				|

		52012PC0511

			Propunere de REGULAMENT AL CONSILIULUI conferring specific tasks on the European Central Bank concerning policies relating to the prudential supervision of credit institutions /* COM/2012/0511 final - 2012/0242 (CNS) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Astăzi, soliditatea sectorului bancar
este încă strâns legată, în multe cazuri, de statul membru în care
instituţiile îşi au sediul. Îndoielile existente în ceea ce
priveşte sustenabilitatea datoriei publice, perspectivele de creştere
economică şi viabilitatea instituţiilor de credit au creat
şi creează pe piaţă tendinţe negative, care se
influenţează reciproc. Acest lucru poate conduce la apariţia de
riscuri pentru viabilitatea unor instituţii de credit şi pentru
stabilitatea sistemului financiar şi poate impune o povară grea
asupra finanţelor publice aflate deja sub presiune din statele membre în
cauză.
Situaţia prezintă riscuri specifice
în cadrul zonei euro, unde moneda unică creşte probabilitatea ca
evoluţiile dintr-un stat membru să creeze riscuri pentru dezvoltarea
economică şi stabilitatea zonei euro în ansamblu. În plus, riscul
actual de dezintegrare financiară de-a lungul graniţelor
naţionale compromite în mod semnificativ piaţa unică a
serviciilor financiare şi o împiedică să contribuie la
redresarea economică.
Crearea Autorităţii bancare europene
(ABE), prin Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European
şi al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a
Autorităţii europene de supraveghere (Autoritatea bancară
europeană) şi a Sistemului european de supraveghere financiară
(SESF) a contribuit deja la o mai bună cooperare între
autorităţile naţionale de supraveghere şi la elaborarea
unui cadru de reglementare unic pentru serviciile financiare în UE. Cu toate
acestea, în multe cazuri supravegherea băncilor continuă să fie
efectuată la nivel naţional, ea nereuşind să ţină
pasul cu pieţele bancare integrate. Încă din perioada de debut a
crizei bancare, eşecurile în materie de supraveghere au erodat
semnificativ încrederea în sectorul bancar din UE şi au contribuit la
agravarea tensiunilor pe pieţele datoriei suverane din zona euro.
De aceea, în mai 2012, ca parte a unei viziuni
pe termen lung privind integrarea fiscală şi economică, Comisia
a solicitat crearea unei uniuni bancare pentru a restabili încrederea în
bănci şi în moneda euro. Printre elementele‑cheie ale uniunii
bancare ar trebui să se numere un mecanism de supraveghere unic (Single
Supervisory Mechanism – SSM) care să exercite un control direct asupra
băncilor, pentru a asigura respectarea normelor prudenţiale într-o
manieră strictă şi imparţială şi a efectua un
control real al pieţelor bancare transfrontaliere. Garantarea faptului
că supravegherea bancară din întreaga zonă euro respectă
standarde comune înalte va contribui la construirea încrederii necesare între
statele membre, condiţie prealabilă pentru introducerea oricăror
mecanisme comune de protecţie.
La summitul zonei euro din 29 iunie 2012,
şefii de stat sau de guvern au cerut Comisiei să prezinte propuneri
de instituire rapidă a unui mecanism de supraveghere unic. În momentul în
care acest mecanism destinat băncilor din zona euro va fi
operaţional, MES ar avea posibilitatea de a recapitaliza băncile în
mod direct, în urma unei simple decizii. În concluziile Consiliului European pe
marginea reuniunii din 28 - 29 iunie 2012 se afirmă că această
declaraţie a zonei euro şi ulterioarele propuneri ale Comisie pe
această temă ar trebui să aibă în vedere elaborarea unei
foi de parcurs specifice, cu termene limită bine definite, pentru
realizarea unei uniuni economice şi monetare veritabile.
2.           REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU
PĂRŢILE INTERESATE ŞI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI
Comisia a luat în calcul analiza
efectuată în contextul adoptării „pachetului” de măsuri de
supraveghere prin care au fost create autorităţile de supraveghere
europene, analiză care a evaluat aspecte de natură
operaţională, financiară, juridică şi de
guvernanţă, pertinente pentru instituirea unui SSM. Elaborarea unei evaluări
oficiale a impactului nu a fost posibilă, dat fiind calendarul stabilit de
summitul zonei euro din 29 iunie.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII
Propunerea se bazează pe
articolul 127 alineatul (6) din TFUE, care oferă un temei
juridic pentru atribuirea unor sarcini specifice Băncii Centrale Europene
în legătură cu supravegherea prudenţială a
instituţiilor de credit şi a altor instituţii, cu excepţia
întreprinderilor de asigurări.
Propunerea atribuie BCE anumite sarcini‑cheie
de supraveghere, necesare pentru supravegherea instituţiilor de credit, în
timp ce tot restul sarcinilor nemenţionate în propunere rămân de
competenţa autorităţilor naţionale de supraveghere.
Propunerea mandatează BCE şi cu efectuarea supravegherii
conglomeratelor financiare. Cu toate acestea, pentru a garanta respectarea
articolului 127 alineatul (6) din TFUE, BCE va fi responsabilă
cu efectuarea acestei supravegheri suplimentare a conglomeratelor financiare
doar la nivelul întregului grup, în timp ce supravegherea prudenţială
a fiecărei întreprinderi de asigurare în parte va fi efectuată de
autorităţile naţionale competente.
Obiectivele acţiunii propuse nu pot fi
realizate în suficientă măsură la nivelul statelor membre
şi, prin urmare, ele ar putea fi realizate în mai mare măsură la
nivelul UE. Evenimentele recente au demonstrat clar că doar supravegherea
efectuată la nivelul UE poate asigura un control adecvat al sectorului
bancar integrat şi un grad înalt de stabilitate financiară pe tot cuprinsul
UE şi în particular în zona euro. Prevederile acestei propuneri nu
depăşesc ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor
urmărite. Băncii Centrale Europene îi sunt încredinţate acele
sarcini de supraveghere care trebuie îndeplinite la nivelul UE, pentru a
garanta aplicarea uniformă şi eficientă a normelor
prudenţiale, a controlului riscului şi a prevenirii crizelor.
Autorităţile naţionale vor îndeplini în continuare anumite
sarcini care pot fi realizate cu mai multă eficienţă la nivel
naţional.
Conform articolului 127 alineatul (6) din
TFUE, Consiliul acţionează prin intermediul regulamentelor. Prin
urmare, regulamentul este singurul instrument juridic care permite atribuirea
unor sarcini de supraveghere Băncii Centrale Europene.
4.           EXPLICAREA DETALIATĂ A PROPUNERII
4.1.        Atribuirea unor sarcini
specifice de supraveghere Băncii Centrale Europene
4.1.1.     Structură
BCE va fi responsabilă cu îndeplinirea
sarcinilor specifice legate de supravegherea prudenţială a
instituţiilor de credit care sunt înfiinţate în state membre a
căror monedă naţională este euro (statele membre
participante), cu obiectivul de a promova siguranţa şi soliditatea
instituţiilor de credit şi stabilitatea sistemului financiar. BCE
îşi va îndeplini sarcinile în cadrul SESF şi va colabora îndeaproape
cu autorităţile naţionale de supraveghere şi cu ABE.
4.1.2.     Sfera de cuprindere a
activităţilor de supraveghere
După încheierea unei perioade de
tranziţie, BCE va fi responsabilă cu îndeplinirea sarcinilor‑cheie
de supraveghere în legătură cu toate instituţiile de credit
înfiinţate în statele membre participante, indiferent de modelul de
activitate sau de mărimea acestora. BCE va juca rolul de supraveghetor
„gazdă” pentru instituţiile de credit cu sediul în state membre
neparticipante care îşi înfiinţează o sucursală sau
furnizează servicii transfrontaliere într-un stat membru participant.
4.1.3.     Cooperarea cu
autorităţile de supraveghere europene
BCE îşi va îndeplini sarcinile în cadrul
SESF şi va coopera îndeaproape cu cele trei autorităţi de
supraveghere europene. ABE îşi va păstra competenţele şi
sarcinile privind dezvoltarea în continuare a unui cadru de reglementare unic
şi asigurarea convergenţei şi a coerenţei practicilor de
supraveghere. BCE nu va prelua niciuna dintre sarcinile ABE, iar exercitarea
competenţelor sale de reglementare în conformitate cu articolul 132 din
TFUE se va limita la domenii care sunt necesare pentru exercitarea
corespunzătoare a sarcinilor atribuite prin prezentul regulament
Băncii Centrale Europene.
Componenţa consiliului supraveghetorilor
ABE nu va fi afectată, iar reprezentanţii autorităţilor
naţionale competente vor continua să aibă un cuvânt de spus în
cadrul procesului de luare a deciziilor ABE. Cu toate acestea, pentru a
reflecta responsabilităţile de supraveghere ale BCE, reprezentanţii
autorităţilor competente din statele membre participante vor trebui
să se coordoneze şi să exprime o poziţie comună atunci
când este vorba de probleme ce ţin de competenţa BCE.
4.2.        Sarcini ale BCE
4.2.1.     Sarcini ale BCE
BCE va deţine competenţe exclusive
în ceea ce priveşte acele sarcini‑cheie de supraveghere care sunt
indispensabile pentru detectarea riscurilor la adresa viabilităţii
băncilor şi care impun luarea măsurilor necesare. Printre
altele, BCE va fi autoritatea competentă în ceea ce priveşte
acordarea licenţelor şi autorizarea instituţiilor de credit,
evaluarea participaţiilor calificate, asigurarea respectării
cerinţelor minime de capital, asigurarea caracterului adecvat al
capitalului intern în raport cu profilul de risc al instituţiei de credit
(măsuri din cadrul Pilonului 2), efectuarea supravegherii pe
bază consolidată şi îndeplinirea sarcinilor de supraveghere în
legătură cu conglomeratele financiare. Pe lângă acestea, BCE va
asigura totodată respectarea prevederilor referitoare la efectul de levier
şi lichiditate, va aplica rezerve de capital şi, în coordonare cu
autorităţile de rezoluţie, va întreprinde măsuri de
intervenţie timpurie atunci când o bancă încalcă sau este pe
punctul de a încălca cerinţele minime de capital. ABE va coordona
şi va exprima de asemenea o poziţie comună a
reprezentanţilor autorităţilor competente din statele membre
participante în cadrul consiliului supraveghetorilor şi al consiliului de
administraţie al ABE, atunci când este vorba de chestiuni legate de
sarcinile menţionate mai sus.
4.2.2.     Rolul autorităţilor
naţionale de supraveghere
Autorităţile naţionale de
supraveghere vor continua să joace un rol important în ceea ce
priveşte crearea unui mecanism de supraveghere unic.
În primul rând, sarcinile care nu sunt
atribuite BCE vor rămâne de competenţa autorităţilor
naţionale. De exemplu, autorităţile naţionale de
supraveghere vor fi în continuare responsabile cu protecţia consumatorilor
şi lupta împotriva spălării banilor, precum şi cu
supravegherea instituţiilor de credit din ţări terţe care
îşi înfiinţează sucursale sau furnizează servicii
transfrontaliere într-un stat membru.
