lansat în 2009 procesul internațional pentru crearea unui instrument global obligatoriu din punct de vedere juridic, Decizia Consiliului din 6 decembrie 2010 a autorizat Uniunea să ia parte la acest proces
                  7
               . UE a avut un rol esențial în promovarea acestor negocieri, dar, în același timp, în influențarea rezultatului acestora în cadrul a șase sesiuni ale Comitetului interguvernamental de negociere (2010-2014).

               În paralel cu prezenta propunere de decizie, Comisia a înaintat o propunere de regulament al Parlamentului European și al Consiliului de transpunere a numărului limitat de dispoziții ale convenției care nu sunt încă transpuse în legislația UE, fiind identificate în raportul de evaluare a impactului care însoțește această propunere
                  8
               .

               În conformitate cu articolul 30 din Convenția de la Minamata, aceasta face obiectul ratificării, acceptării sau aprobării de către state și de către organizațiile regionale de integrare economică.

               Depunerea instrumentelor de ratificare, acceptare sau aprobare a Convenției de la Minamata de către Uniunea Europeană și statele sale membre ar trebui să se desfășoare împreună și într-un mod coordonat pentru a se asigura, în măsura posibilului, faptul că această convenție intră în vigoare în același timp atât pentru UE, cât și pentru statele sale membre.

               Având în vedere cele de mai sus, este necesar ca Uniunea Europeană să aprobe convenția.

               Textul convenției se atașează la prezenta decizie.

               2016/0021 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind încheierea Convenției de la Minamata privind mercurul

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 192 alineatul (1), coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (a),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere avizul Parlamentului European,

               întrucât:

               (1)În conformitate cu Decizia Consiliului din 23 septembrie 2013
                  9
               , Convenția de la Minamata privind mercurul (denumită în continuare „convenția”) a fost semnată de Uniune la 10 octombrie 2013, sub rezerva încheierii sale la o dată ulterioară.

               (2)Convenția privind mercurul a fost adoptată la Geneva la 19 ianuarie 2013. Convenția oferă un cadru pentru controlul și limitarea utilizării și a emisiilor și evacuărilor antropogenice de mercur și de compuși ai mercurului în aer, apă și sol, în vederea protejării sănătății umane și a mediului.

               (3)Mercurul este o substanță care se caracterizează prin caracterul său transfrontalier. Prin urmare, sunt necesare măsuri la nivel mondial pentru a se asigura protecția persoanelor și a mediului în cadrul Uniunii, ca o completare la măsurile adoptate la nivel național.

               (4)Cel de al șaptelea Program de acțiune pentru mediu
                  10
                stabilește obiectivul pe termen lung al unui mediu netoxic și menționează, în acest sens, faptul că sunt necesare măsuri pentru a se asigura reducerea la minimum a efectelor negative semnificative ale produselor chimice asupra sănătății umane și asupra mediului până în 2020.

               (5)Strategia comunitară privind mercurul din 2005
                  11
               , astfel cum a fost revizuită în 2010
                  12
               , are ca obiectiv reducerea emisiilor de mercur, diminuarea ofertei și a cererii de mercur, protejarea împotriva expunerii la mercur și promovarea acțiunilor la nivel internațional privind mercurul.

               (6)Consiliul își reafirmă angajamentul referitor la obiectivul general de protejare a sănătății umane și a mediului de evacuările de mercur și de compuși ai acestuia prin minimizarea și, în cazul în care este posibil, eliminarea în cele din urmă a emisiilor și evacuărilor de mercur antropogenice globale în aer, apă și sol
                  13
               . Convenția contribuie la realizarea acestor obiective.

               (7)Prin urmare, convenția ar trebui aprobată în numele Uniunii,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Convenția de la Minamata privind mercurul („convenția”) se aprobă în numele Uniunii.

               Textul convenției este atașat la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Președintele Consiliului desemnează persoana împuternicită să depună, în numele Uniunii, instrumentul de aprobare prevăzut la articolul 30 alineatul (1) din convenție pentru a se exprima consimțământul Uniunii de a-și asuma obligații în temeiul convenției.

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)
                  Estonia și Portugalia nu au semnat Convenția, dar și-au exprimat angajamentul de a o ratifica.

                     (2)
                  Comunicarea din 28 ianuarie 2005 a Comisiei către Consiliu și Parlamentul European „Strategia comunitară privind mercurul”, COM(2005) 20 final.

                     (3)
                  Concluziile Consiliului cu privire la „Strategia comunitară privind mercurul”, cea de-a 2670-a reuniune a Consiliului Mediu, 24.6.2005.

                     (4)
                  Rezoluția Parlamentului European referitoare la strategia comunitară privind mercurul, P6_TA (2006)0078, 14.3.2006.

                     (5)
                  Comunicarea din 7 decembrie 2010 a Comisiei către Parlamentul European și Consiliu privind evaluarea Strategiei comunitare privind mercurul, COM(2010) 723 final.

                     (6)
                  Concluziile Consiliului cu privire la „Strategia comunitară privind mercurul”, cea de a 3075-a reuniune a Consiliului Mediu, 14.3.2011.

                     (7)
                  Decizia Consiliului privind participarea Uniunii la negocierile cu privire la un instrument obligatoriu din punct de vedere juridic privind mercurul, ca urmare a Deciziei 25/5 a Consiliului de administrație al Programului Națiunilor Unite pentru Mediu (UNEP), 6 decembrie 2010, 16632/10.

                     (8)
                  Document de lucru al serviciilor Comisiei, evaluarea impactului care însoțește documentele: Propunere de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind mercurul și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1102/2008 și Propunere de Decizie a Consiliului privind încheierea Convenției de la Minamata privind mercurul, SWD(2016)17 final.

                     (9)
                  Decizia Consiliului din 23 septembrie 2013 privind semnarea, în numele Uniunii Europene, a Convenției de la Minamata privind mercurul (doc. 11995/13).

                     (10)
                  Decizia nr. 1386/2013/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 noiembrie 2013 privind un Program general al Uniunii de acțiune pentru mediu până în 2020 „O viață bună, în limitele planetei noastre” (JO L 354, 28.12.2013, p. 171).

                     (11)
                  Comunicarea din 28 ianuarie 2005 a Comisiei către Consiliu și Parlamentul European intitulată „Strategia comunitară privind mercurul”, COM(2005) 20 final.

                     (12)
                  Comunicarea din 7 decembrie 2010 a Comisiei către Parlamentul European și Consiliu privind evaluarea Strategiei comunitare privind mercurul, COM(2010) 723 final.

                     (13)
                  Concluziile Consiliului formulate în „Revizuirea Strategiei comunitare privind mercurul”, cea de a 3075-a reuniune a Consiliului Mediu, 14.3.2011.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 2.2.2016
            COM(2016) 42 final
            ANEXE
            Act atașat
            la
            Propunerea deDECIZIE A CONSILIULUI
            privind încheierea, în numele Uniunii Europene, a Convenției de la Minamata privind mercurul

               Anexă

               Convenția de la Minamata privind mercurul

               Părțile la prezenta convenție,

               Recunoscând faptul că mercurul este o substanță chimică de interes global datorită transportului atmosferic la mare distanță, persistenței sale în mediu după ce a fost introdus ca urmare a acțiunii omului, capacității sale de bioacumulare în ecosisteme și efectelor sale negative semnificative asupra sănătății umane și asupra mediului,

               Reamintind decizia 25/5 din 20 februarie 2009 a Consiliului de administrație al Programului Națiunilor Unite pentru Mediu de a iniția acțiuni internaționale pentru a gestiona mercurul într-un mod eficient, eficace și coerent,

               Reamintind punctul 221 din documentul final al Conferinței Organizației Națiunilor Unite privind dezvoltarea durabilă „Viitorul pe care ni-l dorim”, care a pledat pentru un rezultat pozitiv în cadrul negocierilor referitoare la un instrument global obligatoriu din punct de vedere juridic privind mercurul, având drept obiectiv abordarea riscurilor pentru sănătatea umană și pentru mediu,

               Reamintind Conferința Organizației Națiunilor Unite privind dezvoltarea durabilă de reafirmare a principiilor Declarației de la Rio privind mediul și dezvoltarea, inclusiv, printre altele, responsabilitățile comune, dar diferențiate, și recunoscând circumstanțele și capacitățile respective ale statelor și necesitatea unei acțiuni globale,

               Cunoscând preocupările legate de sănătate, în special în țările în curs de dezvoltare, care rezultă în urma expunerii la mercur a populațiilor vulnerabile, în special a femeilor, a copiilor și, prin intermediul lor, a generațiilor viitoare,

               Având în vedere vulnerabilitățile specifice ale ecosistemelor arctice și ale comunităților indigene din cauza bioamplificării mercurului și a contaminării alimentelor tradiționale și preocupați fiind de comunitățile indigene în general în ceea ce privește efectele mercurului,

               Recunoscând lecțiile substanțiale învățate din boala Minamata, în special efectele grave asupra sănătății și asupra mediului care rezultă în urma poluării cu mercur, precum și necesitatea de a se asigura o bună gestionare a mercurului și prevenirea unor astfel de evenimente în viitor,

               Subliniind importanța sprijinului financiar, tehnic și tehnologic, precum și a consolidării capacităților, în special în țările în curs de dezvoltare și în țările cu economii în tranziție, în vederea consolidării capacităților naționale de gestionare a mercurului și a promovării punerii în aplicare efective a convenției,

               Recunoscând, de asemenea, activitățile Organizației Mondiale a Sănătății de protejare a sănătății umane cu privire la mercur, precum și rolul acordurilor de mediu multilaterale relevante, în special Convenția de la Basel privind controlul transporturilor transfrontaliere de deșeuri periculoase și al eliminării acestora și Convenția de la Rotterdam privind procedura de consimțământ prealabil în cunoștință de cauză, aplicabilă anumitor produși chimici periculoși și pesticidelor care fac obiectul comerțului internațional,

               Recunoscând că prezenta convenție și alte acorduri internaționale în domeniul mediului și al comerțului se sprijină reciproc,

               Subliniind că niciun element din prezenta convenție nu vizează să afecteze drepturile și obligațiile niciunei părți care decurg dintr-un acord internațional existent,

               Înțelegând că preambulul de mai sus nu are drept scop stabilirea unei ierarhii între prezenta convenție și alte instrumente internaționale,

               Luând act de faptul că nicio dispoziție a prezentei convenții nu împiedică o parte să adopte măsuri naționale suplimentare compatibile cu dispozițiile prezentei convenții în efortul de a proteja sănătatea umană și mediul de expunerea la mercur în conformitate cu celelalte obligații care îi revin părții respective în temeiul dreptului internațional aplicabil,

               Au convenit următoarele:

               Articolul 1

               Obiectiv

               Obiectivul prezentei convenții este de a proteja sănătatea umană și mediul împotriva emisiilor și a evacuărilor antropice de mercur și de compuși ai mercurului.

               Articolul 2

               Definiții

               În sensul prezentei convenții:

               (a) „minerit aurifer artizanal și la scară redusă” înseamnă mineritul aurifer efectuat de mineri autonomi sau de întreprinderi mici, cu investiții de capital și producție limitate;

               (b) „cele mai bune tehnici disponibile” înseamnă tehnicile care sunt cele mai eficace pentru a se preveni și, acolo unde acest lucru nu este posibil, pentru a se reduce emisiile și evacuările de mercur în aer, apă și sol, precum și impactul emisiilor și evacuărilor în mediu în ansamblu, ținând cont de considerente de ordin economic și tehnic pentru o anumită parte sau o anumită instalație de pe teritoriul părții respective. În acest context:

               (i) tehnicile „cele mai bune” înseamnă tehnicile cele mai eficace pentru atingerea unui nivel general înalt de protecție a mediului în ansamblu;

               (ii) tehnici „disponibile” înseamnă, în ceea ce privește o anumită parte și o anumită instalație de pe teritoriul părții respective, tehnicile dezvoltate la un nivel care permite punerea în aplicare într-un sector industrial relevant în condiții viabile din punct de vedere economic și tehnic, luându-se în considerare costurile și avantajele, indiferent dacă tehnicile respective sunt sau nu utilizate sau dezvoltate pe teritoriul părții respective, cu condiția ca acestea să fie accesibile pentru operatorul instalației respective, astfel cum este stabilit de către partea respectivă; precum și

               (iii) „tehnici” înseamnă tehnologia utilizată, practicile operaționale și modul în care instalațiile sunt proiectate, construite, întreținute, operate și dezafectate.

               (c) „cele mai bune practici de mediu” înseamnă aplicarea celei mai adecvate combinații de măsuri și strategii de control al mediului;

               (d) „mercur” înseamnă mercur elementar [Hg(0), Nr. CAS 7439-97-6];

               (e) „compuși ai mercurului” înseamnă orice substanță constituită din atomi de mercur și unul sau mai mulți atomi ai altor elemente chimice care poate fi separată în diferite componente numai prin reacții chimice;

               (f) „produs cu adaos de mercur” înseamnă un produs sau o componentă care conține mercur sau compuși ai mercurului, care au fost adăugați în mod intenționat;

               (g) „parte” înseamnă un stat sau o organizație regională de integrare economică ce a consimțit să se conformeze convenției și pentru care aceasta este în vigoare;

               (h) „părțile prezente și care votează” înseamnă părțile prezente și care exprimă un vot afirmativ sau negativ la o reuniune a părților;

               (i) „extracții miniere primare de mercur” înseamnă extracția minieră în care principalul material vizat este mercurul;

               (j) „organizație regională de integrare economică” înseamnă o organizație constituită de statele suverane dintr-o anumită regiune, către care statele sale membre au transferat competențe cu privire la aspectele reglementate de prezenta convenție și care a fost autorizată corespunzător, în conformitate cu procedurile sale interne, să semneze, să ratifice, să accepte, să aprobe sau să adere la prezenta convenție și

               (k) „utilizare permisă” înseamnă orice formă de utilizare de către o parte a mercurului sau a compușilor mercurului în conformitate cu prezenta convenție, inclusiv, dar fără a se limita la, utilizări conforme cu articolele 3, 4, 5, 6 și 7.