În al doilea rând, chiar şi în ceea ce
priveşte sarcinile atribuite BCE, majoritatea verificărilor curente,
precum şi celelalte activităţi de supraveghere necesare pentru
pregătirea şi punerea în aplicare a actelor BCE ar putea fi efectuate
de către autorităţile naţionale de supraveghere,
acţionând ca parte integrantă a SSM. Un SSM care acoperă toate
băncile din statele membre participante poate funcţiona numai pe baza
unui model care integrează rolul marcant al expertizei de supraveghere la
nivel naţional. Propunerea recunoaşte că, în cadrul SSM,
autorităţile naţionale de supraveghere sunt, în multe cazuri,
cele mai bine plasate pentru a desfăşura astfel de
activităţi, datorită cunoştinţelor lor în materie de
pieţe bancare naţionale, regionale şi locale, datorită
resurselor semnificative existente şi considerentelor legate de localizare
şi limbă şi, prin urmare, permite BCE să se bazeze în
măsură semnificativă pe autorităţile naţionale.
Printre activităţile de pregătire şi de punere în aplicare
pe care autorităţile naţionale le-ar putea îndeplini în cadrul
SSM se numără, de exemplu, următoarele:
·
în cazul unei cereri de autorizare a unei
bănci noi, autoritatea naţională de supraveghere ar putea fi
responsabilă pentru evaluarea conformităţii cu condiţiile
de autorizare prevăzute în legislaţia naţională şi ar
putea propune Băncii Centrale Europene o decizie, care ar putea, la rândul
său, autoriza banca, în cazul în care este convinsă că sunt
îndeplinite condiţiile prevăzute în legislaţia UE. O
procedură similară se aplică retragerii autorizaţiei.
·
autorităţile naţionale de
supraveghere ar putea efectua evaluarea curentă a situaţiei unei bănci
şi verificări la faţa locului, punând în aplicare orientări
generale sau reglementări emise de BCE. În aceste scopuri,
autorităţile naţionale de supraveghere ar putea face uz de
competenţele lor actuale, de exemplu, pentru a efectua examinări la
faţa locului. Dacă, în urma evaluării curente, ar rezulta
că o bancă se află în dificultăţi serioase,
autoritatea naţională responsabilă ar urma să avertizeze
BCE.
·
în cazul cererii unei bănci de a utiliza un
model de risc intern, autoritatea naţională de supraveghere ar putea
evalua cererea şi conformitatea acesteia cu legislaţia UE, precum
şi cu toate orientările emise de BCE şi ar putea propune
Băncii Centrale Europene să valideze sau nu modelul şi în ce
condiţii. După validare, autoritatea naţională de supraveghere
ar putea superviza aplicarea modelului şi monitoriza utilizarea sa
curentă.
·
Competenţele de sancţionare ar fi
partajate între BCE şi autorităţile la nivel naţional.
4.3.        Competenţe ale BCE
4.3.1.     Competenţe în materie de
supraveghere şi investigare
Pentru îndeplinirea sarcinilor sale, BCE va fi
considerată autoritatea competentă a statelor membre participante
şi va deţine aceleaşi competenţe de supraveghere pe care le
deţin respectivele autorităţi, în conformitate cu
legislaţia bancară a Uniunii. Acestea includ competenţe de
supraveghere, cum ar fi autorizarea instituţiilor de credit şi
retragerea autorizaţiilor sau eliberarea din funcţie a unui membru al
consiliului de administraţie al unei instituţii de credit. În plus,
în scopul îndeplinirii sarcinilor de supraveghere atribuite, BCE poate impune
sancţiuni pecuniare şi penalităţi cu titlu cominatoriu.
Abordarea privind sancţiunile prevăzută în prezentul regulament
nu aduce atingere acestui aspect în alte domenii, în care instituţiile UE
deţin competenţa de a impune sancţiuni, inclusiv, în anumite
cazuri, întreprinderilor-mamă.
Pentru ca BCE să îşi poată
îndeplini sarcinile, ea va deţine toate competenţele necesare în
materie de investigare. Mai exact, BCE va putea să solicite toate
informaţiile relevante de la entităţile supravegheate şi de
la persoanele implicate, asociate sau aflate în legătură cu
activitatea acestora, ori de la persoanele care îndeplinesc funcţii
operaţionale în numele acestora. BCE va avea de asemenea competenţa
de a desfăşura toate investigaţiile necesare, inclusiv
inspecţii la faţa locului. Exercitarea competenţelor de
investigare va face obiectul unor garanţii adecvate.
4.3.2.     Prevedere specifică
privind autorizarea şi conceptele de „origine”/„gazdă”
Autorizarea instituţiilor de credit de
către BCE va ţine seama de condiţiile suplimentare care pot fi
prevăzute de legislaţia naţională. Mai exact, BCE va acorda
autorizaţiile în urma unei propuneri făcute de autorităţile
naţionale competente, atunci când sunt îndeplinite condiţiile
prevăzute de legislaţia naţională.
În cazul în care instituţiile de credit
îşi exercită dreptul de stabilire şi liberă prestare de
servicii în alte state membre, dreptul Uniunii prevede o atribuire clară a
competenţelor între statul membru de origine şi statul membru
gazdă, precum şi existenţa unei proceduri specifice de
notificare. Pentru sarcinile care îi sunt atribuite, BCE îşi va asuma atât
rolul de autoritate de supraveghere a statului de origine, cât şi a celui
gazdă, în ceea ce priveşte instituţiile de credit care îşi
exercită dreptul de stabilire şi liberă prestare de servicii în
alte state membre participante. În ceea ce priveşte aspectele acoperite de
aceste sarcini, nu este, prin urmare, nevoie de atribuirea competenţelor
între statul membru de origine şi statul membru gazdă şi nici de
proceduri specifice de notificare, iar dispoziţiile relevante nu se vor
mai aplica între statele membre participante.
În temeiul dreptului Uniunii,
autorităţile de supraveghere ale grupurilor bancare transfrontaliere
participă la supravegherea pe bază consolidată a grupului
şi îşi coordonează activităţile de supraveghere în
cadrul colegiilor de supraveghere. Cu toate acestea, în cazul grupurilor
bancare înfiinţate doar în state membre participante, BCE va prelua toate
sarcinile de supraveghere relevante. Prin urmare, în cazul acestor grupuri,
dispoziţiile privind cooperarea dintre autorităţile de
supraveghere, precum şi cele privind colegiile nu se vor mai aplica.
4.4.        Relaţia cu statele
membre a căror monedă naţională nu este euro
Propunerea ia în considerare, în trei moduri,
situaţia statelor membre care nu au adoptat moneda euro.
În primul rând, în conformitate cu propunerea
aferentă de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 de
instituire a Autorităţii bancare europene, se propune ca
modalităţile de vot din cadrul ABE să fie adaptate pentru a
garanta faptul că structurile decizionale ale ABE continuă să
fie echilibrate şi eficace şi că acestea conservă pe deplin
integritatea pieţei unice (a se vedea secţiunea 4.1.3)
În al doilea rând, în ceea ce priveşte
supravegherea băncilor transfrontaliere, active atât în interiorul cât
şi în afara zonei euro, propunerea nu afectează în niciun fel
poziţia statelor membre neparticipante în cadrul colegiilor de supraveghere
instituite în temeiul Directivei 2006/48/CE. Dispoziţiile cu privire
la aceste colegii, precum şi obligaţia de a coopera şi de a
schimba informaţii, deopotrivă în cadrul supravegheri consolidate
şi între autorităţile de supraveghere din statul gazdă
şi cele din statul de origine se vor aplica pe deplin Băncii Centrale
Europene, în calitate de autoritate competentă a statelor membre
participante Aceste dispoziţii vor oferi un cadru eficient pentru
cooperarea dintre BCE şi autorităţile naţionale de supraveghere
din statele membre care nu au adoptat moneda euro.
În al treilea rând, statele membre care nu au
adoptat euro, dar doresc să participe la uniunea bancară vor avea
posibilitatea de a se angaja într-o cooperare strânsă cu BCE pe probleme
legate de supraveghere, cu condiţia ca ele să îndeplinească
anumite cerinţe specifice. Printre acestea se numără, de
exemplu, cerinţa ca respectivele state membre să respecte şi
să pună în aplicare actele pertinente emise de BCE. Pentru statele
membre care au stabilit un regim de cooperare strânsă, BCE va îndeplini
sarcinile de supraveghere care îi sunt atribuite prin prezentul regulament în
ceea ce priveşte instituţiile de credit cu sediul în statele membre
în cauză. Un reprezentant al unui astfel de stat membru poate lua parte la
activităţile consiliului de supraveghere instituit prin prezentul
regulament pentru efectuarea planificării şi executarea sarcinilor
BCE în domeniul supravegherii prudenţiale a instituţiilor de credit,
sub rezerva condiţiilor stipulate în Decizia de stabilire a
cooperării strânse în conformitate cu Statutul SEBC şi al BCE.
4.5.        Principii
organizaţionale
4.5.1.     Independenţă şi
responsabilitate
BCE va efectua supravegherea bancară în
mod independent şi se va supune unor dispoziţii stricte de responsabilizare,
pentru a se garanta faptul că aceasta utilizează propriile
competenţe de supraveghere în modul cel mai eficient şi mai
proporţional, în limitele stabilite prin tratat, în paralel cu
dispoziţiile prevăzute pentru autorităţile europene de
supraveghere. BCE răspunde, prin urmare, în faţa Parlamentului
European şi a Consiliului/Eurogrupului de îndeplinirea sarcinilor sale.
BCE va fi supusă unor cerinţe de raportare periodică şi va
răspunde la întrebări. Preşedintele consiliului de supraveghere
va prezenta Parlamentului European şi Eurogrupului un raport anual privind
activităţile de supraveghere ale BCE şi poate fi audiat de
comisiile competente ale PE cu orice alt prilej. BCE va fi, de asemenea,
obligată să răspundă oricăror întrebări adresate
de Parlamentul European sau de membrii acestuia cu privire la
activităţile sale de supraveghere. În plus, în temeiul tratatului,
preşedintele şi vicepreşedintele consiliului guvernatorilor – în
calitate de organism cu responsabilitatea finală pentru acţiunile BCE
– precum şi ceilalţi membri ai comitetului executiv sunt numiţi
de către Consiliul European, după consultarea Parlamentului European.
Deoarece preşedintele consiliului de supraveghere va fi ales din rândul
membrilor comitetului executiv, acest fapt va asigura şi el un rol
semnificativ al PE în alegerea preşedintelui. În ceea ce priveşte
bugetul, în conformitate cu articolul 314 alineatul (1) din TFUE,
bugetul BCE nu face parte din bugetul Uniunii. Cu toate acestea, pentru a se
asigura responsabilitatea în contextul prezentului cadru, BCE va trebui să
dezvolte o linie bugetară separată de la bugetul său general,
dedicată sarcinilor de supraveghere. Cheltuielile legate de sarcinile de
supraveghere ale BCE vor fi finanţate prin perceperea de taxe de la instituţiile
supravegheate.
4.5.2.     Guvernanţă
Sarcinile legate de politica monetară vor
fi strict separate de sarcinile de supraveghere, pentru a se elimina
potenţialele conflicte de interese dintre obiectivele de politică
monetară şi cele de supraveghere prudenţială. Pentru a pune
în aplicare separarea necesară dintre cele două sarcini şi
pentru a garanta acordarea unei atenţii adecvate sarcinilor de
supraveghere, BCE se va asigura că toate activităţile de pregătire
şi executare din cadrul BCE sunt efectuate de organisme şi diviziuni
administrative separate de cele responsabile cu politica monetară. În
acest scop, va fi înfiinţat un consiliu de supraveghere care va
pregăti deciziile în materie de supraveghere. Consiliul guvernatorilor va
avea responsabilitatea finală în ceea ce priveşte luarea deciziilor,
dar acesta poate decide să delege anumite sarcini sau competenţe
decizionale către consiliul de supraveghere. Consiliul de supraveghere va
fi condus de către un preşedinte şi un vicepreşedinte ales
de consiliului guvernatorilor BCE şi va fi format, pe lângă
aceştia, din patru reprezentanţi ai BCE şi din câte un
reprezentant al fiecărei bănci centrale naţionale sau, după
caz, al altei autorităţi naţionale competente.
4.5.3.     Schimbul de informaţii
Pentru îndeplinirea sarcinilor sale de
supraveghere, BCE va face obiectul cerinţelor de păstrare a
secretului profesional prevăzute de legislaţia din domeniul bancar a
UE şi va putea face schimb de informaţii cu autorităţile naţionale
competente în condiţiile stabilite de această legislaţie.
4.6.        Intrarea în vigoare şi
revizuirea
Datorită necesităţii
instituirii de urgenţă a unui SSM eficient, regulamentul va intra în
vigoare la 1 ianuarie 2013. Pentru a asigura o demarare uşoară a
mecanismului, abordarea avută în vedere prevede o introducere
treptată a acestuia, ceea ce dă BCE posibilitatea de a-şi
exercita atribuţiile de supraveghere de la 1 ianuarie 2013 în
raport cu orice bancă, mai ales în raport cu băncile care au primit
sau au solicitat asistenţă financiară publică, în timp ce
instituţiile de credit majore de importanţă sistemică
europeană vor fi supuse supravegherii BCE începând cu 1 iulie 2013. BCE
îşi va asuma totalitatea sarcinilor sale în raport cu toate celelalte bănci
cel târziu de la 1 ianuarie 2014.
Se preconizează că Directiva privind
accesul la activitatea instituţiilor de credit şi supravegherea
prudenţială a instituţiilor de credit şi a
societăţilor de investiţii şi Regulamentul privind cerinţele
prudenţiale pentru instituţiile de credit şi societăţile
de investiţii, propuse de Comisie la 20 iulie 2011 (pachetul CRD
IV)[1] vor intra în vigoare la 1
ianuarie 2013 şi, prin urmare, BCE va fi în măsură să
îşi exercite sarcinile de supraveghere pe baza acestor acte. În caz
contrar însă, o dispoziţie tranzitorie specifică permite BCE
să îşi îndeplinească deja sarcinile pe baza Directivelor
2006/48/CE şi 2006/49/CE (CRD III).
Până la 1 ianuarie 2016, Comisia va
publica un raport privind experienţele dobândite în ceea ce priveşte
funcţionarea SSM şi procedurile prevăzute în prezentul
regulament.
5.           IMPLICAŢII BUGETARE
Prezenta propunere nu are implicaţii
pentru bugetul Uniunii, deoarece, conform tratatului, bugetul BCE nu face parte
din bugetul Uniunii.
2012/0242 (CNS)
Propunere de
REGULAMENT AL CONSILIULUI
de atribuire a unor sarcini specifice
Băncii Centrale Europene în ceea ce priveşte politicile legate de
supravegherea prudenţială a instituţiilor de credit
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcţionarea Uniunii Europene, în special articolul 127
alineatul (6),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act
legislativ către parlamentele naţionale,
având în vedere avizul Parlamentului European[2],
având în vedere avizul Băncii Centrale
Europene[3],

acţionând în conformitate cu procedura
legislativă ordinară,
întrucât:
(1)       De-a lungul ultimelor
decenii, Uniunea a făcut progrese considerabile în crearea unei pieţe
interne a serviciilor bancare. În consecinţă, în multe state membre,
grupurile bancare al căror sediu central se află în alte state membre
deţin o cotă semnificativă de piaţă, iar
instituţiile de credit şi-au diversificat activitatea din punct de
vedere geografic, în special în zona euro.
(2)       Menţinerea şi
aprofundarea pieţei interne a serviciilor bancare este esenţială
pentru a stimula redresarea economică în Uniune. Acest lucru ridică
însă provocări din ce în ce mai mari. Există dovezi potrivit
cărora integrarea pieţelor bancare din Uniune se află în impas.
(3)       În acelaşi timp,
autorităţile de supraveghere trebuie să-şi intensifice
activitatea de supraveghere pentru a integra lecţiile crizei financiare
din ultimii ani şi să fie capabile să supravegheze pieţe
şi instituţii extrem de complexe şi de interconectate.
(4)       Competenţa de
supraveghere a băncilor individuale din Uniune rămâne în cea mai mare
parte la nivel naţional. Acest fapt limitează eficacitatea
supravegherii şi capacitatea supraveghetorilor de a ajunge la o
înţelegere comună a solidităţii sectorului bancar de pe
întreg teritoriul Uniunii. Pentru a conserva şi spori efectele pozitive
avute de integrarea pieţei asupra creşterii şi
bunăstării, ar trebui consolidată integrarea
responsabilităţilor în materie de supraveghere.
(5)       În multe cazuri, soliditatea
instituţiilor de credit este încă strâns legată de statul membru
în care acestea îşi au sediul. Îndoielile existente în ceea ce
priveşte sustenabilitatea datoriei publice, perspectivele de creştere
economică şi viabilitatea instituţiilor de credit au creat
şi creează pe piaţă tendinţe negative, care se
influenţează reciproc. Acest lucru poate conduce la apariţia de
riscuri pentru viabilitatea unor instituţii de credit şi pentru
stabilitatea sistemului financiar şi poate impune o povară grea
asupra finanţelor publice aflate deja sub presiune din statele membre în
cauză. Problema prezintă riscuri specifice în cadrul zonei euro, unde
moneda unică creşte probabilitatea ca evoluţiile negative
dintr-un stat membru să creeze riscuri pentru dezvoltarea economică
şi stabilitatea zonei euro în ansamblu.
(6)       Autoritatea bancară
europeană (ABE), înfiinţată în 2011 prin Regulamentul (UE)
nr. 1093/2010 al Parlamentului European şi al Consiliului din 24
noiembrie 2010 de instituire a Autorităţii europene de supraveghere
(Autoritatea bancară europeană)[4],
precum şi Sistemul european de supraveghere financiară instituit prin
articolul 2 din regulamentul respectiv şi din Regulamentul (UE)
nr. 1094/2010 al Parlamentului European şi al Consiliului din 24
noiembrie 2010 de instituire a Autorităţii europene de supraveghere
(Autoritatea europeană de asigurări şi pensii ocupaţionale)
(AEAPO)[5]
şi prin Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 al Parlamentului
European şi al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a
Autorităţii europene de supraveghere (Autoritatea europeană
pentru valori mobiliare şi pieţe) (AEVMP )[6] au îmbunătăţit
în mod semnificativ cooperarea dintre autorităţile de supraveghere
bancară din cadrul Uniunii. ABE aduce contribuţii importante la
crearea unui cadru de reglementare unic pentru serviciile financiare din Uniune
şi a avut un rol fundamental în punerea în aplicare cu
consecvenţă a recapitalizării instituţiilor de credit
majore din Uniune, astfel cum a convenit Consiliul European în octombrie 2011.
(7)       Parlamentul European a
solicitat în repetate rânduri desemnarea unui organism european care să
fie direct responsabil cu îndeplinirea anumitor sarcini de supraveghere a
instituţiilor financiare, începând cu rezoluţia sa din
13 aprilie 2000 referitoare la Comunicarea Comisiei privind punerea
în aplicare a cadrului pentru pieţele financiare: Plan de acţiune[7] şi continuând cu
rezoluţia sa din 21 noiembrie 2002 privind normele de
supraveghere prudenţială din Uniunea Europeană[8].
(8)       Concluziile Consiliului
European din 29 iunie 2012 au invitat preşedintele Consiliului
European să elaboreze o foaie de parcurs pentru realizarea unei veritabile
uniunii economice şi monetare. În aceeaşi zi, summitul şefilor
de stat sau de guvern din zona euro a subliniat că, în momentul în care va
fi instituit un mecanism de supraveghere unic şi eficient, cu implicarea
BCE pentru băncile din zona euro, MES ar putea avea posibilitatea, în urma
unei decizii obişnuite, de a recapitaliza băncile în mod direct,
bazându-se pe o condiţionalitate corespunzătoare, inclusiv pe
respectarea normelor în materie de ajutoare de stat.
(9)       Ar trebui deci
instituită o uniune bancară europeană, susţinută de un
adevărat cadru de reglementare unic pentru serviciile financiare, care
să acopere în întregime piaţa unică şi să fie compus,
pe de o parte, dintr-un mecanism de supraveghere unic şi, pe de altă
parte, dintr-un cadru de asigurare a depozitelor şi un cadru de
rezoluţie comune. . Având în vedere de legăturile strânse şi
interacţiunile dintre statele membre care participă la moneda
comună, uniunea bancară trebuie să se aplice cel puţin
pentru toate statele membre din zona euro. În vederea menţinerii şi
aprofundării pieţei interne şi în măsura în care acest
lucru este posibil din punct de vedere instituţional, uniunea bancară
ar trebui de asemenea să fie deschisă participării altor state
membre.
(10)     Ca prim pas în direcţia
uniunii bancare, mecanismul de supraveghere unic ar trebui să garanteze
punerea în aplicare în mod coerent şi eficient a politicii Uniunii
referitoare la supravegherea prudenţială a instituţiilor de
credit, aplicarea cadrului de reglementare unic al serviciilor financiare în
mod egal instituţiilor de credit din toate statele membre în cauză
şi faptul că respectivele instituţii de credit sunt supuse unei
supravegheri de cea mai bună calitate, nestingherită de alte
consideraţii de ordin neprudenţial. Un mecanism de supraveghere unic
reprezintă punctul de pornire pentru următorii paşi în
direcţia uniunii bancare. Acest lucru reflectă principiul conform
căruia orice introducere a unor mecanisme de intervenţie comune în
caz de criză ar trebui să fie precedată de existenţa unor
controale comune, pentru a se reduce probabilitatea necesităţii de a
utiliza mecanismele de intervenţie.
(11)     În calitate de bancă
centrală a zonei euro, cu o vastă experienţă în probleme de
stabilitate macroeconomică şi financiară, BCE este bine
plasată pentru a îndeplini sarcini de supraveghere, având ca obiectiv
principal protejarea stabilităţii sistemului financiar din Europa.
Într-adevăr, în multe state membre, băncile centrale sunt deja
responsabile cu supravegherea bancară. Băncii Centrale Europene ar
trebui să-i fie, prin urmare, atribuite sarcini specifice privind
politicile legate de supravegherea instituţiilor de credit din zona euro.
(12)     Băncii Centrale Europene
ar trebui să i se atribuie acele sarcini specifice de supraveghere care
sunt fundamentale pentru a asigura o punere în aplicare coerentă şi
eficientă a politicii Uniunii în materie de supraveghere
prudenţială a instituţiilor de credit, în timp ce alte sarcini
ar trebui să rămână de competenţa autorităţilor
naţionale. Sarcinile BCE ar trebui să includă măsurile
luate în sensul asigurării stabilităţii macroprudenţiale.
(13)     Siguranţa şi
soliditatea băncilor de mari dimensiuni este esenţială pentru a
asigura stabilitatea sistemului financiar. Cu toate acestea, experienţa
recentă arată că băncile de mici dimensiuni pot prezenta,
de asemenea, o ameninţare la adresa stabilităţii financiare.
Prin urmare, BCE ar trebui să fie în măsură să îşi
exercite sarcinile de supraveghere în raport cu toate băncile din statele
membre participante.