               Articolul 3

               Surse de aprovizionare cu mercur și comercializare

               1. În sensul prezentului articol:

               (a) trimiterile la „mercur” includ amestecuri ale mercurului cu alte substanțe, inclusiv aliaje de mercur, cu o concentrație de mercur de cel puțin 95 % din greutate și

               (b) „compuși ai mercurului” înseamnă clorură de mercur (I) (cunoscută, de asemenea, drept calomel), oxid de mercur (II), sulfat de mercur (II), azotat de mercur (II), cinabru și sulfură de mercur.

               2. Dispozițiile prezentului articol nu se aplică în ceea ce privește:

               (a) cantitățile de mercur sau de compuși ai mercurului care urmează a fi utilizate în cercetările de laborator sau ca standard de referință sau

               (b) cantitățile infime de mercur sau de compuși ai mercurului care se găsesc în mod natural în produse precum metale care nu conțin mercur, minereuri sau produse minerale, inclusiv cărbune, sau produse derivate din aceste materiale, precum și cantitățile infime care se găsesc, fără a fi introduse în mod expres, în produse chimice sau

               (c) produsele cu adaos de mercur.

               3. Niciuna dintre părți nu permite extracții miniere primare de mercur care nu existau pe teritoriul său la data intrării în vigoare a convenției în ceea ce privește partea respectivă.

               4. Fiecare parte permite numai extracțiile miniere primare de mercur care existau pe teritoriul său la data intrării în vigoare a convenției pentru partea respectivă, pentru o perioadă de până la cincisprezece ani după acea dată. În această perioadă, mercurul provenit din astfel de extracții miniere poate fi utilizat numai în procesul de fabricație a produselor cu adaos de mercur în conformitate cu articolul 4, în procesele de fabricație în conformitate cu articolul 5, sau să fie eliminat în conformitate cu articolul 11, prin operațiuni care nu conduc la recuperare, reciclare, regenerare, refolosire directă sau utilizări alternative.

               5. Fiecare parte:

               (a) depune toate eforturile pentru a identifica stocurile individuale de mercur sau de compuși ai mercurului de peste 50 de tone metrice, precum și sursele de aprovizionare cu mercur care generează stocuri de peste 10 tone pe an, care sunt situate pe teritoriul său;

               (b) ia măsuri pentru a se asigura că, în cazul în care partea respectivă stabilește că excedentul de mercur rezultat în urma dezafectării instalațiilor de clor alcalii este disponibil, mercurul respectiv este eliminat în conformitate cu orientările privind gestionarea ecologică rațională prevăzute la articolul 11 alineatul (3) litera (a), prin operațiuni care nu conduc la recuperare, reciclare, regenerare, refolosire directă sau utilizări alternative.

               6. Niciuna dintre părți nu permite exportul de mercur, cu excepția:

               (a) unei părți care și-a exprimat consimțământul scris în favoarea părții exportatoare și doar în scopul:

               (i)
                     unei utilizări permise părții importatoare în temeiul prezentei convenții sau

               (ii)
                     depozitării intermediare sigure din punct de vedere ecologic , astfel cum prevede articolul 10 sau

               (b)
                     unei părți terțe care și-a exprimat consimțământul scris în favoarea părții exportatoare, și a furnizat o certificare ce demonstrează că:

               (i)
                     țara terță a pus în aplicare măsuri pentru a asigura protecția sănătății umane și a mediului și respectarea dispozițiilor prevăzute la articolele 10 și 11 și

               (ii)
                     mercurul respectiv va fi destinat numai unei utilizări permise unei părți în temeiul prezentei convenții sau unei depozitări intermediare sigure din punct de vedere ecologic, astfel cum se prevede la articolul 10.

               7. O parte exportatoare se poate prevala de o notificare generală adresată secretariatului de către partea importatoare sau de către partea terță, cum ar fi consimțământul scris prevăzut la alineatul (6). O astfel de notificare generală stabilește termenii și condițiile în conformitate cu care partea importatoare sau partea terță își exprimă consimțământul. Notificarea poate fi revocată în orice moment de către partea sau partea terță respectivă. Secretariatul menține un registru public al tuturor acestor notificări.

               8. Niciuna dintre părți nu permite importul de mercur de la o parte terță căreia îi va acorda consimțământul în scris, decât dacă partea terță a furnizat certificarea faptului că mercurul nu provine din sursele identificate ca nefiind permise în conformitate cu alineatul (3) sau cu alineatul (5) litera (b).

               9. O parte care depune o notificare generală de aprobare în temeiul alineatului (7) poate decide să nu aplice alineatul (8), cu condiția să mențină restricțiile globale privind exportul de mercur și să fi pus în aplicare măsuri interne care să garanteze că mercurul importat este gestionat într-un mod ecologic rațional. Partea în cauză comunică secretariatului o notificare cu privire la o astfel de decizie, inclusiv informațiile care descriu restricțiile sale la export și măsurile de reglementare interne, precum și informații privind cantitățile și țările de origine ale mercurului importat de la părți terțe. Secretariatul menține un registru public al tuturor acestor notificări. Comitetul pentru punerea în aplicare și controlul conformității revizuiește și evaluează orice astfel de notificări și informații justificative în conformitate cu articolul 15 și poate face recomandări, dacă este cazul, în cadrul Conferinței părților.

               10. Procedura prevăzută la alineatul (9) este valabilă până la încheierea celei de a doua reuniuni a Conferinței părților. După data respectivă, aceasta încetează să fie disponibilă, cu excepția cazului în care Conferința părților decide altfel prin majoritatea simplă a părților prezente și care votează, fără a aduce atingere unei părți care a prezentat o notificare în temeiul alineatului (9) înainte de sfârșitul celei de a doua reuniuni a Conferinței părților.

               11. Fiecare parte include în rapoartele prezentate în conformitate cu articolul 21 informații care arată că cerințele din prezentul articol au fost îndeplinite.

               12. Conferința părților furnizează, la prima sa reuniune, orientări suplimentare cu privire la prezentul articol, în special în ceea ce privește alineatul (5) litera (a), alineatul (6) și alineatul (8), și elaborează și adoptă conținutul obligatoriu al certificării menționate la alineatul (6) litera (b) și la alineatul (8).

               13. Conferința părților evaluează măsura în care comerțul cu anumiți compuși ai mercurului compromite obiectivul prezentei convenții și analizează dacă anumiți compuși ai mercurului ar trebui, prin înscrierea lor pe listă într-o anexă suplimentară adoptată în conformitate cu articolul 27, să intre sub incidența alineatelor (6) și (8).

               Articolul 4

               Produse cu adaos de mercur

               1. Fiecare parte nu permite, prin luarea de măsuri adecvate, fabricarea, importul sau exportul produselor cu adaos de mercur enumerate în partea I din anexa A la data încetării specificată pentru produsele respective, cu excepția cazului în care este specificată o excludere în anexa A sau partea a obținut o derogare înregistrată în temeiul articolului 6.

               2. O parte poate, ca alternativă la alineatul (1), să indice la momentul ratificării sau al intrării în vigoare a unei modificări la anexa A care o vizează că va pune în aplicare diferite măsuri sau strategii pentru a aborda produsele enumerate în partea I anexa A. O parte poate alege această alternativă doar în cazul în care aceasta poate demonstra că a redus deja la un nivel de minimis fabricarea, importul și exportul marii majorități a produselor enumerate în partea I din anexa A și că a pus în aplicare măsuri sau strategii de reducere a utilizării mercurului în produse suplimentare care nu sunt enumerate în partea I din anexa A la data la care notifică secretariatului decizia sa de a utiliza această alternativă. De asemenea, o parte care alege această alternativă:

               (a)
                     raportează Conferinței părților, cu prima ocazie, o descriere a măsurilor sau a strategiilor puse în aplicare, inclusiv o cuantificare a reducerilor realizate;

               (b)
                     pune în aplicare măsuri sau strategii de reducere a utilizării mercurului în oricare dintre produsele enumerate în partea I din anexa A pentru care nu a fost încă obținută o valoare de minimis;

               (c)
                     are în vedere măsuri suplimentare pentru a reduce și mai mult emisiile; precum și

               (d)
                     nu este eligibilă pentru a solicita exceptări în temeiul articolului 6 pentru orice categorie de produse pentru care este aleasă această alternativă.

               În termen de cel mult cinci ani de la data intrării în vigoare a prezentei convenții, Conferința părților stabilește, ca parte a procesului de revizuire prevăzut la alineatul 8, să reexamineze progresele și eficacitatea măsurilor luate în temeiul prezentului alineat.

               3. Fiecare parte ia măsuri pentru produsele cu adaos de mercur enumerate în partea II din anexa A, în conformitate cu dispozițiile prevăzute în aceasta.

               4. Secretariatul, pe baza informațiilor furnizate de către părți, colectează și păstrează informații privind produsele cu adaos de mercur și alternativele la acestea și pune aceste informații la dispoziția publicului. Secretariatul pune, de asemenea, la dispoziția publicului orice alte informații relevante furnizate de către părți.

               5. Fiecare parte ia măsuri pentru a evita încorporarea în produsele asamblate a produselor cu adaos de mercur pentru care nu sunt permise, în temeiul prezentului articol,fabricarea, importul și exportul

               6. Fiecare parte descurajează fabricarea și distribuția în comerț a produselor cu adaos de mercur care nu fac obiectul niciunei utilizări cunoscute a produselor cu adaos de mercur înainte de data intrării în vigoare a convenției pentru ea, cu excepția cazului în care o evaluare a riscurilor și beneficiilor produsului demonstrează beneficiile pentru mediu sau pentru sănătatea umană. Partea prezintă secretariatului, după caz, informații cu privire la orice astfel de produs, inclusiv orice informație privind riscurile și beneficiile produsului pentru mediu și pentru sănătatea umană. Secretariatul pune informațiile respective la dispoziția publicului larg.

               7. Oricare dintre părți poate prezenta secretariatului o propunere de includere a unui produs cu adaos de mercur în lista din anexa A, care conține informații referitoare la disponibilitatea, fezabilitatea tehnică și economică, precum și riscurile și beneficiile pentru mediu și sănătate ale alternativelor la produs care nu conțin mercur, ținând cont de informațiile prevăzute la alineatul (4).

               8. În termen de cel mult cinci ani de la data intrării în vigoare a prezentei convenții, Conferința părților revizuiește anexa A și poate lua în considerare modificarea anexei în conformitate cu articolul 27.

               9. La revizuirea anexei A în conformitate cu alineatul (8), Conferința părților ia în considerare cel puțin:

               (a)
                     orice propunere prezentată în conformitate cu alineatul (7);

               (b)
                     informațiile puse la dispoziție în conformitate cu alineatul 4; precum și

               (c)
                     disponibilitatea pentru părți a alternativelor fără mercur care sunt fezabile din punct de vedere tehnic și economic, ținând cont de riscurile și beneficiile pentru mediu și pentru sănătatea umană.

               Articolul 5

               Procesele de fabricație în care se utilizează mercurul sau

               compuși ai mercurului

               1. În sensul prezentului articol și al anexei B, procesele de producție în care se utilizează mercur sau compuși ai mercurului nu includ procesele care utilizează produse cu adaos de mercur, procesele de fabricație a produselor cu adaos de mercur sau procesele care prelucrează deșeuri cu conținut de mercur.

               2. Niciuna dintre părți nu permite, prin luarea de măsuri adecvate, utilizarea de mercur sau de compuși ai mercurului în procesele de fabricație enumerate în partea I din anexa B după data încetării specificate în anexa respectivă pentru procesele individuale, cu excepția cazului în care partea a obținut o derogare înregistrată în temeiul articolului 6.

               3. Fiecare parte ia măsuri pentru a restricționa utilizarea mercurului sau a compușilor mercurului în procesele enumerate în partea II din anexa B, în conformitate cu dispozițiile prevăzute în aceasta.

               4. Secretariatul, pe baza informațiilor furnizate de către părți, colectează și păstrează informațiile privind procesele care utilizează mercur sau compuși ai mercurului și alternativele la acestea și pun informațiile la dispoziția publicului. Alte informații relevante pot fi prezentate, de asemenea, de către părți și puse la dispoziția publicului de către secretariat.

               5. Fiecare parte care deține una sau mai multe instalații care utilizează mercur sau compuși ai mercurului în procesele de fabricație enumerate în anexa B:

               (a)
                     ia măsuri pentru a rezolva problema emisiilor și evacuărilor de mercur sau de compuși ai mercurului din instalațiile respective;

               (b)
                     include în rapoartele prezentate în conformitate cu articolul 21 informații privind măsurile luate în conformitate cu prezentul alineat precum și

               (c)
                     depune eforturi pentru a identifica instalațiile situate pe teritoriul său care folosesc mercur sau compuși ai mercurului în cadrul proceselor enumerate în anexa B și prezintă secretariatului, cel târziu în termen de trei ani de la data intrării în vigoare a convenției pentru aceasta, informații privind numărul și tipurile de astfel de instalații și cantitatea anuală estimată de mercur sau de compuși ai mercurului utilizată în instalațiile respective. Secretariatul pune informațiile respective la dispoziția publicului larg.