(14)     Autorizaţia
prealabilă pentru desfăşurarea activităţii
instituţiilor de credit este o tehnică prudenţială‑cheie
pentru a se asigura că aceste activităţi sunt întreprinse doar
de acei operatori care deţin o bază economică solidă, o
organizare care le permite să facă faţă riscurilor
specifice inerente depozitării şi acordării de credite şi
totodată directori adecvaţi. BCE ar trebui să aibă deci
sarcina de a autoriza instituţiile de credit şi ar trebui să fie
responsabilă cu retragerea autorizaţiilor.
(15)     În plus faţă de
condiţiile prevăzute de actele legislative ale Uniunii în ceea ce
priveşte autorizarea instituţiilor de credit şi cazurile de
retragere a acestor autorizaţii, statele membre pot să prevadă
în prezent condiţii suplimentare pentru autorizare şi cazuri
suplimentare de retragere a autorizaţiilor. BCE ar trebui prin urmare
să-şi îndeplinească sarcina de a autoriza instituţiile de
credit şi de a retrage autorizaţia, în caz de nerespectare a
legislaţiei naţionale, la propunerea autorităţii
naţionale competente care evaluează conformitatea cu condiţiile
relevante prevăzute de legislaţia naţională.
(16)     O evaluare a caracterului
adecvat al oricărui nou proprietar înainte de achiziţionarea unei
participaţii semnificative într-o instituţie de credit este un
instrument indispensabil pentru a asigura adecvarea continuă şi
soliditatea financiară a proprietarilor instituţiilor de credit. În
calitate de instituţie a Uniunii, BCE este bine plasată pentru a
efectua o astfel de evaluare, fără a impune restricţii
nejustificate pe piaţa internă. BCE ar trebui să aibă
sarcina de a evalua achiziţionarea şi cedarea de participaţii
semnificative în instituţiile de credit.
(17)     Respectarea acelor norme ale
Uniunii care obligă instituţiile de credit să deţină
anumite niveluri de capital pentru a acoperi riscurile inerente
activităţii instituţiilor de credit, să limiteze
dimensiunea expunerilor faţă de contrapărţile individuale,
să facă publice informaţiile referitoare la propria
situaţie financiară, să dispună de suficiente active
lichide pentru a rezista situaţiilor de tensiune pe piaţă
şi să limiteze efectul de levier reprezintă o condiţie
prealabilă a solidităţii prudenţiale a instituţiilor
de credit. BCE ar trebui să aibă sarcina de a asigura respectarea
acestor norme, precum şi de a stabili cerinţe prudenţiale mai
stricte şi de a aplica măsuri suplimentare în ceea ce priveşte
instituţiile de credit, în cazuri specific prevăzute în acte cu
putere de lege ale Uniunii.
(18)     Existenţa unor rezerve
suplimentare de capital, inclusiv a unei rezerve de conservare a capitalului
şi a unei rezerve de capital contraciclice pentru a se asigura că
instituţiile de credit acumulează în perioadele de creştere
economică o bază de capital suficientă pentru a absorbi
pierderile în perioadele de criză reprezintă un instrument
prudenţial‑cheie pentru a garanta disponibilitatea unei
capacităţi adecvate de absorbţie a pierderilor. BCE ar trebui
să aibă sarcina de a impune astfel de rezerve şi de a se asigura
că instituţiile de credit le respectă.
(19)     Siguranţa şi
soliditatea unei instituţii de credit depind, de asemenea, de alocarea
unui capital intern adecvat, ţinând seama de riscurile la care ar putea fi
expusă instituţia, precum şi de disponibilitatea unor structuri
de organizare internă şi a unor principii de guvernanţă
corporativă adecvate. BCE ar trebui să aibă, prin urmare,
sarcina de a aplica cerinţe care să garanteze faptul că
instituţiile de credit aplică principii, procese şi mecanisme de
guvernanţă robuste, inclusiv strategii şi procese de evaluare
şi menţinere a caracterului adecvat al capitalului lor intern. În
cazul apariţiei unor deficienţe, BCE ar trebui să aibă, de
asemenea, sarcina de a impune măsuri adecvate, inclusiv cerinţe de
fonduri proprii suplimentare specifice, cerinţe specifice de publicare,
precum şi cerinţe specifice de lichiditate.
(20)     Riscurile la adresa
securităţii şi solidităţii unei instituţii de
credit pot apărea atât la nivelul instituţiilor de credit
individuale, cât şi la nivel de grup bancar sau de conglomerat financiar.
Pentru a garanta siguranţa şi soliditatea instituţiilor de
credit, este importantă existenţa unor regimuri specifice de
supraveghere care să atenueze aceste riscuri. În plus faţă de
supravegherea instituţiilor de credit individuale, sarcinile BCE ar trebui
să includă supravegherea la nivel consolidat, supravegherea
suplimentară, supravegherea holdingurilor financiare şi supravegherea
holdingurilor financiare mixte.
(21)     În vederea menţinerii
stabilităţii financiare, deteriorarea situaţiei financiare
şi economice a unei instituţii trebuie remediată înainte ca
instituţia respectivă să ajungă într‑un stadiu în
care singura alternativă rămasă la dispoziţia autorităţilor
să fie rezoluţia. BCE ar trebui să aibă sarcina de a lua
măsuri de intervenţie timpurie, conform definiţiilor din
legislaţia relevantă a Uniunii. Ea ar trebui să-şi
coordoneze însă măsurile de intervenţie timpurie cu
autorităţile de rezoluţie relevante. În aşteptarea
atribuirii competenţelor de rezoluţie unui organism european, BCE ar
trebui, în plus, să se coordoneze în mod corespunzător cu
autorităţile naţionale în cauză pentru a asigura o înţelegere
comună a responsabilităţilor fiecăruia în caz de producere
a unei crize, în special în contextul grupurilor transfrontaliere de gestionare
a crizelor şi al viitoarelor colegii de rezoluţie instituite în acest
scop.
(22)     Sarcinile de supraveghere care
nu sunt atribuite BCE ar trebui să rămână de competenţa
autorităţilor naţionale. Aceste sarcini ar trebui să
includă competenţa de a primi notificări de la instituţiile
de credit în legătură cu dreptul de stabilire şi liberă
prestare a serviciilor, de a supraveghea organismele care nu sunt acoperite de definiţia
instituţiilor de credit în temeiul legislaţiei Uniunii, dar care sunt
supravegheate ca instituţii de credit în conformitate cu legislaţia
naţională, de a supraveghea instituţiile de credit din ţări
terţe care îşi înfiinţează o sucursală sau furnizează
servicii transfrontaliere în Uniune, de a supraveghea serviciile de
plăţi, de a efectua verificări curente ale instituţiilor de
credit, de a îndeplini funcţia autorităţilor competente în ceea
ce priveşte instituţiile de credit în legătură cu
pieţele instrumentelor financiare şi de a preveni utilizarea
sistemului financiar în scopul spălării banilor şi al
finanţării terorismului.
(23)     BCE ar trebui să
îndeplinească sarcinile care îi sunt atribuite cu scopul de a asigura
siguranţa şi soliditatea instituţiilor de credit şi
stabilitatea sistemului financiar din Uniune, precum şi unitatea şi
integritatea pieţei interne, asigurând astfel protecţia
deponenţilor şi îmbunătăţind funcţionarea pieţei
interne, în conformitate cu cadrul de reglementare unic al serviciilor
financiare din Uniune.
(24)     Atribuirea unor sarcini de
supraveghere Băncii Centrale Europene în ceea ce priveşte o parte a
statelor membre ar trebui să fie în concordanţă cu cadrul
Sistemului european de supraveghere financiară (SESF) înfiinţat în
2010 şi cu obiectivul său fundamental de a elabora cadrul de
reglementare unic şi de a spori convergenţa practicilor de
supraveghere pe întreg teritoriul Uniunii. Cooperarea dintre
autorităţile de supraveghere bancară şi
autorităţile de supraveghere a pieţelor asigurărilor
şi valorilor mobiliare este importantă pentru a aborda chestiunile de
interes comun şi a asigura o supraveghere adecvată a
instituţiilor de credit care operează şi în sectorul
asigurărilor şi al valorilor mobiliare. Prin urmare, BCE ar trebui
să fie obligată să coopereze strâns cu ABE, cu Autoritatea
Europeană pentru valori mobiliare şi pieţe şi cu
Autoritatea europeană pentru asigurări şi pensii
ocupaţionale, în cadrul SESF.
(25)     Pentru a asigura coerenţa
dintre responsabilităţile de supraveghere conferite BCE şi
procesul de luare a deciziilor din cadrul ABE, BCE ar trebui să coordoneze
o poziţia comună a reprezentanţilor autorităţilor
naţionale ale statelor membre participante în ceea ce priveşte
aspectele care intră în sfera sa de competenţe.
(26)     BCE ar trebui să-şi
îndeplinească sarcinile sub rezerva şi în conformitate cu toate
normele de drept ale Uniunii, inclusiv cu totalitatea legislaţiei primare
şi secundare a Uniunii, cu deciziile Comisiei în domeniul ajutoarelor de
stat, cu normele privind concurenţa şi controlul fuzionărilor
şi cu cadrul de reglementare unic aplicabil tuturor statelor membre. ABE
este însărcinată cu elaborarea de proiecte de standarde tehnice,
precum şi de orientări şi recomandări care să asigure
convergenţa în materie de supraveghere şi coerenţa rezultatelor
activităţilor de supraveghere pe teritoriul Uniunii. BCE nu ar trebui
să înlocuiască exercitarea acestor atribuţii de către ABE
şi, prin urmare, ar trebui să exercite competenţe privind
adoptarea de regulamente în conformitate cu articolul 132 din TFUE doar în
situaţiile în care acte ale Uniunii adoptate de Comisia Europeană pe
baza propunerilor elaborate de ABE sau a orientărilor şi
recomandărilor emise de ABE nu tratează suficient de detaliat ori nu
tratează deloc anumite aspecte necesare pentru exercitarea
corespunzătoare a sarcinilor BCE.
(27)     Pentru a se asigura că
instituţiile de credit, holdingurile financiare şi holdingurile
financiare mixte aplică normele şi deciziile în materie de
supraveghere, ar trebui impuse sancţiuni eficiente, proporţionale
şi disuasive în caz de încălcări. În conformitate cu
articolul 132 alineatul (3) din TFUE şi cu
Regulamentul (CE) nr. 2532/98 al Consiliului din 23 noiembrie 1998 cu
privire la atribuţiile Băncii Centrale Europene în materie de
sancţiuni[9],
BCE are dreptul de a impune amenzi sau penalităţi cu titlu
cominatoriu asupra întreprinderilor pentru nerespectarea obligaţiilor care
decurg din regulamentele şi deciziile sale. Mai mult, pentru a permite BCE
să îşi îndeplinească eficient sarcinile referitoare la
asigurarea respectării normelor în materie de supraveghere prevăzute
în legislaţia direct aplicabilă a Uniunii, BCE ar trebui să fie
împuternicită să impună sancţiuni pecuniare
instituţiilor de credit, holdingurilor financiare şi holdingurilor
financiare mixte pentru încălcarea acestor norme. Autorităţile
naţionale ar trebui să-şi păstreze competenţa de a
aplica sancţiuni în caz de nerespectare a obligaţiilor care decurg
din legislaţia naţională de transpunere a directivelor Uniunii.
În plus, dacă BCE consideră că pentru îndeplinirea sarcinilor
sale este necesară aplicarea unei sancţiuni în cazul unor astfel de
încălcări, ea ar trebui să fie în măsură să
sesizeze autorităţile naţionale în acest sens.