               6. Niciuna dintre părți nu permite utilizarea de mercur sau de compuși ai mercurului într-o instalație care nu exista înainte de data intrării în vigoare a convenției pentru aceasta, utilizând procesele de fabricație enumerate în anexa B. Nicio derogare nu se aplică unor astfel de instalații.

               7. Fiecare parte descurajează dezvoltarea oricărei instalații care utilizează orice alt proces de fabricație în este utilizat în mod intenționat mercur sau compuși ai mercurului care nu existau înainte de data intrării în vigoare a convenției, cu excepția cazului în care partea poate demonstra într-un mod considerat satisfăcător de Conferința părților că procesul de fabricație prevede beneficii semnificative

               pentru mediu și pentru sănătate și că nu sunt disponibile alternative fără mercur, fezabile din punct de vedere tehnic și economic, care oferă astfel de beneficii.

               8. Părțile sunt încurajate să facă schimb de informații cu privire la noile evoluții tehnologice relevante, la alternativele fără mercur fezabile din punct de vedere economic și tehnic, precum și cu privire la măsurile și tehnicile posibile pentru a reduce și, dacă este posibil, pentru a elimina utilizarea mercurului și a compușilor mercurului în cadrul proceselor de producție enumerate la anexa B, precum și emisiile și evacuările de mercur și de compuși ai mercurului din procesele respective.

               9. Oricare dintre părți poate prezenta o propunere de modificare a anexei B pentru a introduce pe listă un proces de fabricație în care se utilizează mercur sau compuși ai mercurului. Propunerea include informații referitoare la disponibilitatea, fezabilitatea tehnică, fezabilitatea economică și riscurile pentru mediu și sănătate și beneficiile alternativelor fără mercur la proces.

               10. În termen de cel mult cinci ani de la data intrării în vigoare a prezentei convenții, Conferința părților revizuiește anexa B și poate lua în considerare modificarea anexei în conformitate cu articolul 27.

               11. În cadrul oricărei revizuiri a anexei A în temeiul alineatului (10), Conferința părților ia în considerare cel puțin:

               (a)
                     orice propunere prezentată în conformitate cu alineatul (9);

               (b)
                     informațiile puse la dispoziție în conformitate cu alineatul (4); precum și

               (c)
                     disponibilitatea pentru părți a alternativelor fără mercur care sunt fezabile din punct de vedere tehnic și economic, luând în considerare riscurile și beneficiile pentru mediu și pentru sănătate.

               Articolul 6

               Derogări acordate unei părți, la cerere

               1. Orice organizație de integrare economică de stat sau regională se poate înregistra pentru una sau mai multe derogări de la termenele etapelor de eliminare enumerate în anexa A și anexa B, denumită în continuare „derogare”, notificând acest lucru în scris secretariatului:

               (a)
                     atunci când devine parte la prezenta convenție; sau

               (b)
                     în cazul oricărui produs cu adaos de mercur care se adaugă printr-o modificare la anexa A sau al oricărui proces de fabricație în care se utilizează mercur care se adaugă printr-o modificare a anexei B, nu mai târziu de data la care modificarea aplicabilă intră în vigoare pentru partea în cauză.

               Orice astfel de înregistrare este însoțită de o declarație care să explice necesitatea acordării unei derogări părții respective.

               2. O derogare poate fi înregistrată fie pentru o categorie enumerată în anexa A sau în anexa B, fie pentru o subcategorie identificată de către orice organizație de integrare economică de stat sau regională.

               3. Fiecare parte care a obținut una sau mai multe derogări este înscrisă într-un registru. Secretariatul întocmește și păstrează registrul și îl pune la dispoziția publicului.

               4. Registrul include:

               (a)
                     o listă a părților care beneficiază de una sau mai multe derogări;

               (b)
                     derogarea sau derogările înregistrate pentru fiecare dintre părți; precum și

               (c)
                     data expirării fiecărei derogări.

               5. Cu excepția cazului în care o perioadă mai scurtă este înscrisă în registru de către o parte, toate derogările întemeiate pe alineatul (1) expiră după cinci ani de la data relevantă a încetării, indicată în anexa A sau B.

               6. La solicitarea uneia dintre părți, Conferința părților poate să decidă prelungirea unei derogări pentru cinci ani, cu excepția cazului în care partea solicită o perioadă mai scurtă. În luarea deciziei sale, Conferința părților ține cont în mod corespunzător de:

               (a)
                     un raport prezentat de partea în cauză în care se justifică necesitatea de prelungire a derogării și care evidențiază activitățile întreprinse și planificate pentru a se elimina necesitatea derogării cât mai curând posibil;

               (b)
                     informațiile disponibile, inclusiv în ceea ce privește disponibilitatea unor produse și procese alternative fără mercur sau care implică un consum mai mic de mercur decât utilizarea care face obiectul derogării; precum și

               (c)
                     activitățile planificate sau în curs prin care se garantează o depozitare a mercurului și o eliminare a deșeurilor de mercur în mod ecologic rațional.

               O derogare poate fi prelungită doar o singură dată pentru fiecare produs și dată de încetare.

               7. O parte poate retrage în orice moment o derogare, cu notificarea în scris a secretariatului. Retragerea unei derogări intră în vigoare la data specificată în notificare.

               8. Fără a aduce atingere alineatului (1), nicio organizație de integrare economică regională sau de stat nu se poate înregistra pentru a beneficia de o derogare după cinci ani de la data încetării pentru produsul sau procesul relevant enumerat în anexa A sau în anexa B, cu excepția cazului în care una sau mai multe părți rămân înregistrate în vederea unei derogări pentru produsul sau procesul respectiv după ce au primit o prelungire în conformitate cu alineatul (6). În acest caz, o organizație de integrare economică regională sau de stat poate, la intervalele de timp prevăzute la alineatul (1) literele (a) și (b), să se înregistreze în vederea acordării unei derogări pentru produsul sau procesul în cauză, care expiră la zece ani după data încetării relevante.

               9. Nicio parte nu poate beneficia de o derogare în vigoare în niciun moment după 10 ani de la data încetării pentru un produs sau proces enumerat în anexa A sau B.

               Articolul 7

               Minerit aurifer artizanal și la scară redusă

               1. Măsurile prevăzute în prezentul articol și în anexa C se aplică mineritului și prelucrării aurifere artizanale și la scară redusă în care este utilizată amalgamarea mercurului pentru extragerea aurului din minereu.

               2. Fiecare parte care desfășoară pe teritoriul său minerit și prelucrare auriferă artizanală și la scară redusă conform prezentului articol, ia măsuri pentru a reduce și, dacă este posibil, pentru a elimina utilizarea mercurului și a compușilor mercurului în cadrul proceselor de minerit și de prelucrare, precum și emisiile și evacuările de mercur din procesele respective.

               3. Fiecare parte notifică secretariatul în orice moment în cazul în care partea respectivă stabilește că mineritul și prelucrarea auriferă artizanală și la scară redusă de pe teritoriul său sunt mai mult decât nesemnificative. În cazul în care stabilește acest lucru, partea:

               (a)
                     elaborează și pune în aplicare un plan național de acțiune în conformitate cu anexa C;

               (b)
                     prezintă planul său național de acțiune secretariatului în termen de cel mult trei ani de la data intrării în vigoare a convenției pentru ea sau la trei ani după notificarea secretariatului, oricare dintre date este ulterioară; precum și

               (c)
                     ulterior, prezintă o evaluare la fiecare trei ani cu privire la progresele înregistrate în îndeplinirea obligațiilor în temeiul prezentului articol și include astfel de evaluări în rapoartele prezentate în conformitate cu articolul 21.

               4. Părțile cooperează între ele și cu organizațiile interguvernamentale relevante și cu alte entități, după caz, pentru realizarea obiectivelor prezentului articol. O astfel de cooperare poate include:

               (a)
                     dezvoltarea de strategii în vederea prevenirii deturnării de mercur sau de compuși ai mercurului pentru utilizarea în mineritul și prelucrarea auriferă artizanală și la scară redusă;

               (b)
                     educație, sensibilizare și inițiative de consolidare a capacităților;

               (c)
                     promovarea cercetării privind practicile alternative durabile fără mercur;

               (d)
                     furnizarea de asistență tehnică și financiară;

               (e)
                     parteneriate care contribuie la punerea în aplicare a angajamentelor asumate în temeiul prezentului articol; precum și

               (f)
                     utilizarea mecanismelor existente de schimb de informații pentru a promova cunoașterea, cele mai bune practici ecologice și tehnologii alternative viabile din punct de vedere tehnic, social și ecologic.

               Articolul 8

               Emisii

               1. Prezentul articol se referă la controlul și, în cazul în care este posibil, la reducerea emisiilor de mercur și de compuși ai mercurului, adeseori exprimate ca „mercur total”, în atmosferă prin adoptarea de măsuri pentru controlul emisiilor din surse punctuale care intră sub incidența categoriilor de surse enumerate în anexa D.

               2. În sensul prezentului articol:

               (a)
                     „emisii” înseamnă emisiile de mercur sau de compuși ai mercurului în atmosferă;

               (b)
                     „sursă relevantă” înseamnă o sursă care se încadrează în oricare dintre categoriile de surse enumerate în anexa D. O parte poate decide să stabilească criterii pentru identificarea surselor care se încadrează într-o categorie de surse enumerate în anexa D, cu condiția ca astfel de criterii pentru orice categorie să includă cel puțin 75 la sută din emisiile provenite de la categoria respectivă;

               (c)
                     „sursă nouă” înseamnă orice sursă relevantă dintr-o categorie menționată în anexa D, a cărei construcție sau modificare substanțială a început după cel puțin un an de la data :

               (i)
                     intrării în vigoare a convenției pentru partea în cauză sau

               (ii)
                     intrării în vigoare pentru partea în cauză a unei modificări la anexa D, în cazul în care sursa face obiectul dispozițiilor prezentei convenții doar în temeiul modificării respective;

               (d)
                     „modificare substanțială” înseamnă modificarea unei surse relevante, care conduce la o creștere semnificativă a emisiilor, excluzând orice schimbare a emisiilor generate de recuperarea produselor secundare. Părții îi revine responsabilitatea de a decide dacă o modificare este sau nu substanțială;

               (e)
                     „sursă existentă” înseamnă orice sursă relevantă care nu este o sursă nouă;

               (f)
                     „valoare limită de emisie” înseamnă o limită privind concentrația, masa sau rata de emisie de mercur sau de compuși ai mercurului, exprimată adesea ca „mercur total”, emisă de o sursă punctuală.

               3. O parte care deține surse relevante ia măsuri pentru a controla emisiile și poate întocmi un plan național care stabilește măsurile care trebuie luate pentru a controla emisiile și propriile ținte, obiective și rezultate preconizate. Orice plan se transmite Conferinței părților în termen de patru ani de la data intrării în vigoare a convenției pentru partea în cauză. În cazul în care o parte dezvoltă un plan de punere în aplicare în conformitate cu articolul 20, partea poate include în acesta planul elaborat în temeiul prezentului alineat.

               4. Pentru sursele proprii noi, fiecare parte solicită utilizarea celor mai bune tehnici disponibile și a celor mai bune practici ecologice pentru a controla și, atunci când este fezabil, pentru a reduce emisiile, de îndată ce este posibil, dar nu mai târziu de cinci ani de la data intrării în vigoare a convenției pentru partea în cauză. O parte poate să utilizeze valori limită de emisie care sunt compatibile cu aplicarea celor mai bune tehnici disponibile.

               5. Pentru sursele sale existente, fiecare parte include în orice plan național și pune în aplicare una sau mai multe dintre următoarele măsuri, ținând cont de circumstanțele sale naționale, de fezabilitatea economică și tehnică și de accesibilitatea financiară a măsurilor, de îndată ce este posibil, dar în termen de cel mult zece ani de la data intrării în vigoare a convenției pentru ea:

               (a)
                     un obiectiv cuantificat pentru controlul și, în cazul în care este posibil, pentru reducerea emisiilor din surse relevante;

               (b)
                     valori limită de emisie pentru controlul și, în cazul în care este posibil, pentru reducerea emisiilor din surse relevante;

               (c)
                     utilizarea celor mai bune tehnici disponibile și a celor mai bune practici ecologice pentru a controla emisiile provenite din surse relevante;

               (d)
                     o strategie de control al poluanților multipli care ar aduce beneficii comune pentru controlul emisiilor de mercur;

               (e)
                     măsuri alternative de reducere a emisiilor provenite din surse relevante.

               6. Părțile pot să aplice aceleași măsuri pentru toate sursele existente relevante sau pot să adopte măsuri diferite în ceea ce privește diversele categorii de surse. Obiectivul este ca măsurile luate de una dintre părți să atingă un nivel rezonabil de progres în ceea ce privește reducerea emisiilor în timp.

               7. Fiecare parte stabilește, în cel mai scurt timp posibil și în termen de cel mult cinci ani de la data intrării în vigoare a convenției în ceea ce o privește, și menține ulterior un inventar al emisiilor din surse relevante.