(28)     Autorităţile
naţionale de supraveghere deţin o expertiză bogată şi
de lungă durată în ceea ce priveşte supravegherea
instituţiilor de credit aflate pe teritoriul lor şi cunosc în detaliu
caracteristicile economice, organizaţionale şi culturale ale
acestora. În acest scop, ele dispun de un personal numeros de înaltă
calificare, care activează exclusiv în acest domeniu. Prin urmare, pentru
a asigura o supraveghere europeană de înaltă calitate,
autorităţile naţionale de supraveghere ar trebui să
sprijine BCE în pregătirea şi punerea în aplicare a oricăror
acte referitoare la îndeplinirea sarcinilor de supraveghere ale BCE. Aceasta ar
trebui să includă mai exact evaluările curente ale
situaţiei unei bănci şi controalele la faţa locului
aferente.
(29)     În ceea ce priveşte supravegherea
băncilor transfrontaliere, active atât în interiorul cât şi în afara
zonei euro, BCE ar trebui să coopereze îndeaproape cu
autorităţile competente ale statelor membre neparticipante. În
calitate de autoritate competentă, BCE trebuie să se supună
obligaţiilor aferente de cooperare şi schimb de informaţii în
conformitate cu legislaţia Uniunii şi ar trebui să participe pe
deplin în cadrul colegiilor autorităţilor de supraveghere. În plus,
deoarece exercitarea atribuţiilor de supraveghere de către o
instituţie europeană aduce beneficii clare în ceea ce priveşte
stabilitatea financiară şi integrarea sustenabilă a pieţei,
statele membre care nu participă la moneda comună ar trebui să
aibă şi ele, prin urmare, posibilitatea de a participa la noul mecanism.
Cu toate acestea, condiţia prealabilă necesară pentru
exercitarea cu eficienţă a atribuţiilor de supraveghere este ca
deciziile de supraveghere să fie puse în aplicare pe deplin şi
fără întârziere. Statele membre care doresc să participe la noul
mecanism ar trebui, prin urmare, să se angajeze să ia toate
măsurile pentru ca autorităţile lor naţionale competente
să respecte şi să adopte toate măsurile solicitate de BCE
în legătură cu instituţiile de credit. BCE ar trebui să fie
în măsură să stabilească o cooperare strânsă cu
autorităţile competente ale unui stat membru care nu participă
la moneda comună. Aceasta ar trebui să fie obligată să
stabilească cooperarea în cazul în care sunt îndeplinite condiţiile
prevăzute în prezentul regulament. Condiţiile în care
reprezentanţii autorităţilor competente ale statelor membre care
au stabilit o cooperare strânsă iau parte la activităţile
consiliului de supraveghere ar trebui să permită cea mai mare
implicare posibilă a acestor reprezentanţi, luând în considerare limitele
ce decurg din Statutul SEBC şi al BCE, în special în ceea ce priveşte
integritatea procesului său decizional.
(30)     Pentru a-şi putea
îndeplini atribuţiile, BCE ar trebui să deţină
competenţe adecvate în materie de supraveghere. Dreptul Uniunii privind
supravegherea prudenţială a instituţiilor de credit prevede
conferirea anumitor prerogative autorităţilor competente desemnate de
statele membre în aceste scopuri. În măsura în care aceste competenţe
se înscriu în domeniul de aplicare al sarcinilor de supraveghere atribuite BCE,
în ceea ce priveşte statele membre participante, BCE ar trebui să fie
considerată autoritatea competentă şi ar trebui să
deţină prerogativele conferite autorităţilor competente de
către dreptul Uniunii. Aceasta include competenţele conferite prin
aceste acte autorităţilor competente ale statelor membre de origine
şi gazdă, precum şi competenţele conferite
autorităţilor desemnate.
(31)     Pentru a-şi îndeplini
sarcinile cu eficienţă, BCE ar trebui să aibă posibilitatea
de a solicita toate informaţiile necesare şi de a efectua
investigaţii şi inspecţii la faţa locului. Aceste
prerogative ar trebui să se aplice entităţilor supravegheate,
persoanelor implicate în activităţile acestor entităţi
şi părţilor terţe conexe, părţilor terţe
către care entităţile respective au externalizat anumite
funcţii sau activităţi operaţionale, persoanelor care
deţin orice fel de legături sau de relaţii strânse şi
extinse cu activităţile entităţilor respective, inclusiv
personalului unei entităţi supravegheate care nu este direct implicat
în activităţile sale, dar care, datorită funcţiei
deţinute în cadrul entităţii, poate deţine informaţii
importante în legătură cu o chestiune specifică şi societăţilor
care au prestat servicii acestor entităţi. BCE ar trebui să
aibă posibilitatea de a solicita toate informaţii printr-o
simplă cerere, în temeiul căreia destinatarul nu este obligat să
furnizeze informaţiile, dar, în cazul în care face acest lucru în mod
voluntar, informaţiile furnizate nu trebuie să fie incorecte sau
să inducă în eroare şi trebuie furnizate fără
întârziere. BCE ar trebui de asemenea să aibă posibilitatea de a
solicita informaţii printr-o decizie.
(32)     În cazul în care
instituţiile de credit îşi exercită dreptul de stabilire sau de
prestare de servicii într-un alt stat membru, sau atunci când mai multe
entităţi dintr-un grup sunt stabilite în state membre diferite,
legislaţia Uniunii prevede proceduri specifice şi atribuirea de
competenţe fiecăruia dintre statele membre în cauză. În
măsura în care BCE preia anumite sarcini de supraveghere pentru toate
statele membre participante, aceste proceduri şi atribuiri nu ar trebui
să se aplice în cazul exercitării dreptului de stabilire sau de
prestare de servicii într-un alt stat membru participant.
(33)     În ceea ce priveşte
procedurile sale decizionale, BCE ar trebui să se supună normelor
şi principiilor generale ale Uniunii referitoare la un proces echitabil
şi la transparenţă. Dreptul destinatarilor deciziilor BCE de a
fi audiaţi ar trebui să fie pe deplin respectat.
(34)     Delegarea sarcinilor de
supraveghere implică o responsabilitate semnificativă pentru BCE de a
proteja stabilitatea financiară în Uniune şi de a-şi folosi
competenţele de supraveghere în modul cel mai eficient şi
proporţional. BCE ar trebui, prin urmare, să răspundă
pentru îndeplinirea acestor sarcini în faţa Parlamentului European şi
a Consiliului de Miniştri, respectiv a Eurogrupului, ca instituţii
democratice legitime care reprezintă cetăţenii Europei şi
statele membre. Acest lucru ar trebui să includă raportarea
periodică şi obligativitatea de a răspunde la întrebări. În
cazul în care autorităţile naţionale de supraveghere iau măsuri
în conformitate cu prezentul regulament, modalităţile de
responsabilizare prevăzute de legislaţia naţională ar
trebui să continue să se aplice.
(35)     BCE este responsabilă cu
îndeplinirea funcţiilor legate de politica monetară, în vederea
menţinerii stabilităţii preţurilor, în conformitate cu
articolul 127 alineatul (1) din TFUE. Exercitarea sarcinilor de
supraveghere are drept obiectiv de a proteja siguranţa şi soliditatea
instituţiilor de credit şi stabilitatea sistemului financiar. Pentru
a evita conflictele de interese şi a se asigura că fiecare
funcţie este exercitată în conformitate cu obiectivele aplicabile,
BCE ar trebui să se asigure că ele sunt exercitate complet separat.
(36)     Mai exact, în cadrul BCE ar
trebui instituit un consiliu de supraveghere care să includă
expertiza specifică a autorităţilor naţionale de
supraveghere şi să fie responsabil cu pregătirea deciziilor în
materie de supraveghere. Consiliul ar trebui să fie, prin urmare, prezidat
de un preşedinte şi de un vicepreşedinte aleşi de consiliul
guvernatorilor BCE şi compus, pe lângă aceştia, din
reprezentanţi ai BCE şi ai autorităţilor naţionale.
Pentru a permite o rotaţie adecvată, asigurând totodată
independenţa deplină a preşedintelui şi a
vicepreşedintelui, mandatul lor nu ar trebui să
depăşească cinci ani şi nu ar trebui să poată fi
reînnoit. Pentru a asigura o coordonare deplină cu activităţile
ABE şi cu politicile prudenţiale ale Uniunii, Autoritatea
bancară europeană şi Comisia Europeană ar trebui să
aibă calitatea de observatori în consiliul de supraveghere. Îndeplinirea
sarcinilor de supraveghere atribuite BCE impune adoptarea unui număr mare
de acte şi decizii complexe din punct de vedere tehnic, inclusiv decizii
privind instituţiile de credit individuale. Pentru îndeplinirea cu
eficienţă a acestor sarcini în conformitate cu principiul
separării de sarcinile legate de politica monetară, consiliul
guvernatorilor BCE ar trebui să fie în măsură să delege
consiliului de supraveghere anumite sarcini de supraveghere şi decizii
aferente definite cu claritate, sub rezerva supravegherii şi a responsabilităţii
consiliul guvernatorilor care poate furniza instrucţiuni şi
orientări acestui organism. Consiliul de supraveghere poate fi sprijinit
de către un comitet director, cu o componenţă mai limitată.
(37)     Consiliul de supraveghere
şi personalul BCE care îndeplineşte sarcinile de supraveghere ar
trebui să facă obiectul unor cerinţe corespunzătoare
privind secretul profesional. Cerinţe similare ar trebui să se aplice
schimbului de informaţii cu personalul BCE care nu este implicat în
activităţi de supraveghere. Acest lucru nu ar trebui să
împiedice BCE să facă schimb de informaţii, în limitele şi
condiţiile prevăzute de legislaţia relevantă a Uniunii,
inclusiv cu Comisia Europeană, în vederea îndeplinirii sarcinilor sale în
temeiul articolelor 107 şi 108 din TFUE şi în conformitate cu
legislaţia Uniunii privind supravegherea economică şi
bugetară întărită.
(38)     Pentru a-şi putea
îndeplini sarcinile de supraveghere în mod eficient, BCE ar trebui
să-şi îndeplinească sarcinile de supraveghere care îi sunt
atribuite în mod complet independent, în special faţă de
influenţa politică nejustificată şi faţă de
amestecul industriei de profil, care i-ar afecta independenţa
operaţională.
(39)     Pentru a-şi putea
îndeplini sarcinile de supraveghere în mod eficient, BCE ar trebui să
dispună de resurse adecvate. Aceste resurse ar trebui să fie
obţinute într-un mod care să asigure independenţa BCE
faţă de influenţe nejustificate din partea
autorităţilor naţionale competente şi a
participanţilor la piaţă, precum şi separarea dintre
politica monetară şi sarcinile de supraveghere. Costurile de
supraveghere ar trebui să fie în primul rând suportate de către
entităţile care fac obiectul acesteia. Prin urmare, exercitarea
sarcinilor de supraveghere de către BCE ar trebui să fie
finanţată, cel puţin parţial, prin taxe percepute de la
instituţiile de credit. Având în vedere transferarea unor sarcini de
supraveghere importante de la autorităţile naţionale către
BCE, este de aşteptat ca toate taxele de supraveghere datorate la nivel
naţional să poată fi reduse corespunzător
(40)     Un personal foarte motivat,
bine instruit şi imparţial este indispensabil pentru o supraveghere
eficientă. Pentru a crea un mecanism cu adevărat integrat de
supraveghere, ar trebui prevăzute schimburi şi detaşări de
personal adecvate, cu şi între autorităţile naţionale de
supraveghere şi BCE. În cazul în care este necesar pentru a evita
conflictele de interese, în special în supravegherea băncilor mari, BCE ar
trebui să poată solicita ca echipele naţionale de supraveghere
să implice, de asemenea, personalul de la autorităţile
competente ale altor state membre participante.