               8. Conferința părților, la prima sa reuniune, adoptă orientări privind:

               (a)
                     cele mai bune tehnici disponibile și cele mai bune practici ecologice, ținând cont de orice diferență dintre sursele noi și cele existente și de necesitatea de a reduce la minimum efectele dintre diversele medii precum și

               (b)
                     sprijinul pentru părți în punerea în aplicare a măsurilor stabilite la alineatul (5), în special în ceea ce privește stabilirea obiectivelor și determinarea valorilor limită de emisie.

               9. Conferința părților, de îndată ce este posibil, adoptă orientări privind:

               (a)
                     criteriile pe care părțile le pot dezvolta în conformitate cu alineatul 2 litera (b);

               (b)
                     metodologia pentru întocmirea inventarelor de emisii.

               10. Conferința părților examinează și actualizează, după caz, orientările elaborate în conformitate cu alineatele (8) și (9). Părțile țin cont de orientările respective în punerea în aplicare a dispozițiilor relevante ale prezentului articol.

               11. Fiecare parte include informații privind punerea în aplicare a prezentului articol în rapoartele prezentate în conformitate cu articolul 21, în special informații cu privire la măsurile pe care le-a luat în conformitate cu alineatele (4)- (7), precum și cu privire la eficacitatea măsurilor.

               Articolul 9

               Evacuări

               1. Prezentul articol se referă la controlul și, în cazul în care este posibil, la reducerea evacuărilor de mercur și de compuși ai mercurului, adeseori exprimate ca „mercur total”, în sol și în apă din sursele punctuale relevante, care nu sunt abordate în alte dispoziții ale prezentei convenții.

               2. În sensul prezentului articol:

               (a)
                     „evacuări” înseamnă evacuările de mercur sau de compuși ai mercurului în sol sau în apă;

               (b)
                     „sursă relevantă” înseamnă orice sursă punctuală antropică importantă de evacuare, astfel cum a fost identificată de către o parte, care nu este abordată în alte dispoziții ale prezentei convenții;

               (c)
                     „sursă nouă” înseamnă orice sursă relevantă, a cărei construcție sau modificare substanțială a început după cel puțin un an de la data intrării în vigoare a prezentei convenții pentru partea în cauză;

               (d)
                     „modificare substanțială” înseamnă modificarea unei surse relevante, care conduce la o creștere semnificativă a evacuărilor, cu excepția schimbărilor în ceea ce privește evacuările, care rezultă din orice recuperare a produselor secundare. Părții îi revine responsabilitatea de a decide dacă o modificare este sau nu substanțială;

               (e)
                     „sursă existentă” înseamnă orice sursă relevantă care nu este o sursă nouă;

               (f)
                     „valoare limită de evacuare” înseamnă o limită privind concentrația sau masa de mercur sau de compuși ai mercurului, exprimată adesea ca „mercur total”, eliberată dintr-o sursă punctuală.

               3. Fiecare parte identifică, în termen de cel mult trei ani de la data intrării în vigoare a convenției pentru ea și, ulterior, cu regularitate, categoriile de surse punctuale relevante.

               4. O parte care dispune de surse relevante ia măsuri pentru controlarea evacuărilor și poate pregăti un plan național care stabilește măsurile care trebuie luate pentru a controla evacuările și propriile ținte, obiective și rezultate preconizate. Orice plan se transmite Conferinței părților în termen de patru ani de la data intrării în vigoare a convenției pentru partea în cauză. În cazul în care o parte dezvoltă un plan de punere în aplicare în conformitate cu articolul 20, partea poate include în acesta planul elaborat în temeiul prezentului alineat.

               5. Măsurile includ unul sau mai multe dintre următoarele elemente, după caz:

               (a)
                     valorile limită de evacuare pentru a controla și, dacă este posibil, pentru a reduce evacuările din surse relevante;

               (b)
                     utilizarea celor mai bune tehnici disponibile și a celor mai bune practici ecologice pentru a controla evacuările din surse relevante;

               (c)
                     o strategie de control al poluanților multipli care ar aduce beneficii comune pentru controlul evacuărilor de mercur;

               (d)
                     măsuri alternative pentru a reduce evacuările provenite din surse relevante.

               6. Fiecare parte stabilește, în cel mai scurt timp posibil și în termen de cel mult cinci ani de la data intrării în vigoare a convenției pentru ea, și menține ulterior un inventar al evacuărilor din surse relevante.

               7. Conferința părților, de îndată ce este posibil, adoptă orientări privind:

               (a)
                     cele mai bune tehnici disponibile și cele mai bune practici ecologice, ținând cont de orice diferență dintre sursele noi și cele existente și de necesitatea de a reduce la minimum efectele dintre diversele medii;

               (b)
                     metodologia pentru întocmirea inventarelor de evacuări.

               8. Fiecare parte include informații privind punerea în aplicare a prezentului articol în rapoartele prezentate în conformitate cu articolul 21, în special informații cu privire la măsurile pe care le-a luat în conformitate cu alineatele (3)- (6), precum și la eficacitatea măsurilor.

               Articolul 10

               Depozitarea intermediară ecologică rațională a mercurului,

               exclusiv deșeurile de mercur

               1. Prezentul articol se aplică depozitării intermediare a mercurului și a compușilor mercurului, astfel cum sunt definiți la articolul 3, care nu se încadrează în definiția deșeurilor de mercur prevăzută la articolul 11.

               2. Fiecare parte ia măsuri pentru a se asigura că depozitarea intermediară a mercurului și a compușilor mercurului destinați a fi utilizați, în baza unei autorizări, de către o parte în temeiul prezentei convenții se desfășoară în mod ecologic rațional ținând seama, după caz, de toate orientările și în conformitate cu toate cerințele adoptate în temeiul alineatului (3) .

               3. Conferința părților adoptă orientări privind depozitarea intermediară ecologică rațională a mercurului și a compușilor mercurului, ținând cont de toate orientările relevante, elaborate în temeiul Convenției de la Basel privind controlul transportului peste frontiere al deșeurilor periculoase și al eliminării acestora, precum și de alte orientări în domeniu.

               Deșeuri și eliminarea acestora și alte orientări relevante. În temeiul articolului 27, Conferința părților poate adopta, într-o anexă suplimentară la prezenta convenție, cerințe cu privire la depozitarea intermediară.

               4. Părțile cooperează, după caz, atât între ele, cât și cu organizațiile interguvernamentale relevante și cu alte entități, cu scopul de a îmbunătăți consolidarea capacităților pentru depozitarea intermediară ecologică rațională a mercurului și a compușilor mercurului.

               Articolul 11

               Deșeuri de mercur

               1. Definițiile relevante din Convenția de la Basel privind controlul transportului peste frontiere al deșeurilor periculoase și al eliminării acestora se aplică deșeurilor care fac obiectul prezentei convenții pentru părțile la Convenția de la Basel. Părțile la prezenta convenție care nu sunt părți la Convenția de la Basel utilizează respectivele definiții ca orientări aplicate deșeurilor care fac obiectul prezentei convenții.

               2. În sensul prezentei convenții, deșeuri de mercur înseamnă substanțe sau obiecte:

               (a)

                      care constau din mercur sau din compuși ai mercurului;

               (b)
                     care conțin mercur sau compuși ai mercurului sau

               (c)
                     contaminate cu mercur sau compuși ai mercurului,

                   într-o cantitate care depășește pragurile relevante stabilite de Conferința părților, în colaborare cu organismele relevante ale Convenției de la Basel în mod armonizat, care sunt eliminate sau sunt destinate să fie eliminate sau trebuie să fie eliminate în conformitate cu dispozițiile legislației naționale sau ale prezentei convenții. Definiția exclude pământul extras, deșeurile de steril și reziduurile din minerit, cu excepția celor provenite din extracția primară a mercurului, numai dacă acestea nu conțin mercur sau compuși ai mercurului peste pragurile stabilite de Conferința părților.

               3. Fiecare parte ia măsuri adecvate astfel încât deșeurile de mercur:

               (a)
                     să fie gestionate în mod ecologic rațional, ținând cont de orientările elaborate în temeiul Convenției de la Basel și în conformitate cu cerințele pe care Conferința părților le adoptă într-o anexă suplimentară în conformitate cu articolul 27. În elaborarea cerințelor, Conferința părților ia în considerare regulamentele și programele de gestionare a deșeurilor ale părților;

               (b)
                     să fie doar recuperate, reciclate, regenerate sau direct reutilizate în vederea unei utilizări autorizate pentru o parte în temeiul prezentei convenții sau în vederea unei eliminări ecologice raționale în conformitate cu alineatul 3 litera (a);

               (c)
                     în cazul părților la Convenția de la Basel, să nu fie transportate dincolo de granițele internaționale, cu excepția cazului în care transportul are loc în scopul unei eliminării ecologice raționale, în conformitate cu prezentul articol și cu dispozițiile convenției. În cazul în care Convenția de la Basel nu se aplică transporturilor dincolo de granițele internaționale, o parte permite astfel de transporturi numai după luarea în considerare a normelor, standardelor și orientărilor internaționale relevante.

               4. Conferința părților urmărește să coopereze îndeaproape cu organismele relevante ale Convenției de la Basel în ceea ce privește revizuirea și actualizarea, după caz, a orientărilor menționate la alineatul (3) litera (a).

               5. Părțile sunt încurajate să coopereze între ele și cu organizațiile interguvernamentale relevante și cu alte entități, după caz, pentru a dezvolta și a menține capacitățile mondiale, regionale și naționale de gestionare a deșeurilor de mercur într-un mod ecologic rațional.

               Articolul 12

               Situri contaminate:

               1. Fiecare parte depune eforturi pentru a concepe strategii adecvate pentru identificarea și evaluarea siturilor contaminate cu mercur sau cu compuși ai mercurului.

               2. Orice acțiuni de reducere a riscurilor prezentate de astfel de situri se efectuează într-un mod ecologic rațional care include, după caz, o evaluare a riscurilor pentru sănătatea umană și pentru mediu cauzate de mercur sau de compuși ai mercurului conținuți de situri.

               3. Conferința părților adoptă orientări privind gestionarea siturilor contaminate, care ar putea include metode și abordări în ceea ce privește:

               (a)
                     identificarea și caracterizarea sitului;

               (b)
                     implicarea publicului;

               (c)

                     evaluări ale riscurilor pentru sănătatea umană și pentru mediu;

               (d)
                     opțiuni de gestionare a riscurilor prezentate de siturile contaminate;

               (e)
                     evaluarea beneficiilor și a costurilor; și

               (f)
                     validarea rezultatelor.

               4. Părțile sunt încurajate să coopereze în ceea ce privește dezvoltarea strategiilor și punerea în aplicare a activităților de identificare, evaluare, stabilire a priorităților, gestionare și, după caz, depoluare a siturilor contaminate.

               Articolul 13

               Resurse și mecanisme financiare

               1. Fiecare parte se angajează să furnizeze, în limitele propriilor capacități, resurse pentru activitățile naționale care sunt destinate să pună în aplicare prezenta convenție, în conformitate cu propriile politici, priorități, planuri și programe naționale. Aceste resurse pot include fonduri interne prin intermediul

               politicilor relevante, al strategiilor de dezvoltare și al bugetelor naționale, finanțare bilaterală și multilaterală, precum și implicarea sectorului privat.

               2. Eficacitatea globală a punerii în aplicare a prezentei convenții de către părțile care sunt țări în curs de dezvoltare va fi legată de punerea în aplicare eficace a prezentului articol.

               3. Sursele multilaterale, regionale și bilaterale în domeniul asistenței tehnice și financiare, precum și al consolidării capacităților și transferului de tehnologie sunt încurajate, urgent, să își consolideze și să își intensifice activitățile privind mercurul care sprijină părțile care sunt țări în curs de dezvoltare, în punerea în aplicare a prezentei convenții în ceea ce privește resursele financiare, asistența tehnică și transferul de tehnologii.

               4. Părțile, în cadrul acțiunilor lor legate de finanțare, țin seama pe deplin de nevoile specifice și de circumstanțele speciale ale părților care sunt state insulare mici în curs de dezvoltare și țări cel mai puțin dezvoltate.

               5. Se instituie un mecanism pentru furnizarea de resurse financiare adecvate, previzibile și în timp util. Mecanismul are rolul de a sprijini părțile care sunt țări în curs de dezvoltare și părțile cu economii în tranziție în îndeplinirea obligațiilor care le revin în temeiul prezentei convenții.

               6. Mecanismul include:

               (a)
                     Fondul fiduciar al Fondului global pentru mediu și

               (b)
                     un program internațional specific de sprijin pentru consolidarea capacităților și asistență tehnică.

               7. Fondul fiduciar al Fondului global pentru mediu furnizează resurse financiare noi, previzibile, adecvate și în timp util pentru a acoperi costurile de sprijinire a punerii în aplicare a prezentei convenții, astfel cum a fost convenit de către Conferința părților. În scopul prezentei convenții, Fondul fiduciar al Fondului global pentru mediu este gestionat sub îndrumarea Conferinței părților și răspunde în fața acesteia. Conferința părților oferă orientări cu privire la strategiile globale, politicile, prioritățile programului și eligibilitatea pentru accesul la resursele financiare și pentru utilizarea lor. De asemenea, Conferința părților oferă orientări privind o listă orientativă a categoriilor de activități care ar putea beneficia de sprijin din partea Fondului fiduciar al Fondului global pentru mediu. Fondul fiduciar al Fondului global pentru mediu furnizează resurse pentru acoperirea costurilor suplimentare convenite ale beneficiilor globale de mediu și totalitatea costurilor convenite ale unor activități de susținere.

               8. În furnizarea de resurse pentru o activitate, Fondul fiduciar al Fondului global pentru mediu ar trebui să țină cont de reducerea potențială a cantității de mercur într-o activitate propusă în raport cu costurile sale.

               9. În sensul prezentei convenții, programul menționat la alineatul (6) litera (b) se va derula sub îndrumarea Conferinței părților, iar instituția responsabilă răspunde în fața acesteia. Conferința părților, la prima sa reuniune, decide cu privire la instituția-gazdă a programului, care este o entitate existentă, și oferă îndrumări acesteia, inclusiv privind durata programului. Toate părțile și alte părți interesate relevante sunt invitate să aloce resurse financiare programului, din proprie inițiativă.

               10. Conferința părților și entitățile care constituie mecanismul convin, în cadrul primei reuniuni a Conferinței părților, demersurile necesare pentru punerea în aplicare a alineatelor de mai sus.

               11. Conferința părților examinează, cel mai târziu în cadrul celei de a treia reuniuni și ulterior cu regularitate, nivelul de finanțare, orientările oferite de Conferința părților acelor entități cărora le-a fost încredințată operaționalizarea mecanismului instituit în temeiul prezentului articol și eficacitatea lor, precum și capacitatea acestora de a face față nevoilor în schimbare ale părților care sunt țări în curs de dezvoltare și ale părților cu economii în tranziție. Pe baza examinării, Conferința părților ia măsuri adecvate pentru îmbunătățirea eficacității mecanismului.

               12. Toate părțile, în limitele capacităților, sunt invitate să contribuie la mecanism. Mecanismul încurajează furnizarea de resurse provenite din alte surse, inclusiv din sectorul privat, și urmărește să mobilizeze astfel de resurse în vederea desfășurării activităților pe care le sprijină.

               Articolul 14

               Dezvoltarea capacităților, asistență tehnică și transfer de tehnologie

               1. Părțile cooperează pentru a oferi, în limitele capacităților proprii, o consolidare promptă și corespunzătoare a capacităților, precum și asistență tehnică pentru părțile care sunt țări în curs de dezvoltare, în special părțile care sunt țări cel mai puțin dezvoltate sau țări insulare mici în curs de dezvoltare, precum și părți cu economii în tranziție, pentru a le sprijini în îndeplinirea obligațiilor care le revin în temeiul prezentei convenții.

               2. Consolidarea capacităților și asistența tehnică în conformitate cu alineatul (1) și cu articolul 13 pot fi furnizate prin intermediul mecanismelor regionale, subregionale și naționale, inclusiv al centrelor regionale și subregionale existente, prin alte mijloace multilaterale și bilaterale și prin intermediul parteneriatelor, inclusiv al parteneriatelor care implică sectorul privat. Se recomandă cooperarea și coordonarea cu alte acorduri multilaterale de mediu în domeniul substanțelor chimice și al deșeurilor, pentru a spori eficacitatea asistenței tehnice și punerea sa în aplicare.

               3. Părțile care sunt țări dezvoltate și celelalte părți, promovează și facilitează, în limitele capacităților lor și cu sprijinul sectorului privat și al altor părți interesate relevante, după caz, dezvoltarea, transferul și difuzarea, precum și accesul la tehnologiile alternative actualizate ecologic raționale în țările în curs de dezvoltare care sunt părți, în special țările cel mai puțin dezvoltate, statele insulare mici în curs de dezvoltare și părțile cu o economie în tranziție, pentru a-și consolida capacitatea de punere în aplicare cu eficacitate a prezentei convenții.

               4. Conferința părților, în cadrul celei de a doua reuniuni și ulterior cu regularitate, luând în considerare observațiile și rapoartele părților, inclusiv cele prevăzute la articolul 21, precum și informațiile furnizate de către alte părți interesate:

               (a)
                     examinează informațiile privind inițiativele existente și progresele realizate în ceea ce privește tehnologiile alternative;

               (b)
                     evaluează necesitățile părților, în special ale părților care sunt țări în curs de dezvoltare, în ceea ce privește tehnologiile alternative; precum și

               (c)
                     identifică dificultățile pe care le întâmpină părțile, în special părțile care sunt țări în curs de dezvoltare, în ceea ce privește transferul de tehnologie.

               5. Conferința părților formulează recomandări cu privire la modul în care consolidarea capacităților, asistența tehnică și transferul de tehnologie ar putea fi îmbunătățite în continuare în temeiul prezentului articol.

               Articolul 15

               Comitetul pentru punerea în aplicare și controlul conformității

               1. Se instituie un mecanism, inclusiv un comitet, ca organism subsidiar al Conferinței părților, pentru a promova punerea în aplicare și revizuirea conformității cu toate dispozițiile prezentei convenții. Mecanismul, inclusiv comitetul, are rol de facilitare și acordă o atenție deosebită circumstanțelor și capacităților naționale respective ale părților.

               2. Comisia promovează punerea în aplicare și revizuiește conformitatea cu toate dispozițiile prezentei convenții. Comitetul examinează problemele individuale și sistemice privind punerea în aplicare și conformitatea și prezintă recomandări, după caz, Conferinței părților.

               3. Comitetul este alcătuit din 15 membri, desemnați de către părți și aleși de Conferința părților, luând în considerare reprezentarea geografică echitabilă, bazată pe cele cinci regiuni ale Organizației Națiunilor Unite; primele state membre sunt alese în cadrul primei reuniuni a Conferinței părților și, ulterior, în conformitate cu regulamentul de procedură aprobat de Conferința părților în conformitate cu alineatul (5); membrii comitetului au competențe într-un domeniu relevant pentru prezenta convenție și reflectă un echilibru corespunzător în ceea ce privește expertiza.

               4. Comitetul poate examina problemele pe baza:

               (a)
                     contribuțiilor scrise ale oricărei părți cu privire la conformitatea proprie;

               (b)
                     rapoartelor naționale, în conformitate cu articolul 21; precum și

               (c)
                     a cererilor formulate de Conferința părților.

               5. Comitetul elaborează propriul regulament de procedură, care este supus spre aprobare celei de a doua reuniuni a Conferinței părților; Conferința părților poate adopta un nou mandat pentru comitet.

               6. Comitetul depune toate eforturile necesare pentru a-și adopta recomandările prin consens. În cazul în care toate eforturile în vederea realizării consensului au fost epuizate și nu se ajunge la un consens, recomandările se adoptă în ultimă instanță cu o majoritate de trei pătrimi din voturile membrilor prezenți și care votează, pe baza unui cvorum de două treimi din membri.

               Articolul 16

               Aspecte sanitare

               1. Părțile sunt încurajate:

               (a)
                     să promoveze dezvoltarea și punerea în aplicare a unor strategii și programe de identificare și de protejare a populațiilor expuse riscului, în special a populațiilor vulnerabile, care pot include adoptarea unor orientări privind sănătatea fundamentate științific referitoare la expunerea la mercur și la compuși ai mercurului, stabilirea de obiective pentru reducerea expunerii la mercur, după caz, și educarea publicului, cu participarea sectorului de sănătate publică și a altor sectoare implicate;

               (b)
                     să promoveze dezvoltarea și punerea în aplicare a unor programe educaționale și preventive fundamentate științific cu privire la expunerea profesională la mercur și la compuși ai mercurului;

               (c)
                     să promoveze servicii medicale adecvate pentru prevenire, tratament și acordarea de asistență populațiilor afectate de expunere la mercur sau la compuși ai mercurului; precum și

               (d)
                     să instituie și să consolideze, după caz, capacitățile instituționale și profesionale din domeniul sănătății pentru prevenirea, diagnosticarea, tratamentul și monitorizarea riscurilor pentru sănătate legate de expunerea la mercur și la compuși ai mercurului.

               2. Conferința părților, luând în considerare aspectele sau activitățile legate de sănătate, ar trebui:

               (a)
                     să consulte și să colaboreze cu Organizația Mondială a Sănătății, Organizația Internațională a Muncii și alte organizații interguvernamentale relevante, după caz; precum și

               (b)
                     să promoveze cooperarea și schimbul de informații cu Organizația Mondială a Sănătății, Organizația Internațională a Muncii și cu alte organizații interguvernamentale relevante, după caz.

               Articolul 17

               Schimbul de informații

               1. Fiecare parte facilitează schimbul de:

               (a)
                     informații științifice, tehnice, economice și juridice referitoare la mercur și la compuși ai mercurului, inclusiv informații toxicologice, ecotoxicologice și de securitate;

               (b)
                     informații cu privire la reducerea sau eliminarea producției, a utilizării, a comerțului, a emisiilor și a evacuărilor de mercur și de compuși ai mercurului;

               (c)
                     informații cu privire la alternative viabile din punct de vedere tehnic și economic la:

               (i)

                     produsele cu adaos de mercur;

               (ii)
                     procesele de fabricație în care se utilizează mercur sau compuși ai mercurului; și

               (iii)
                     activitățile și procesele în urma cărora se emit sau se evacuează mercur sau compuși ai mercurului,

               inclusiv informații privind riscurile pentru sănătate și pentru mediu, precum și costurile și beneficiile economice și sociale ale soluțiilor alternative; precum și

               (d)
                     informații epidemiologice privind efectele asupra sănătății asociate expunerii la mercur și la compuși ai mercurului, în strânsă colaborare cu Organizația Mondială a Sănătății și cu alte organizații relevante, după caz.

               2. Părțile pot face schimb de informațiile menționate la alineatul (1) prin intermediul secretariatului, în mod direct sau în cooperare cu alte organizații relevante, inclusiv cu secretariatele convențiilor privind substanțele chimice și deșeurile, după caz.

               3. Secretariatul facilitează cooperarea în cadrul schimbului de informații menționat la prezentul articol, precum și cu organizațiile internaționale din domeniu, inclusiv cu secretariatele acordurilor multilaterale privind mediul și ale altor inițiative internaționale. În plus față de informațiile furnizate de părți, schimbul de informații include informații provenind de la organizații interguvernamentale și neguvernamentale cu experiență în domeniul mercurului, precum și de la instituțiile naționale și internaționale cu astfel de competențe.

               4. Fiecare parte desemnează un corespondent național pentru schimbul de informații în cadrul prezentei convenții, inclusiv în ceea ce privește consimțământul părților importatoare, în conformitate cu articolul 3.

               5. În sensul prezentei convenții, informațiile privind sănătatea și siguranța persoanelor și a mediului nu sunt considerate confidențiale. Părțile care fac schimb de alte informații în conformitate cu prezenta convenție păstrează caracterul confidențial al informației, astfel cum au convenit reciproc.

               Articolul 18

               Informarea, sensibilizarea și educarea publicului

               1. Fiecare parte, în limita capacităților sale, promovează și facilitează:

               (a)
                     furnizarea către public a informațiilor disponibile cu privire la:

               (i)
                     efectele asupra sănătății și asupra mediului ale mercurului și ale compușilor mercurului;

               (ii)
                     alternative la mercur și la compușii mercurului;

               (iii)
                     temele identificate la articolul 17 alineatul (1);

               (iv)
                     rezultatele propriilor activități de cercetare, dezvoltare și monitorizare în conformitate cu articolul 19; precum și

               (v) activități în vederea îndeplinirii obligațiilor care îi revin în temeiul prezentei convenții;

               (b)
                     educarea, formarea și sensibilizarea publicului privind efectele expunerii la mercur și la compuși ai mercurului asupra sănătății umane și asupra mediului, în colaborare cu organizațiile interguvernamentale și neguvernamentale relevante, precum și cu populațiile vulnerabile, după caz.

               2. Fiecare parte utilizează mecanismele existente sau ia în considerare dezvoltarea de mecanisme, cum ar fi registrele emisiilor și transferului de poluanți, dacă este cazul, pentru colectarea și difuzarea de informații cu privire la estimările sale anuale privind cantitățile de mercur și de compuși ai mercurului care sunt emise, evacuate sau eliminate ca urmare a activităților umane.

               Articolul 19

               Cercetare, dezvoltare și monitorizare

               1. Părțile se angajează să coopereze pentru a dezvolta și a îmbunătăți, ținând cont de circumstanțele și de capacitățile proprii:

               (a)
                     stocurile de utilizare, consumul și emisiile antropice în atmosferă și evacuările în sol și în apă de mercur și de compuși ai mercurului;

               (b)
                     modelarea și monitorizarea reprezentativă din punct de vedere geografic a nivelurilor de mercur și de compuși ai mercurului în rândul populațiilor vulnerabile și în mediul înconjurător, inclusiv în mediile biotice, cum ar fi peștii, mamiferele marine, broaștele țestoase marine și păsările, precum și colaborarea în ceea ce privește colectarea și schimbul de probe relevante și adecvate;

               (c)
                     evaluările impactului mercurului și al compușilor mercurului asupra sănătății umane și asupra mediului, pe lângă impactul social, economic și cultural, în special în ceea ce privește populațiile vulnerabile;

               (d)
                     metodologiile armonizate pentru activitățile întreprinse în conformitate cu literele (a), (b) și (c);

               (e)
                     informațiile cu privire la ciclul de mediu, propagarea (inclusiv propagarea pe distanțe lungi și depunerile), transformarea și evoluția mercurului și a compușilor mercurului într-o serie de ecosisteme, ținând cont în mod corespunzător de distincția dintre emisiile antropice și naturale și evacuările de mercur, precum și de remobilizarea mercurului din depunerile vechi;

               (f)
                     informații cu privire la comerțul și schimburile comerciale de mercur și compuși ai mercurului și de produse cu adaos de mercur; precum și

               (g)
                     informații și cercetări cu privire la disponibilitatea din punct de vedere tehnic și economic a produselor și a proceselor fără mercur, precum și cu privire la cele mai bune tehnici disponibile și cele mai bune practici ecologice pentru a reduce și a monitoriza emisiile și evacuările de mercur și de compuși ai mercurului.