(41)     Având în vedere globalizarea
serviciilor bancare şi importanţa sporită a standardelor
internaţionale, BCE ar trebui să îşi îndeplinească
sarcinile în respectul standardelor internaţionale şi în dialog
şi cooperare strânsă cu autorităţile de supraveghere din
afara Uniunii, fără a se suprapune rolului internaţional al ABE.
Ea ar trebui să fie împuternicită să dezvolte contacte şi
să încheie acorduri administrative cu autorităţile de
supraveghere şi administraţiile din ţări terţe şi
cu organizaţiile internaţionale, sub rezerva coordonării cu ABE
şi cu respectarea deplină a rolurilor existente şi a
respectivelor competenţe ale statelor membre şi ale
instituţiilor Uniunii Europene.
(42)     Directiva 95/46/CE a
Parlamentului European şi a Consiliului din 24 octombrie 1995
privind protecţia persoanelor fizice în ceea ce priveşte prelucrarea
datelor cu caracter personal şi libera circulaţie a acestor date[10] şi Regulamentul (CE)
nr. 45/2001 al Parlamentului European şi al Consiliului din
18 decembrie 2000 privind protecţia persoanelor fizice cu
privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituţiile
şi organele comunitare şi privind libera circulaţie a acestor
date[11]
se aplică pe deplin prelucrării datelor cu caracter personal în
sensul prezentului regulament.
(43)     Regulamentul (CE)
nr. 1073/1999 al Parlamentului European şi al Consiliului din 25 mai
1999 privind investigaţiile efectuate de Oficiul European de Lupta
Antifraudă (OLAF)[12]
se aplică BCE. BCE a aderat de asemenea la Acordul interinstituţional
din 25 mai 1999 încheiat între Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene
şi Comisia Comunităţilor Europene privind anchetele interne
efectuate de Oficiul European de Luptă Antifraudă.
(44)     Pentru a se asigura că
instituţiile de credit fac obiectul unei supravegheri de cea mai
înaltă calitate, nestingherite de alte consideraţii de natură
neprudenţială şi că impactele negative ale evoluţiilor
pieţei, care se influenţează reciproc şi care afectează băncile şi statele
membre, sunt abordate în timp util şi cu eficienţă, BCE ar
trebui să treacă în cel mai scurt timp posibil la îndeplinirea unor
sarcini specifice de supraveghere. Cu toate acestea, transferul sarcinilor de
supraveghere de la autorităţile naţionale de supraveghere la BCE
necesită o anumită pregătire. Prin urmare, ar trebui
prevăzută o perioadă de tranziţie. Numărul băncilor
care fac obiectul supravegherii de către BCE ar trebui să
crească progresiv, ţinând seama de relevanţa supravegherii
acestor bănci pentru a asigura stabilitatea financiară. Ca prim pas,
BCE ar trebui să poată aplica sarcinile sale de supraveghere
oricărei bănci, în special băncilor care au primit sau au solicitat
asistenţă financiară publică. Ulterior, ar trebui acoperite
băncile de importanţă sistemică europeană,
stabilită conform expunerilor totale şi activităţilor
transjurisdicţionale ale acestora. Expunerile totale ar trebui calculate
în funcţie de metodele definite în acordul Basel III al Comitetului
de la Basel pentru supraveghere bancară privind calculul efectului de
pârghie şi definirea fondurilor proprii de nivel 1. Procesul de
tranziţie ar trebui finalizat cel târziu în termen de un an de la data
intrării în vigoare a prezentului regulament.
(45)     Cadrul actual al
cerinţelor prudenţiale pentru instituţiile de credit şi
supravegherea suplimentară a conglomeratelor financiare este format din
directive care prevăd un număr semnificativ de opţiuni şi
drepturi ale statelor membre atunci când circumscriu competenţele
autorităţilor de resort. Până la adoptarea de noi acte
legislative ale Uniunii, care să clarifice prerogativele pe care
autorităţile competente le vor deţine în mod direct şi
fără referire la opţiunile sau drepturile statelor membre, BCE
nu poate lua nicio decizie direct aplicabilă instituţiilor de credit,
holdingurilor financiare sau holdingurilor financiare mixte. În această
fază de tranziţie BCE ar trebui să îşi exercite prin urmare
sarcinile doar prin transmiterea de instrucţiuni de acţiune
către autorităţile naţionale competente.
(46)     Prezentul regulament
respectă drepturile fundamentale şi principiile recunoscute de Carta
Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene, mai exact dreptul la protecţia
datelor cu caracter personal, libertatea de a desfăşura o activitate
comercială, dreptul la o cale de atac eficientă şi la un proces
echitabil şi trebuie să fie pus în aplicare în conformitate cu aceste
drepturi şi principii.
(47)     Deoarece obiectivele
prezentului regulament, şi anume instituirea unui cadru eficient şi
eficace pentru îndeplinirea sarcinilor specifice de supraveghere a
instituţiilor de credit de către o instituţie a UE şi
asigurarea aplicării coerente a cadrului de reglementare unic în ceea ce
priveşte instituţiile de credit, nu pot fi realizate în mod
satisfăcător la nivelul statelor membre ci – date fiind structura
panunională a pieţei bancare şi impactul avut de intrarea în
criză a băncilor asupra altor state membre – ele pot fi realizate în
mai mare măsură la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri,
în conformitate cu principiul subsidiarităţii prevăzut la
articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu
principiul proporţionalităţii, enunţat la respectivul articol,
prezentul regulament nu depăşeşte ceea ce este necesar pentru
atingerea acestor obiective.
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Capitolul I
Obiect şi definiţii
Articolul 1
Obiect
Prezentul regulament atribuie Băncii
Centrale Europene sarcini specifice privind politicile legate de supravegherea
prudenţială a instituţiilor de credit, în vederea
promovării siguranţei şi solidităţii
instituţiilor de credit şi a stabilităţii sistemului
financiar, ţinând seama în mod corespunzător de unitatea şi
integritatea pieţei interne.
Articolul 2
Definiţii
În sensul prezentului regulament, se
aplică următoarele definiţii:
(1)
„stat membru participant” înseamnă un stat
membru a cărui monedă este euro;
(2)
„autoritate naţională competentă”
înseamnă autoritatea naţională competentă desemnată de
către statele membre participante, în conformitate cu
Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din
14 iunie 2006 privind iniţierea şi exercitarea
activităţii instituţiilor de credit (reformare)[13] şi
Directiva 2006/49/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din
14 iunie 2006 privind rata de adecvare a capitalului întreprinderilor
de investiţii şi al instituţiilor de credit (reformare)[14];
(3)
„instituţii de credit” înseamnă
instituţii de credit în sensul definiţiei de la articolul 4
alineatul (1) din Directiva 2006/48/CE;
(4)
„holding financiar” înseamnă un holding
financiar conform definiţiei de la articolul 4 alineatul (19) din
Directiva 2006/48/CE;
(5)
„holding financiar mixt” înseamnă un holding
financiar mixt în sensul articolului 2 alineatul (15) din
Directiva 2002/87/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 16
decembrie 2002 privind supravegherea suplimentară a instituţiilor de
credit, a întreprinderilor de asigurare şi a întreprinderilor de
investiţii care aparţin unui conglomerat financiar[15];
(6)
„conglomerat financiar” înseamnă un
conglomerat financiar în sensul definiţiei de la articolul 2
alineatul (14) din Directiva 2002/87/CE;
Capitolul II
Cooperare şi atribuţii
Articolul 3
Cooperare
BCE cooperează îndeaproape cu Autoritatea
bancară europeană, cu Autoritatea europeană pentru valori
mobiliare şi pieţe, cu Autoritatea europeană pentru
asigurări şi pensii ocupaţionale şi cu Comitetul european
pentru risc sistemic, care fac parte din Sistemului european de supraveghere
financiară instituit prin articolul 2 din Regulamentele (UE) nr.
1093/2010, (UE) nr. 1094/2010 şi (UE) nr. 1095/2010.
Articolul 4
Atribuţii conferite BCE
1.           În conformitate cu
dispoziţiile relevante ale dreptului Uniunii, BCE deţine
competenţa exclusivă, în scopuri de supraveghere
prudenţială, în ceea ce priveşte îndeplinirea următoarelor
sarcini în legătură cu toate instituţiile de credit stabilite în
statele membre participante:
(a)
acordarea şi retragerea autorizaţiilor
instituţiilor de credit;
(b)
evaluarea achiziţiilor şi a
vânzărilor de participaţii la instituţii de credit;
(c)
asigurarea respectării tuturor acelor acte ale
Uniunii care impun instituţiilor de credit cerinţe prudenţiale
în legătură cu cerinţele de fonduri proprii, limitele largi de
expunere, lichiditatea sau efectul de levier, precum şi a raportării
şi publicării informaţiilor referitoare la aceste chestiuni;
(d)
doar în cazuri specifice, prevăzute prin acte
ale Uniunii, stabilirea de cerinţe prudenţiale mai stricte şi
aplicarea de măsuri suplimentare instituţiilor de credit;
(e)
impunerea de rezerve de capital care urmează
să fie deţinute de instituţiile de credit, în plus
faţă de cerinţele de fonduri proprii menţionate la
litera (c), inclusiv stabilirea ratelor rezervelor contraciclice, precum
şi orice alte măsuri care vizează abordarea riscurilor sistemice
sau macroprudenţiale, în cazurile prevăzute în mod specific în acte
ale Uniunii;
(f)
aplicarea în cazul instituţiilor de credit a
unor cerinţe privind existenţa unor principii, procese şi
mecanisme solide de guvernanţă şi a unor procese interne
eficiente de evaluare a gradului de adecvare a capitalului;
(g)
determinarea măsurii în care principiile,
strategiile procesele şi mecanismele puse în aplicare de instituţiile
de credit, precum şi fondurile proprii deţinute de acestea
asigură o administrare şi o acoperire solidă a propriilor
riscuri şi, pe baza acestei supravegheri prudenţiale, impunerea
asupra instituţiilor de credit a unor cerinţe de fonduri proprii
specifice, suplimentare, a unor cerinţe specifice de publicare, a unor
cerinţe specifice de lichiditate şi a altor măsuri, în cazurile
specifice prevăzute în acte ale Uniunii;
(h)
efectuarea, în cazul instituţiilor de credit,
a unor teste de stres de supraveghere cu scopul de a sprijini supravegherea
prudenţială;
(i)
asigurarea unei supravegheri pe bază
consolidată în cazul instituţiilor de credit‑mamă cu
sediul într-unul dintre statele membre participante, inclusiv în cazul
holdingurilor financiare şi al holdingurilor financiare mixte şi
participarea la supravegherea pe bază consolidată, inclusiv în cadrul
colegiilor supraveghetorilor, în cazul instituţiilor‑mamă care
nu-şi au sediul într-unul dintre statele membre participante.
(j)
participarea la supravegherea suplimentară a
unui conglomerat financiar, în ceea ce priveşte instituţiile de
credit incluse în acesta şi asumarea sarcinilor de coordonator, în cazul
în care BCE este desemnată coordonator pentru un conglomerat financiar, în
conformitate cu criteriile prevăzute de legislaţia relevantă a
Uniunii;
(k)
îndeplinirea unor atribuţii de supraveghere în
ceea ce priveşte intervenţia timpurie în cazul în care o
instituţie de credit nu îndeplineşte sau este susceptibilă
să nu îndeplinească cerinţele prudenţiale aplicabile, cum ar
fi planurile de redresare şi acordurile de sprijin financiar intragrup, în
coordonare cu autorităţile de rezoluţie competente;
(l)
coordonarea şi exprimarea unei poziţii
comune a reprezentanţilor autorităţilor competente ale statelor
membre participante, atunci când participă în Consiliul supraveghetorilor
şi în Consiliul de administraţie al Autorităţii bancare
europene, în privinţa problemelor legate de atribuţiile conferite BCE
prin prezentul regulament.
2.           Pentru instituţiile de
credit cu sediul într-un stat membru neparticipant, care înfiinţează
o sucursală sau furnizează servicii transfrontaliere într-un stat
membru participant, BCE îndeplineşte acele sarcini prevăzute la
alineatul (1) pentru care autorităţile naţionale competente
ale statului membru participant deţin competenţe.
3.           Sub rezerva normelor de drept
relevante ale Uniunii şi, mai exact, a oricărui act legislativ sau
nelegislativ şi în conformitate cu acestea, BCE poate adopta regulamente
şi recomandări şi poate lua decizii privind implementarea sau
aplicarea legislaţiei Uniunii, în măsura necesară pentru
îndeplinirea sarcinilor care îi sunt atribuite prin prezentul regulament.
4.           Prezentul regulament nu aduce
atingere responsabilităţilor şi competenţele aferente ale
autorităţilor competente ale statelor membre participante privind
îndeplinirea acelor atribuţii de supraveghere care nu sunt menţionate
în prezentul regulament.
Articolul 5
Autorităţile naţionale
1.           BCE îşi
îndeplineşte sarcinile în cadrul unui Mecanism de supraveghere unic compus
din BCE şi autorităţile naţionale competente.
2.           Autorităţile
naţionale competente asistă BCE, la cererea acesteia, în ceea ce
priveşte pregătirea şi punerea în aplicare a oricăror acte
referitoare la atribuţiile prevăzute la articolul (4),
3.           BCE organizează
modalităţile practice de punere în aplicare a dispoziţiilor
alineatului (2) de către autorităţile naţionale de
supraveghere în îndeplinirea sarcinilor sale. Ea defineşte în mod clar
cadrul şi condiţiile în care autorităţile naţionale
competente trebuie să desfăşoare aceste activităţi.
4.           Autorităţile naţionale
competente respectă instrucţiunile date de BCE.
Articolul 6
Cooperare strânsă cu
autorităţile competente ale statelor membre neparticipante
1.           În limitele prevăzute la
prezentul articol, BCE îndeplineşte atribuţiile din domeniile
menţionate la articolul (4) alineatele (1) şi (2) în
legătură cu instituţiile de credit cu sediul într-un stat membru
a cărui monedă nu este euro, în cazul în care între BCE şi
autoritatea naţională competentă a statului membru respectiv a
fost instituită o cooperare strânsă, în conformitate cu prezentul
articol.
În acest scop, BCE poate prezenta orientări
sau adresa cereri autorităţii naţionale competente a statului
membru neparticipant.
2.           Cooperarea strânsă
dintre BCE şi autoritatea naţională competentă a unui stat
membru neparticipant se stabileşte printr-o decizie adoptată de BCE,
atunci când sunt îndeplinite următoarele condiţii:
(a)
statul membru în cauză notifică
celorlalte state membre, Comisiei, BCE şi ABE cererea de a intra în
strânsă cooperare cu BCE în ceea ce priveşte exercitarea
atribuţiilor prevăzute la articolul (4), în legătură cu
toate instituţiile de credit care au sediul în statul membru în
cauză;
(b)
În notificare, statul membru vizat se
angajează:
–
să se asigure că autoritatea sa
naţională competentă va respecta toate orientările sau
cererile emise de BCE;
–
să furnizeze, cu privire la instituţiile
de credit care au sediul în respectivul stat membru, toate informaţiile pe
care BCE le-ar putea solicita în vederea efectuării unei evaluări
cuprinzătoare a acelor instituţii de credit.
(c)
Statul membru în cauză a adoptat acte
legislative naţionale pentru a se asigura că autoritatea sa
naţională competentă va fi obligată să adopte toate
măsurile referitoare la instituţiile de credit, solicitate de
către BCE, în conformitate cu alineatul (5).
3.           În conformitate cu Statutul
SEBC şi al BCE, decizia menţionată la alineatul (2)
stabileşte condiţiile în care reprezentanţii
autorităţilor competente ale statelor membre care au stabilit o
cooperare strânsă în conformitate cu prezentul articol iau parte la
lucrările Consiliului de supraveghere.
4.           Decizia prevăzută
la alineatul (2) se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii
Europene. Decizia se aplică la 14 zile după publicare.
5.           În cazul în care BCE
consideră că referitor la sarcinile prevăzute la
alineatul (1) ar trebui adoptată o măsură de către
autoritatea competentă a unui stat membru vizat în legătură cu o
instituţie de credit, un holding financiar sau un holding financiar mixt,
ea înaintează o cerere respectivei autorităţi competente,
specificând un interval de timp relevant. Acest interval de timp nu trebuie
să fie mai mic de 48 de ore, cu excepţia cazului în care adoptarea
mai timpurie este indispensabilă pentru a preveni daune ireparabile.
Autoritatea competentă a statului membru vizat trebuie să ia toate
măsurile necesare, în conformitate cu obligaţia prevăzută
la alineatul (2) litera (c).
5.           Atunci când condiţiile
prevăzute la alineatul (2) literele (a)‑(c) nu mai sunt
îndeplinite de către un stat membru vizat sau în cazul în care autoritatea
sa competentă nu acţionează în conformitate cu obligaţia
prevăzută la alineatul (2) litera (c), BCE poate decide
încheierea cooperării strânse cu statul membru în cauză.
Decizia se notifică statului membru în
cauză şi se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Decizia indică data de la care ea se aplică, ţinând seama în mod
corespunzător de eficacitatea supravegherii şi de interesele legitime
ale instituţiilor de credit.
Articolul 7
Relaţii internaţionale
Fără a aduce atingere
competenţelor respective ale statelor statele membre şi ale
celorlalte instituţii ale Uniunii, în ceea ce priveşte sarcinile
atribuite de prezentul regulament Băncii Centrale Europene, BCE poate
stabili contacte şi încheia acorduri administrative cu autorităţile
de supraveghere, organizaţiile internaţionale şi
administraţiile din ţări terţe, sub rezerva unei
coordonări corespunzătoare cu ABE. Aceste acorduri nu creează
obligaţii juridice în ceea ce priveşte Uniunea şi statele sale
membre.
Capitolul III
Competenţe în materie de supraveghere
şi investigare
Articolul 8
Competenţe în materie de supraveghere
şi investigare
1            În scopul îndeplinirii
sarcinilor care îi sunt atribuite în temeiul articolului 4
alineatele (1) şi (2), BCE este considerată autoritatea
competentă a statelor membre participante în conformitate cu actele
relevante ale dreptului Uniunii, ea deţinând toate competenţele
şi obligaţiile deţinute de autorităţile competente în
temeiul actelor respective.
În scopul îndeplinirii sarcinilor menţionate
la articolul 4 alineatele (1) şi (2), BCE trebuie
considerată autoritatea desemnată în conformitate cu actele relevante
ale dreptului Uniunii şi deţine competenţele şi
obligaţiile deţinute de autorităţile competente în temeiul
actelor respective.
2            În scopul îndeplinirii
sarcinilor care îi sunt atribuite în temeiul articolului 4
alineatele (1) şi (2), BCE deţine competenţele de
investigare stipulate în secţiunea I.
SECŢIUNEA 1
Competenţe de investigare
Articolul 9
Solicitări de informaţii
1.           Prin intermediul unei simple
cereri sau al unei decizii, BCE poate solicita furnizarea tuturor
informaţiilor necesare pentru îndeplinirea sarcinilor care îi sunt
atribuite prin prezentul regulament, inclusiv a unor informaţii care
trebuie furnizate la intervale repetate şi în formate specificate în
scopuri de supraveghere şi statistice, de la următoarele persoane
fizice sau juridice:
(a)
instituţii de credit;
(b)
holdinguri financiare;
(c)
holdinguri financiare mixte;
(d)
holdinguri cu activitate mixtă;
(e)
persoane implicate în activităţile
entităţilor menţionate la literele (a)‑(d) şi
părţile terţe conexe;
(f)
părţi terţe către care
entităţile menţionate la literele (a)‑(d) au
externalizat anumite funcţii sau activităţi operaţionale;
(g)
persoane ce deţin orice fel de legături
sau de relaţii strânse şi extinse cu activităţile
entităţilor menţionate la literele (a)‑(d);
(h)
autorităţile naţionale competente.
2.           Persoanele menţionate la
alineatul (1) furnizează informaţiile solicitate.
Articolul 10
Investigaţii generale
1.           Pentru a-şi îndeplini sarcinile
care îi sunt atribuite prin prezentul regulament, BCE poate efectua toate
investigaţiile necesare în legătură cu persoanele
menţionate la articolul 9 alineatul (1) literele (a)-(g). În
acest scop, BCE are dreptul:
(a)
să solicite prezentarea de documente;
(b)
să examineze evidenţele şi
registrele persoanelor menţionate la articolul 9 alineatul (1)
literele (a)-(g) şi să ridice copii sau extrase ale acestor
evidenţe şi registre;
(c)
să obţină explicaţii scrise sau
orale de la orice persoană menţionată la articolul 9
alineatul (1) literele (a)-(g) sau de la reprezentanţii ori personalul
acesteia;
(d)
să intervieveze orice altă persoană
fizică sau juridică care consimte să fie intervievată în
scopul colectării de informaţii referitoare la obiectul unei
investigaţii;
2.           Persoanele prevăzute la
articolul 9 alineatul (1) literele (a)-(g) se supun
investigaţiilor lansate pe baza unei decizii a BCE.
Atunci când o persoană
obstrucţionează desfăşurarea anchetei, statul membru
participant în care sunt situate sediile respective acordă asistenţa
necesară, inclusiv accesul BCE la sediile comerciale ale persoanelor
juridice menţionate la articolul 9 alineatul (1) literele
(a)-(g), astfel încât drepturile sus-menţionate să poată fi exercitate.

Articolul 11
Inspecţii la faţa locului
1.           Pentru a-şi îndeplini
sarcinile care îi sunt atribuite prin prezentul regulament, BCE poate efectua
toate inspecţiile necesare la faţa locului, la sediile de activitate
ale persoanelor juridice menţionate la articolul 9 alineatul (1)
literele (a)-(g), în conformitate cu articolul 12. Atunci când
desfăşurarea corespunzătoare şi eficienţa
inspecţiei impun acest lucru, BCE poate efectua inspecţia la
faţa locului fără să anunţe în prealabil.
2.           Funcţionarii şi
alte persoane autorizate de BCE pentru a efectua o inspecţie la faţa
locului pot intra în orice sediu comercial şi pe orice teren al
persoanelor juridice care fac obiectul unei decizii de investigare adoptate de
BCE şi deţin toate competenţele prevăzute la articolul 10
alineatul (1). Aceştia au, de asemenea, competenţa de a sigila
orice sediu comercial, registru sau evidenţă, în măsura în care
acest lucru este necesar inspecţiei şi pe perioada acesteia.
3.           Persoanele menţionate la
articolul 9 alineatul (1) literele (a)-(g) se supun
inspecţiilor la faţa locului dispuse pe baza unei decizii a BCE.