               2. Părțile ar trebui, după caz, să se bazeze pe rețelele de monitorizare și programele de cercetare existente în desfășurarea activităților identificate la alineatul (1).

               Articolul 20

               Planuri de punere în aplicare

               1. Fiecare parte poate, în urma unei evaluări inițiale, să dezvolte și să execute un plan de punere în aplicare, ținând cont de circumstanțele naționale, pentru îndeplinirea obligațiilor prevăzute în prezenta convenție. Orice astfel de plan ar trebui transmis secretariatului imediat ce a fost elaborat.

               2. Fiecare parte poate să revizuiască și să actualizeze planul de punere în aplicare, ținând cont de circumstanțele naționale și de îndrumările din partea Conferinței părților, precum și de alte orientări relevante.

               3. Părțile ar trebui, în desfășurarea activităților prevăzute la alineatele (1) și (2), să consulte părțile interesate la nivel național pentru a facilita elaborarea, punerea în aplicare, revizuirea și actualizarea planurilor de punere în aplicare.

               4. Părțile pot asigura, de asemenea, coordonarea pe baza planurilor regionale pentru a facilita punerea în aplicare a prezentei convenții.

               Articolul 21

               Raportarea

               1. Fiecare parte prezintă Conferinței părților, prin intermediul secretariatului, un raport cu privire la măsurile pe care le-a întreprins pentru a pune în aplicare dispozițiile prezentei convenții și la eficacitatea măsurilor respective, precum și cu privire la eventualele provocări în ceea ce privește îndeplinirea obiectivelor convenției.

               2. Fiecare parte include în rapoartele sale informațiile prevăzute la articolele 3, 5, 7, 8 și 9 din prezenta convenție.

               3. Conferința părților, la prima sa reuniune, ia decizii cu privire la calendarul și formatul rapoartelor, care trebuie respectate de către părți, ținând cont de necesitatea coordonării raportării cu alte convenții relevante privind substanțele chimice și deșeurile.

               Articolul 22

               Evaluarea eficacității

               1. Conferința părților evaluează eficacitatea prezentei convenții, cu începere de la cel mult șase ani de la data intrării în vigoare a convenției și ulterior periodic, la intervale care urmează să fie stabilite de aceasta.

               2. Pentru a facilita evaluarea, Conferința părților, la prima sa reuniune, inițiază instituirea unor acorduri pentru a obține date comparabile de monitorizare privind prezența și circulația mercurului și a compușilor mercurului în mediu, precum și tendințele nivelurilor de mercur și de compuși ai mercurului observate la mediile biotice și la populațiile vulnerabile.

               3. Evaluarea se realizează pe baza informațiilor științifice, de mediu, tehnice, financiare și economice disponibile, inclusiv:

               (a)
                     rapoarte și alte informații de monitorizare furnizate Conferinței părților în conformitate cu alineatul (2);

               (b)
                     rapoarte prezentate în conformitate cu articolul 21;

               (c)
                     informații și recomandări furnizate în conformitate cu articolul 15; precum și

               (d)
                     rapoarte și alte informații relevante privind punerea în aplicare a asistenței financiare, a transferului de tehnologie și a mecanismelor de consolidare a capacităților instituite în temeiul prezentei convenții.

               Articolul 23

               Conferința părților

               1. Se instituie prin prezenta Conferința părților.

               2. Prima reuniune a Conferinței părților se convoacă de către directorul executiv al Programului Organizației Națiunilor Unite pentru Mediu în termen de cel mult un an de la data intrării în vigoare a prezentei convenții. Ulterior, reuniunile ordinare ale Conferinței părților se organizează la intervale periodice, care urmează a fi stabilite de către aceasta.

               3. Reuniunile extraordinare ale Conferinței părților se convoacă ori de câte ori conferința consideră necesar sau la cererea scrisă a oricărei părți, cu condiția ca, în termen de șase luni de la data comunicării cererii către părți de către secretariat, să fie susținute de cel puțin o treime din părți.

               4. Conferința părților hotărăște și adoptă prin consens, la prima sa reuniune, regulamentul de procedură și regulamentul financiar propriu și pentru organismele sale subsidiare, precum și dispozițiile financiare care reglementează funcționarea secretariatului.

               5. Conferința părților urmărește și evaluează în permanență punerea în aplicare a prezentei convenții. Aceasta îndeplinește responsabilitățile care i-au fost atribuite prin prezenta convenție și, în acest scop, procedează după cum urmează:

               (a)
                     înființează organismele subsidiare pe care le consideră necesare pentru punerea în aplicare a prezentei convenții;

               (b)
                     colaborează, dacă este cazul, cu organizațiile internaționale competente, precum și cu organisme interguvernamentale și neguvernamentale;

               (c)
                     revizuiește în mod regulat toate informațiile puse la dispoziția sa și a secretariatului în temeiul articolului 21;

               (d)
                     ia în considerare orice recomandări care i-au fost transmise de către Comitetul pentru punerea în aplicare și controlul conformității;

               (e)
                     ia în considerare și întreprinde orice acțiuni suplimentare care ar putea fi necesare pentru îndeplinirea obiectivelor prezentei convenții; precum și

               (f)
                     revizuiește anexele A și B în conformitate cu articolul 4 și cu articolul 5.

               6. Organizația Națiunilor Unite, agențiile sale specializate și Agenția Internațională pentru Energie Atomică, precum și orice stat care nu este parte la prezenta convenție pot fi reprezentate la reuniunile Conferinței părților ca observatori. Orice organism sau agenție, națională sau internațională, guvernamentală sau neguvernamentală, care este calificată în aspectele reglementate de prezenta convenție și care a informat secretariatul în legătură cu dorința sa de a fi reprezentată la o reuniune a Conferinței părților ca observator poate fi admisă, în afara cazului în care cel puțin o treime dintre părțile prezente se opun. Admiterea și participarea observatorilor se desfășoară în conformitate cu regulamentul de procedură adoptat de Conferința părților.

               Articolul 24

               Secretariatul

               1. Se instituie prin prezenta un secretariat.

               2. Responsabilitățile secretariatului sunt următoarele:

               (a)
                     organizează reuniunile Conferinței părților și ale organismelor sale subsidiare și asigură serviciile pentru acestea, după cum este necesar;

               (b)
                     facilitează asistența acordată părților, în special părților care sunt țări în curs de dezvoltare și părților cu economii în tranziție, la cerere, pentru punerea în aplicare a prezentei convenții;

               (c)
                     asigură coordonarea, după caz, cu secretariatele organismelor internaționale relevante, în special ale altor convenții privind substanțele chimice și deșeurile;

               (d)
                     asistă părțile în schimbul de informații referitoare la punerea în aplicare a prezentei convenții;

               (e)
                     elaborează și pune la dispoziția părților rapoarte periodice bazate pe informațiile primite în conformitate cu articolele 15 și 21 și alte informații disponibile;

               (f)
                     adoptă, sub îndrumarea Conferinței părților, dispoziții administrative și contractuale necesare pentru a-și îndeplini cu eficacitate a; și

               (g)
                     îndeplinește alte sarcini ale secretariatului specificate în prezenta convenție, precum și alte responsabilități care îi sunt încredințate de Conferința părților.

               3. Responsabilitățile secretariatului convenției se îndeplinesc de către directorul executiv al Programului Organizației Națiunilor Unite pentru Mediu, cu excepția cazurilor în care Conferința părților decide, cu o majoritate de trei pătrimi din părțile prezente și care votează, să încredințeze responsabilitățile secretariatului uneia sau mai multor organizații internaționale.

               4. Conferința părților, prin consultare cu organismele internaționale competente, poate să prevadă o cooperare și o coordonare îmbunătățite între secretariat și secretariatele altor convenții privind substanțele chimice și deșeurile. Conferința părților, prin consultare cu organismele internaționale competente, poate furniza orientări suplimentare în această privință.

               Articolul 25

               Soluționarea litigiilor

               1. Părțile fac tot posibilul să soluționeze orice litigiu dintre ele cu privire la interpretarea sau aplicarea prezentei convenții, prin negociere sau prin alte mijloace amiabile, la propria lor alegere.

               2. Atunci când ratifică, acceptă, aprobă sau aderă la prezenta convenție sau, ulterior, în orice alt moment, o parte care nu este o organizație regională de integrare economică poate declara într-un instrument scris prezentat depozitarului că, în ceea ce privește orice litigiu referitor la interpretarea sau aplicarea prezentei convenții, recunoaște unul sau ambele dintre următoarele mijloace de soluționare a litigiului ca fiind obligatorii în raport cu orice parte care acceptă aceeași obligație:

               (a)
                     arbitrajul, în conformitate cu procedura prevăzută în partea I din anexa E;

               (b)
                     aducerea litigiului în fața Curții Internaționale de Justiție.

               3. O parte care este o organizație regională de integrare economică poate face o declarație cu efect similar în legătură cu arbitrajul, în conformitate cu alineatul (2).

               4. O declarație făcută în conformitate cu alineatul (2) sau cu alineatul (3) rămâne în vigoare până la expirarea acesteia în conformitate cu proprii săi termeni sau până la expirarea unui termen de trei luni după ce notificarea scrisă a revocării declarației a fost depusă la depozitar.

               5. Expirarea unei declarații, a unei notificări de revocare sau a unei declarații noi nu afectează în niciun fel procedurile pendinte în fața unui tribunal de arbitraj sau a Curții Internaționale de Justiție, cu excepția cazului în care părțile în litigiu convin altfel.

               6. În cazul în care părțile aflate în litigiu nu au acceptat aceleași mijloace de soluționare a litigiului în temeiul alineatului (2) sau (3) și dacă nu au reușit să soluționeze litigiul prin mijloacele menționate la alineatul (1) în termen de douăsprezece luni de la notificarea comunicată de una dintre părți altei părți cu privire la existența unui litigiu între ele, litigiul este adus în fața unei comisii de conciliere, la cererea oricăreia dintre părțile în litigiu. Procedura prevăzută în partea II din anexa E se aplică în cazul concilierii realizate în temeiul prezentului articol.

               Articolul 26

               Modificări ale convenției

               1. Oricare dintre părți poate propune modificări ale convenției.

               2. Modificările prezentei convenții se adoptă în cadrul unei reuniuni a Conferinței părților. Textul oricărei propuneri de modificare se comunică părților de către secretariat cu cel puțin șase luni înainte de reuniunea la care modificarea urmează a fi prezentată pentru adoptare. Secretariatul comunică, de asemenea, propunerea de modificare semnatarilor convenției și, cu titlu informativ, depozitarului.

               3. Părțile depun toate eforturile pentru a ajunge la un acord prin consens cu privire la orice propunere de modificare a prezentei convenții. În cazul în care au fost epuizate toate eforturile în vederea unui consens fără a se ajunge însă la nici un acord, modificarea se adoptă în ultimă instanță printr-un vot cu o majoritate de trei pătrimi din părțile prezente și care își exprimă votul la reuniune.

               4. O modificare adoptată se comunică de către depozitar tuturor părților în scopul ratificării, acceptării sau aprobării.

               5. Ratificarea, acceptarea sau aprobarea unei modificări se notifică în scris depozitarului. O modificare adoptată în conformitate cu alineatul (3) intră în vigoare pentru părțile care au consimțit să își asume obligații în temeiul acesteia, în a nouăzecea zi de la data depunerii instrumentelor de ratificare, acceptare sau aprobare de către cel puțin trei pătrimi din părțile participante la convenție la data la care a fost adoptată modificarea. Ulterior, modificarea intră în vigoare pentru orice altă parte în a nouăzecea zi de la data la care partea în cauză depune propriul instrument de ratificare, acceptare sau aprobare a modificării.

               Articolul 27

               Adoptarea și modificarea anexelor

               1. Anexele la prezenta convenție constituie parte integrantă din aceasta și, dacă nu se prevede în mod explicit altfel, orice trimitere la prezenta convenție constituie în același timp o trimitere la oricare dintre anexele la aceasta.

               2. Orice anexe suplimentare adoptate după intrarea în vigoare a prezentei convenții se limitează la chestiuni procedurale, științifice, tehnice sau administrative.

               3. Propunerea, adoptarea și intrarea în vigoare a unor anexe suplimentare la prezenta convenție se supun următoarei proceduri:

               (a)
                     anexele suplimentare sunt propuse și adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26 alineatele (1) - (3);

               (b)
                     orice parte care nu poate să accepte o anexă suplimentară notifică acest lucru depozitarului, în scris, în termen de un an de la data comunicării de către depozitar a adoptării anexei respective. Depozitarul notifică fără întârziere tuturor Părților primirea unei astfel de notificări. O parte poate, în orice moment, să notifice în scris depozitarului că își retrage o notificare anterioară de neacceptare cu privire la o anexă suplimentară, iar din acel moment anexa intră în vigoare pentru partea respectivă, sub rezerva dispozițiilor de la litera (c); precum și

               (c)
                     la expirarea termenului de un an de la data comunicării de către depozitar a adoptării unei anexe suplimentare, anexa respectivă intră în vigoare pentru toate părțile care nu au transmis o notificare de neacceptare în conformitate cu dispozițiile de la litera (b).

               4. Propunerea, adoptarea și intrarea în vigoare a modificărilor aduse anexelor la prezenta convenție fac obiectul acelorași proceduri ca propunerea, adoptarea și intrarea în vigoare a anexelor suplimentare la prezenta convenție, cu excepția cazului în care o modificare adusă unei anexe nu intră în vigoare pentru oricare dintre părți care a făcut o declarație privind modificarea anexelor în conformitate cu articolul 30 alineatul (5), caz în care o astfel de modificare intră în vigoare pentru partea respectivă în a nouăzecea zi de la data la care a depus la depozitar propriul instrument de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare a modificării respective.

               5. În cazul în care o anexă adițională sau o modificare la o anexă este legată de o modificare a prezentei convenții, anexa adițională sau modificarea respectivă nu intră în vigoare decât la data la care intră în vigoare modificarea convenției.

               Articolul 28

               Drept de vot

               1. Fiecare parte la prezenta convenție dispune de un vot, sub rezerva dispozițiilor alineatului (2).

               2. Organizațiile regionale de integrare economică dispun, pentru a-și exercita dreptul de vot asupra unor chestiuni aflate în sfera lor de competență, de un număr de voturi egal cu numărul statelor membre ale organizației respective care sunt parte la prezenta convenție. O astfel de organizație nu își exercită dreptul de vot dacă unul dintre statele sale membre își exercită dreptul de vot și invers.

               Articolul 29

               Semnare

               Prezenta convenție se deschide pentru semnare la Kumamoto, Japonia, de către toate statele și organizațiile regionale de integrare economică, la 10 și 11 octombrie 2013 și, ulterior, la sediul Organizației Națiunilor Unite din New York, până la 9 octombrie 2014.

               Articolul 30

               Ratificare, acceptare, aprobare sau aderare

               1. Prezenta convenție se supune ratificării, acceptării sau aprobării de către state și de către organizațiile regionale de integrare economică. Aceasta este deschisă aderării statelor și organizațiilor regionale de integrare economică începând cu ziua care urmează datei la care convenția este închisă pentru semnare. Instrumentele de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare se depun la depozitar.

               2. Orice organizație regională de integrare economică care devine parte la prezenta convenție fără ca vreunul dintre statele sale membre să fie parte se supune tuturor obligațiilor prevăzute în prezenta convenție. În cazul unor organizații din care unul sau mai multe state membre sunt părți la prezenta convenție, organizația și statele sale membre convin asupra responsabilităților pe care le au fiecare în îndeplinirea obligațiilor care le revin în temeiul convenției. În astfel de cazuri, organizația și statele sale membre nu își pot exercita concomitent drepturile care le revin în baza convenției.

               3. În instrumentele de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare, organizațiile regionale de integrare economică specifică sfera lor de competență cu privire la chestiunile care fac obiectul prezentei convenții. Orice astfel de organizație informează, de asemenea, depozitarul, care la rândul său informează părțile, cu privire la orice modificare a sferei sale de competență.

               4. Se încurajează fiecare stat sau organizație regională de integrare economică să transmită secretariatului, la momentul ratificării, acceptării, aprobării sau aderării la convenție, informații privind măsurile de punere în aplicare a convenției.

               5. În instrumentul său de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare, orice parte poate declara că, în ceea ce o privește, orice modificare a unei anexe intră în vigoare numai după depunerea instrumentului propriu de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare cu privire la modificarea respectivă.

               Articolul 31

               Intrarea în vigoare

               1. Prezenta convenție intră în vigoare în a nouăzecea zi de la data depunerii celui de al cincizecilea instrument de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare.

               2. Pentru fiecare stat sau organizație regională de integrare economică ce ratifică, acceptă sau aprobă prezenta convenție sau aderă la aceasta după depunerea celui de al cincizecilea instrument de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare, convenția intră în vigoare în a nouăzecea zi de la data depunerii de către respectivul stat sau respectiva organizație regională de integrare economică a instrumentului propriu de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare.

               3. În sensul alineatelor (1) și (2), orice instrument depus de o organizație regională de integrare economică nu este considerat ca suplimentar față de cele depuse de statele membre ale organizației respective.

               Articolul 32

               Rezerve

               Nu poate fi formulată nicio rezervă la prezenta convenție.

               Articolul 33

               Retragere

               1. La expirarea termenului de trei ani de la data la care prezenta convenție a intrat în vigoare pentru una din părți, aceasta poate în orice moment să se retragă din convenție printr-o notificare scrisă transmisă depozitarului.

               2. Orice retragere intră în vigoare la expirarea termenului de un an de la data primirii de către depozitar a notificării cu privire la retragere sau la orice altă dată ulterioară care este specificată în notificarea retragerii.

               Articolul 34

               Depozitar

               Secretarul General al Organizației Națiunilor Unite este depozitarul prezentei convenții.

               Articolul 35

               Texte autentice

               Originalul prezentei convenții, ale cărei versiuni în limbile arabă, chineză, engleză, franceză, rusă și spaniolă sunt în egală măsură autentice, se depune la depozitar.

               Anexa A

               Produse cu adaos de mercur

               Următoarele produse sunt excluse din prezenta anexă:

               (a)
                     produse esențiale pentru utilizări militare și de protecție civilă;

               (b)
                     produse pentru cercetare, calibrarea instrumentelor, destinate a fi utilizate ca standard de referință;

               (c)
                     în cazul în care nu sunt disponibile alternative fără mercur pentru înlocuire, comutatoare, relee și lămpi fluorescente cu catod rece și lămpi fluorescente cu electrod extern (CCFL și EEFL) pentru afișaje electronice și dispozitive de măsurare;

               (d)
                     produse utilizate în practicile tradiționale sau religioase; precum și

               (e)
                     vaccinuri care conțin thiomersal drept conservant.

               Partea I: Produse care fac obiectul articolului 4 alineatul (1)

                        Produse cu adaos de mercur

                        Data după care fabricarea, importul sau exportul produsului nu sunt permise (data încetării)

                        Baterii, cu excepția bateriilor tip pastilă cu oxid de argint-zinc cu un conținut de mercur < 2 % și a bateriilor de tip pastilă zinc-aer cu un conținut de mercur < 2 %

                        2020

                        Comutatoare și relee, cu excepția punților de foarte înaltă precizie pentru măsurarea capacitanței și a pierderilor, precum și a comutatoarelor și a releelor de înaltă frecvență radio utilizate în instrumente de monitorizare și control, cu un conținut maxim de mercur de 20 mg pe punte, comutator sau releu

                        2020

                        Lămpi fluorescente compacte (CFL) destinate iluminatului general, de ≤ 30 W cu un conținut de mercur de peste 5 mg pe lampă. Lămpi fluorescente lineare (LFL) destinate iluminatului general:

                        a) lămpi tribandfosfor < 60 de W cu un conținut de mercur de peste 5 mg pe lampă;

                        b) lămpi cu fosfat halogenat ≤ 40 W cu un conținut de mercur de peste 10 mg pe lampă

                        2020

                        Lămpi cu vapori de mercur de înaltă presiune (HPMV) destinate iluminatului general

                        2020

                        Mercurul din lămpile fluorescente cu catod rece și din lămpile fluorescente cu electrod extern (CCFL și EEFL) pentru afișaje electronice:

                        a)scurte (≤ 500 mm) cu conținut de mercur de peste 3,5 mg pe lampă

                        b)de lungime medie ( > 500 mm și ≤ 1 500 mm) cu conținut de mercur de peste 5 mg pe lampă

                        c)de lungime mare (> 1 500 mm) cu conținut de mercur de peste 13 mg pe lampă

                        2020

                        Produse cosmetice (cu conținut de mercur de peste 1 ppm), inclusiv săpunuri și creme pentru albirea pielii, cu excepția cosmeticelor destinate zonei ochilor, în care mercurul este utilizat drept conservant și pentru care nu sunt disponibili înlocuitori eficienți și siguri ai conservanților1

                        2020

                        Pesticide, biocide și antiseptice topice.

                        2020.

                        Următoarele dispozitive de măsură, altele decât cele electronice, cu excepția dispozitivelor de măsură instalate într-un echipament de mari dimensiuni, altele decât cele electronice, sau a celor utilizate pentru măsurarea de mare precizie, unde nu există alternative fără mercur:

                        a)barometre;

                        b)higrometre;

                        c)manometre;

                        d)termometre;

                        e)sfigmomanometre.

                        2020.

               1 Nu se intenționează includerea produselor cosmetice, a săpunurilor sau a cremelor cu oligoelemente contaminante de mercur.

               Partea II: Produse care fac obiectul articolului 4 alineatul (3)

                        Produse cu adaos de mercur

                        Dispoziții

                        Amalgamul dentar

                        Măsurile care trebuie luate de către o parte pentru a reduce treptat utilizarea amalgamului dentar iau în considerare circumstanțele interne ale părții și orientările internaționale relevante și includ două sau mai multe măsuri din următoarea listă:

                        i.
                              stabilirea unor obiective naționale care vizează prevenirea cariilor dentare și promovarea sănătății, reducând astfel nevoia de restaurare dentară;

                        ii.
                              stabilirea unor obiective naționale cu scopul de a se reduce la minimum utilizarea amalgamului dentar;

                        iii.
                              promovarea utilizării unor alternative fără mercur rentabile și eficace din punct de vedere clinic pentru restaurarea dentară;

                        iv.
                              promovarea cercetării și dezvoltării unor materialelor de calitate, fără mercur, pentru restaurarea dentară;

                        v.
                              încurajarea organizațiilor profesionale reprezentative și a școlilor stomatologice de a educa și de a forma personal și studenți privind utilizarea alternativelor fără mercur de restaurare dentară, precum și privind promovarea celor mai bune practici de gestionare;

                        vi.
                              descurajarea polițelor de asigurare și a programelor care favorizează utilizarea amalgamului dentar în detrimentul restaurării dentare fără mercur;

                        vii.
                              încurajarea polițelor de asigurare și a programelor care favorizează utilizarea unor alternative de calitate la amalgamul dentar destinat restaurării dentare;

                        viii.
                              restricționarea utilizării amalgamului dentar la forma sa încapsulată;

                        ix.
                              promovarea utilizării celor mai bune practici de mediu în cabinetele stomatologice pentru a reduce evacuările de mercur și de compuși ai mercurului în apă și sol.

               Anexa B

               Procese de fabricație în care se utilizează mercur sau compuși ai mercurului

               Partea I: Procese care fac obiectul articolului 5 alineatul (2)

                        Procesele de fabricație care utilizează mercur sau compuși ai mercurului

                        Data încetării

                        Producția de cloralcali

                        2025

                        Producerea de acetaldehidă în care se utilizează mercur sau compuși ai mercurului drept catalizator

                        2018

               Partea a II-a: Procese care fac obiectul articolului 5 alineatul (3)

                        Procese în care se utilizează mercur

                        Dispoziții

                        Producția de clorură de vinil monomer

                        Măsurile care urmează să fie adoptate de către părți includ, dar nu se limitează la:

                        i.
                              reducerea utilizării mercurului pe unitate de producție cu 50 la sută până în anul 2020 față de utilizarea din 2010;

                        ii.
                              promovarea măsurilor de reducere a dependenței de mercur din mineritul primar;

                        iii.
                              luarea de măsuri pentru a reduce emisiile și evacuările de mercur în mediu;

                        iv.
                              sprijinirea cercetării și dezvoltării în domeniul catalizatorilor și al proceselor fără mercur;

                        v.
                              interzicerea utilizării mercurului în termen de cinci ani după ce Conferința părților a stabilit fezabilitatea din punct de vedere tehnic și economic a catalizatorilor fără mercur bazați pe procesele existente;

                        vi.
                              raportarea către Conferința părților cu privire la eforturile de a dezvolta și/sau de a identifica alternative și de a elimina treptat utilizarea mercurului în conformitate cu articolul 21.

                        Metilat sau etilat de sodiu sau de potasiu

                        Măsurile care urmează să fie adoptate de către părți includ, dar nu se limitează la:

                        i.
                              măsuri de reducere a utilizării mercurului care vizează eliminarea treptată a utilizării, cât mai repede posibil și în termen de 10 ani de la intrarea în vigoare a convenției;

                        ii.
                              reducerea emisiilor și a evacuărilor pe unitate de producție cu 50 la sută până în anul 2020 față de anul 2010;

                        iii.
                              interzicerea utilizării mercurului proaspăt provenit din mineritul primar;

                        iv.
                              sprijinirea cercetării și a dezvoltării în ceea ce privește procesele fără mercur;

                        v.
                              interzicerea utilizării mercurului timp de cinci ani după ce Conferința părților a stabilit că procesele fără mercur au devenit fezabile din punct de vedere tehnic și economic;

                        vi.
                              raportarea către Conferința părților cu privire la eforturile de a dezvolta și/sau de a identifica alternative și de a elimina treptat utilizarea mercurului în conformitate cu articolul 21.

                        Producția de poliuretan care utilizează catalizatori cu conținut de mercur

                        Măsurile care urmează să fie adoptate de către părți includ, dar nu se limitează la:

                        i.
                              măsuri de reducere a utilizării mercurului care vizează eliminarea treptată a utilizării, cât mai repede posibil, în termen de 10 ani de la intrarea în vigoare a convenției;

                        ii.
                              măsuri de reducere a dependenței de mercur în mineritul primar;

                        iii.
                              măsuri pentru a reduce emisiile și evacuările de mercur în mediu;

                        iv.
                              încurajarea cercetării și dezvoltării în domeniul catalizatorilor și al proceselor fără mercur;

                        v.
                              raportarea către Conferința părților cu privire la eforturile de a dezvolta și/sau de a identifica alternative și de a elimina treptat utilizarea mercurului în conformitate cu articolul 21.

                        Articolul 5 alineatul (6) nu se aplică acestui proces de fabricație.

               Anexa C

               Minerit aurifer artizanal și la scară redusă

               Planuri naționale de acțiune

               1. Fiecare parte care face obiectul dispozițiilor articolului 7 alineatul (3) include în planul național de acțiune:

               (a)
                     obiectivele naționale și țintele privind reducerea;

               (b)
                     acțiunile în vederea eliminării:

                  (i)
                     amalgamării integrale a minereurilor;

                  (ii)
                     arderii deschise a amalgamului sau a amalgamului prelucrat;

                  (iii)
                     arderii amalgamului în zonele rezidențiale; precum și a

               (iv)
                     lixivierii cu cianuri a sedimentelor, a minereului sau a reziduurilor la care s-a adăugat mercur fără a se îndepărta mai întâi mercurul;

               (c)
                     măsurile de facilitare a oficializării sau a reglementării sectorului mineritului aurifer artizanal și la scară redusă;

               (d)
                     estimări de bază ale cantităților de mercur utilizate și practicile utilizate în
                     mineritul și prelucrarea auriferă artizanală și la scară redusă pe teritoriul său;

               (e)

                     strategiile de promovare a reducerii emisiilor de mercur, a evacuărilor de mercur și a expunerii la mercur în mineritul și prelucrarea auriferă artizanală și la scară redusă, inclusiv a metodelor fără mercur;

               (f)
                     strategiile de gestionare a comercializării și de prevenire a deturnării de mercur și de compuși ai mercurului din surse interne și externe, care vor fi utilizați în mineritul și prelucrarea auriferă artizanală și la scară redusă;

               (g)
                     strategiile pentru implicarea părților interesate în punerea în aplicare și în dezvoltarea continuă a planului național de acțiune;

               (h)
                     o strategie în materie de sănătate publică în ceea ce privește expunerea la mercur a minerilor din minele de aur artizanale și la scară redusă și a comunităților acestora. O astfel de strategie ar trebui să includă, printre altele, culegerea de date în domeniul medical, formarea lucrătorilor din domeniul sănătății și creșterea nivelului de sensibilizare prin intermediul infrastructurii sanitare;

               (i)
                     strategiile pentru prevenirea expunerii populațiilor vulnerabile, în special a copiilor și a femeilor aflate la vârsta la care pot avea copii, mai ales a femeilor însărcinate, la mercurul utilizat în mineritul artizanal și la scară redusă;

               (j)
                     strategiile pentru furnizarea de informații minerilor din minele aurifere artizanale și la scară redusă, precum și comunităților afectate și

               (k)
                     un calendar de punere în aplicare a planului național de acțiune.

               2. Fiecare parte poate include în planul său național de acțiune strategii suplimentare pentru îndeplinirea obiectivelor acestuia, inclusiv utilizarea sau introducerea de standarde pentru mineritul aurifer artizanal și la scară redusă fără mercur și mecanisme de piață sau instrumente de marketing.

               Anexa D

               Lista surselor punctuale ale emisiilor de mercur și de compuși ai mercurului în atmosferă

               Categoria de surse punctuale:

               Centrale electrice pe bază de cărbune;

               Cazane industriale pe bază de cărbune;

               Procese de topire și de prăjire utilizate în producția de metale neferoase1;

               Instalații de incinerare a deșeurilor;

               Instalații de producere a clincherului de ciment.

               1 În sensul prezentei anexe, „metale neferoase” se referă la plumb, zinc, cupru și aur industrial.

               Anexa E

               Proceduri de arbitraj și de conciliere

               Partea I: Procedura de arbitraj

               În sensul articolului 25 alineatul (2) litera (a) din prezenta convenție, procedura de arbitraj este următoarea:

               Articolul 1

               1. O parte poate iniția recurgerea la arbitraj în conformitate cu articolul 25 din prezenta convenție printr-o notificare scrisă adresată celeilalte sau celorlalte părți aflate în litigiu. Notificarea este însoțită de o declarație cu privire la cauza cererii, împreună cu orice documente justificative. Notificarea expune obiectul arbitrajului și indică, în special, articolele prezentei convenții a căror interpretare sau aplicare este pusă în discuție.

               2. Reclamantul notifică secretariatul cu privire la faptul că înaintează litigiul spre soluționare tribunalului de arbitraj în temeiul articolului 25 din prezenta convenție. Notificarea este însoțită de notificarea în scris a reclamantului, declarația cu privire la cauza cererii și documentele justificative menționate la alineatul (1) de mai sus. Secretariatul transmite informațiile astfel primite tuturor părților.

               Articolul 2

               1. În cazul în care un litigiu este supus unui arbitraj în conformitate cu articolul 1 de mai sus, se constituie un tribunal de arbitraj. Tribunalul de arbitraj este alcătuit din trei membri.

               2. Fiecare parte în litigiu numește un arbitru, iar cei doi arbitri astfel numiți desemnează de comun acord un al treilea arbitru, care este președintele tribunalului. În cazul litigiilor între mai mult de două părți, părțile care au același interes numesc, de comun acord, un arbitru. Președintele tribunalului nu poate fi resortisant al niciuneia dintre părțile în litigiu, nu poate avea reședința obișnuită pe teritoriul niciuneia dintre părți, nu poate fi angajat de niciuna dintre părți și nu a fost implicat în cazul respectiv în nicio altă capacitate.

               3. Orice loc vacant se ocupă în conformitate cu procedura prevăzută pentru numirea inițială.

               Articolul 3

               1. În cazul în care una dintre părțile în litigiu nu numește un arbitru în termen de două luni de la data la care respondentul primește notificarea de arbitraj, cealaltă parte poate informa Secretarul General al Organizației Națiunilor Unite, care procedează la desemnarea acestuia într-un nou termen de două luni.

               2. În cazul în care președintele tribunalului de arbitraj nu a fost desemnat în termen de două luni de la data numirii celui de al doilea arbitru, Secretarul General al Organizației Națiunilor Unite recurge, la cererea uneia dintre părți, la desemnarea președintelui într-un nou termen de două luni.

               Articolul 4

               Tribunalul de arbitraj adoptă deciziile în conformitate cu dispozițiile prezentei convenții și cu dreptul internațional.

               Articolul 5

               Cu excepția cazurilor în care părțile în litigiu convin altfel, tribunalul de arbitraj își stabilește regulamentul de procedură.

               Articolul 6

               La cererea uneia dintre părțile în litigiu, tribunalul de arbitraj recomandă măsuri de protecție esențiale, cu titlu provizoriu.

               Articolul 7

               Părțile în litigiu facilitează activitatea tribunalului de arbitraj și, în special, făcând uz de toate mijloacele aflate la dispoziția lor:

               (a) furnizează acestuia toate documentele, informațiile și instrumentele relevante; precum și

               (b) permite tribunalului, după caz, să solicite înfățișarea unor martori sau experți și să le înregistreze depozițiile.

               Articolul 8

               Părțile în litigiu și arbitrii sunt obligați să păstreze confidențialitatea cu privire la orice informații sau documente pe care le primesc în mod confidențial în timpul procedurilor tribunalului de arbitraj.

               Articolul 9

               Cu excepția cazurilor în care tribunalul de arbitraj decide altfel, datorită unor condiții speciale ale cazului, cheltuielile de judecată sunt suportate de către părțile în litigiu, în mod egal. Tribunalul păstrează o evidență a tuturor cheltuielilor și furnizează părților o situație finală a acestora.

               Articolul 10

               O parte care are un interes de natură juridică în obiectul litigiului și care poate fi afectată de decizia luată poate interveni în cursul procedurii cu acordul tribunalului de arbitraj.

               Articolul 11

               Tribunalul de arbitraj poate primi și soluționa cereri reconvenționale care au legătură directă cu obiectul litigiului.

               Articolul 12

               Hotărârile tribunalului de arbitraj privind atât procedura, cât și fondul cazului se adoptă cu votul majorității membrilor săi.

               Articolul 13

               1. În cazul în care una dintre părțile în litigiu nu se prezintă în fața tribunalului de arbitraj sau nu reușește să își apere cauza, cealaltă parte poate cere instanței să continue procedura și să pronunțe hotărârea. Absența unei părți sau lipsa apărării acesteia nu constituie un obstacol în calea procedurii.

               2. Înaintea pronunțării hotărârii sale definitive, tribunalul de arbitraj trebuie să se convingă că acțiunea este bine întemeiată în fapt și în drept.

               Articolul 14

               Tribunalul de arbitraj pronunță hotărârea definitivă în termen de cinci luni de la data constituirii sale, cu excepția cazului în care acesta consideră necesar să prelungească termenul cu o perioadă care nu trebuie să depășească alte cinci luni.

               Articolul 15

               Hotărârea finală a tribunalului de arbitraj se limitează la obiectul litigiului și precizează motivele pe care este fondată. Hotărârea finală conține numele membrilor care au participat la deliberări și data pronunțării. Orice membru al tribunalului poate să anexeze o opinie separată sau diferită la hotărârea definitivă.

               Articolul 16

               Hotărârea definitivă este obligatorie pentru părțile în litigiu. Interpretarea prezentei convenții dată de hotărârea finală este, de asemenea, obligatorie pentru o parte care intervine în temeiul articolului 10 de mai sus, în măsura în care vizează chestiuni cu privire la care partea respectivă a intervenit. Hotărârea definitivă nu poate face obiectul unei căi de atac, cu excepția cazului în care părțile au convenit, în prealabil, asupra unei proceduri de atac.

               Articolul 17

               Orice litigiu care poate apărea între părțile obligate prin hotărârea definitivă în conformitate cu articolul 16 menționat anterior, în ceea ce privește interpretarea sau modalitatea de punere în aplicare a hotărârii definitive, poate face obiectul unei acțiuni înaintate de oricare dintre acestea tribunalului de arbitraj care a pronunțat-o.

               Partea II: Procedura de conciliere

               În sensul articolului 25 alineatul (6) din prezenta convenție, procedura de conciliere este următoarea:

               Articolul 1

               Solicitarea, de către o parte în litigiu, de înființare a unei comisii de conciliere în temeiul articolului 25 alineatul (6) din prezenta convenție se adresează în scris secretariatului, transmițându-se o copie celeilalte sau celorlalte părți în litigiu. Secretariatul informează imediat toate părțile în mod corespunzător.

               Articolul 2

               1. Cu excepția cazului în care părțile în litigiu convin altfel, comisia de conciliere, este alcătuită din trei membri, câte un membru numit de fiecare parte implicată, și președintele ales de comun acord de către membrii astfel desemnați.

               2. În cazul litigiilor între mai mult de două părți, părțile care au același interes numesc, de comun acord, un membru în comisie.

               Articolul 3

               În cazul în care numirea de către părțile în litigiu nu are loc în termen de două luni de la data primirii de către secretariat a solicitării scrise menționate la articolul 1 de mai sus, Secretarul General al Organizației Națiunilor Unite, la cererea oricărei părți, face numirea într-un nou termen de două luni.

               Articolul 4

               În cazul în care președintele comisiei de conciliere nu a fost ales în termen de două luni de la data desemnării celui de al doilea membru al comisiei, Secretarul General al Organizației Națiunilor Unite, la cererea oricărei părți în litigiu, numește președintele într-un nou termen de două luni.

               Articolul 5

               Comisia de conciliere sprijină părțile în litigiu în mod independent și imparțial în încercarea lor de a ajunge la o soluționare pe cale amiabilă.

               Articolul 6

               1. Comisia de conciliere poate pune în aplicare procedurile de conciliere în modul pe care îl consideră adecvat, ținând cont pe deplin de circumstanțele cazului și de opiniile exprimate de părțile în litigiu, inclusiv de orice cerere pentru o soluție rapidă. Comisia de conciliere poate adopta propriile reguli de procedură, dacă este necesar, cu excepția cazului în care părțile convin altfel.

               2. În orice moment în cursul procedurii, comisia de conciliere poate să facă propuneri sau recomandări pentru soluționarea litigiului.

               Articolul 7

               Părțile în litigiu cooperează cu comisia de conciliere. În special, părțile depun eforturi pentru a da curs cererilor formulate de comisie, și anume ca acestea să prezinte materiale scrise și elemente de probă și să participe la reuniuni. Părțile și membrii comisiei de conciliere au obligația de a păstra confidențialitatea oricăror informații sau documente pe care le primesc cu titlu confidențial în timpul procedurii comisiei.

               Articolul 8

               Comisia de conciliere ia hotărâri cu majoritatea voturilor membrilor săi.

               Articolul 9

               Cu excepția cazului în care litigiul a fost deja soluționat, comisia de conciliere prezintă un raport cu recomandările sale pentru soluționarea litigiului în termen de cel mult douăsprezece luni de la data constituirii depline, pe care părțile în litigiu le iau în considerare cu bună credință.

               Articolul 10

               Orice dezacord cu privire la competența comisiei de conciliere de a dezbate un caz care i-a fost sesizat se soluționează de către comisie.

               Articolul 11

               Costurile comisiei de conciliere se suportă de către părțile în litigiu în mod egal, cu excepția cazului în care se convine altfel. Comisia păstrează o evidență a tuturor cheltuielilor și furnizează părților o situație finală a acestora.