4.           La cererea BCE,
funcţionarii autorităţii competente din statul membru în care
urmează să se desfăşoare inspecţia, precum şi
funcţionarii autorizaţi sau numiţi de către aceasta,
asistă în mod activ funcţionarii BCE şi celelalte persoane
autorizate de către aceasta. În acest scop, ei beneficiază de
competenţele prevăzute la alineatul (2). Funcţionarii
autorităţii competente a statului membru participant în cauză
pot participa, de asemenea, la cerere, la inspecţiile la faţa
locului.
5.           În cazul în care
funcţionarii şi celelalte persoane conexe autorizate de către
BCE constată că o persoană se opune unei inspecţii dispuse
în temeiul prezentului articol, autoritatea competentă a statului membru
participant le acordă asistenţa necesară.
Articolul 12
Autorizarea de către o autoritate
judiciară
1.           Dacă inspecţiile la
faţa locului menţionate la articolul 11 alineatul (1) sau
asistenţa menţionată la articolul 11 alineatul (5)
necesită o autorizaţie din partea unei autorităţi judiciare
în temeiul normelor naţionale, această autorizaţie trebuie
solicitată.
2.           În cazul în care
autorizaţia menţionată la alineatul (1) este
solicitată, autoritatea judiciară naţională verifică
autenticitatea deciziei BCE şi se asigură că măsurile
coercitive preconizate nu sunt nici arbitrare, nici excesive, având în vedere
obiectul inspecţiei. Cu ocazia verificării
proporţionalităţii măsurilor coercitive, autoritatea
judiciară naţională poate solicita BCE explicaţii
detaliate, în special cu privire la motivele pentru care BCE suspectează
că a avut loc o încălcare a actelor relevante ale dreptului Uniunii,
cu privire la gravitatea respectivei încălcări şi la natura
implicării persoanei supuse măsurilor coercitive. Autoritatea
judiciară naţională nu trebuie să reexamineze însă
necesitatea efectuării inspecţiei sau să solicite să-i fie
furnizate informaţiile conţinute în dosarul BCE. Curtea de
Justiţie a Uniunii Europene este singurul organism care poate reexamina
legalitatea deciziei BCE.
SECŢIUNEA 2
Competenţe specifice de supraveghere
Articolul 13
Autorizare
1.           Orice cerere de
autorizaţie privind preluarea activităţii unei instituţii
de credit care urmează să fie înfiinţată într-un stat
membru participant trebuie înaintată autorităţilor naţionale
competente ale statului membru în care urmează să fie
înfiinţată instituţia de credit, în conformitate cu
cerinţele prevăzute în legislaţia naţională
relevantă.
În cazul în care instituţia de credit
respectă toate condiţiile de autorizare prevăzute în
legislaţia naţională a statului membru respectiv, autoritatea
naţională competentă ia decizia de a propune Băncii
Centrale Europene să acorde autorizaţia. Decizia se notifică
Băncii Centrale Europene şi instituţiei de credit în cauză.

Atunci când BCE primeşte propunerea din
partea autorităţii naţionale competente menţionate la al
doilea paragraf, ea acordă autorizaţia, dacă sunt îndeplinite
condiţiile prevăzute în dreptul Uniunii. Decizia se notifică
instituţiei de credit vizate.
2.           BCE poate retrage autorizaţia
în cazurile prevăzute în acte ale Uniunii, din proprie
iniţiativă sau la propunerea autorităţii naţionale
competente a statului membru în care instituţia de credit îşi are
sediul
Atunci când autoritatea naţională
competentă care a propus autorizarea în conformitate cu alineatul (1)
consideră că autorizaţia trebuie retrasă în conformitate cu
legislaţia naţională, ea înaintează o propunere Băncii
Centrale Europene în sensul respectiv. În acest caz, BCE poate retrage
autorizaţia.
Articolul 14
Competenţe ale autorităţilor
gazdă şi cooperarea pentru supravegherea consolidată
1.           Procedurile prevăzute în
actele Uniunii referitoare la instituţiile de credit care
intenţionează să înfiinţeze o sucursală sau
să-şi exercite libertatea de a presta servicii prin exercitarea
propriilor activităţi pe teritoriul unui alt stat membru, precum
şi competenţele aferente ale statelor membre de origine şi
gazdă se aplică între statele membre participante numai în sensul
sarcinilor neatribuite BCE prin articolul 4 din prezentul regulament.
2.           Dispoziţiile
prevăzute în actele Uniunii în ceea ce priveşte cooperarea dintre
autorităţile competente din diferite state membre la efectuarea
supravegherii pe bază consolidată nu se aplică în măsura în
care autorităţile competente implicate sunt autorităţile
competente ale statelor membre participante.
Articolul 15
Sancţiuni
1.           În scopul îndeplinirii
sarcinilor care îi sunt atribuite prin prezentul regulament, atunci când
instituţiile de credit, holdingurile financiare sau holdingurile financiare
mixte încalcă, în mod intenţionat sau din neglijenţă, o
dispoziţie a unor acte cu aplicabilitate directă ale Uniunii în
legătură cu care autorităţile competente au la
dispoziţie sancţiuni administrative pecuniare în conformitate cu
legislaţia Uniunii, BCE poate impune sancţiuni administrative
pecuniare de până la de două ori valoarea profiturilor obţinute
sau a pierderilor evitate ca urmare a încălcării, atunci când acestea
pot fi stabilite, sau de până la 10 % din cifra de afaceri
anuală totală din exerciţiul financiar precedent a unei persoane
juridice.
2.           Dacă persoana
juridică este o filială a unei întreprinderi-mamă, cifra de
afaceri totală anuală pertinentă menţionată la primul
paragraf este cea care rezultă din conturile consolidate ale întreprinderii‑mamă
ultime, în exerciţiul financiar precedent.
3.           Sancţiunile aplicate
sunt eficiente, proporţionale şi disuasive. Pentru a stabili
dacă trebuie impusă o sancţiune şi pentru a determina
sancţiunea corespunzătoare, BCE trebuie să ia în considerare
toate împrejurările relevante prevăzute în dreptul Uniunii.
4.           BCE aplică prezentul
articol în conformitate cu articolele (3) şi (5) din Regulamentul
(CE) nr. 2532/98 al Consiliului.
5.           În cazurile care nu
intră sub incidenţa alineatului (1), atunci când acest lucru
este necesar pentru îndeplinirea sarcinilor care îi sunt atribuite prin
prezentul regulament, BCE poate solicita autorităţilor naţionale
competente să ia măsuri pentru a garanta impunerea de sancţiuni
corespunzătoare. Sancţiunile aplicate de către
autorităţile naţionale competente vor fi eficiente,
proporţionale şi disuasive.
Primul paragraf se aplică în special
sancţiunilor pecuniare care urmează să fie impuse
instituţiilor de credit, holdingurilor financiare sau holdingurilor
financiare mixte pentru încălcări ale legislaţiei naţionale
de transpunere a directivelor relevante ale UE, precum şi oricăror
sancţiuni administrative sau măsuri care urmează să fie
impuse membrilor consiliul de administraţie sau oricăror alte
persoane care sunt responsabile, în temeiul dreptului naţional, de
comiterea unei încălcări de către o instituţie de credit,
un holding financiar sau un holding financiar mixt.
6.           BCE publică fiecare
sancţiune menţionată la alineatul (1) fără
întârzieri nejustificate, incluzând informaţii privind tipul şi
natura încălcării şi identitatea persoanelor responsabile,
exceptând situaţia în care această publicare ar periclita grav
stabilitatea pieţelor financiare. În cazurile în care publicarea ar cauza
părţilor implicate prejudicii disproporţionate, BCE publică
sancţiunea cu titlu anonim.
7.           Fără a aduce
atingere alineatelor (1)-(6), în scopul îndeplinirii sarcinilor care îi sunt
atribuite prin prezentul regulament, în caz de încălcare a regulamentelor
sau a deciziilor BCE, aceasta poate impune sancţiuni în conformitate cu
Regulamentul (CE) nr. 2532/98.
Capitolul IV
Principii organizaţionale
Articolul 16
Independenţa
1.           La îndeplinirea sarcinilor
atribuite prin prezentul regulament, BCE acţionează independent.
2.           Instituţiile, organismele,
oficiile şi agenţiile Uniunii pe de o parte şi guvernele
statelor membre, pe de altă parte, respectă această
independenţă.
Articolul 17
Responsabilitate
BCE este responsabilă în faţa
Parlamentului European şi a Consiliului pentru punerea în aplicare a prezentului
regulament, în conformitate cu prezentul capitol.
Articolul 18
Separarea de funcţia de politică
monetară
1.           La îndeplinirea sarcinilor
atribuite prin prezentul regulament, BCE urmăreşte exclusiv
obiectivele stabilite prin prezentul regulament.
2.           BCE îndeplineşte
sarcinile care îi sunt atribuite prin prezentul regulament separat de sarcinile
sale legate de politica monetară şi de orice alte sarcini. Sarcinile
atribuite BCE prin prezentul regulament nu interferează cu sarcinile BCE
legate de politica monetară, nici cu orice alte sarcini.
3.           În sensul
alineatelor (1) şi (2), BCE adoptă toate normele interne
necesare, inclusiv cele privind secretul profesional.
Articolul 19
Consiliul de supraveghere
1.           Planificarea şi
executarea sarcinilor atribuite BCE este realizată de un organism intern
format din patru reprezentanţi ai BCE numiţi de Comitetul executiv al
BCE şi din câte un reprezentant al autorităţii naţionale
competente de supraveghere a instituţiilor de credit din fiecare stat
membru participant (denumit în continuare „consiliul de supraveghere”).
2.           În plus, consiliul de
supraveghere include un preşedinte ales de membrii Consiliului
guvernatorilor dintre membri Comitetului executiv, cu excepţia
preşedintelui acestuia, şi un vicepreşedinte ales de către
Consiliul guvernatorilor BCE dintre membrii săi.
3.           Consiliul guvernatorilor BCE
poate delega consiliului de supraveghere îndeplinirea unor sarcini de
supraveghere clar definite şi luarea deciziilor aferente în ceea ce
priveşte o anumită instituţie de credit, un anumit holding
financiar sau un anumit holding financiar mixt ori în ceea ce priveşte un
grup de instituţii de credit, holdinguri financiare sau holdinguri
financiare mixte identificabile, care fac obiectul supravegherii de către
Consiliul guvernatorilor şi intră în sfera de responsabilitate a
acestuia.
4.           Consiliul de supraveghere
poate numi dintre membrii săi un comitet director cu o
componenţă mai limitată, care sprijină
activităţile sale, inclusiv pregătirea reuniunilor.
5.           Reprezentanţii
autorităţii competente din statele membre care au stabilit o
cooperare strânsă în conformitate cu articolul 6 iau parte la
activităţile consiliului de supraveghere în conformitate cu
condiţiile stabilite în decizia adoptată conform alineatelor 2
şi 3 de la articolul 6, respectând Statutul SEBC şi al BCE.
6.           Preşedintele
Autorităţii bancare europene şi un membru al Comisiei Europene
pot participa ca observatori la reuniunile Consiliului de supraveghere.
7.           Consiliul guvernatorilor
adoptă regulamentul de procedură al Consiliului de supraveghere,
inclusiv normele privind mandatele preşedintelui şi
vicepreşedintelui. Mandatul nu depăşeşte cinci ani şi
nu poate fi reînnoit.
Articolul 20
Secretul profesional şi schimbul de
informaţii
1.           Membrii Consiliului de
supraveghere şi personalul BCE care îndeplineşte sarcini de
supraveghere se supun cerinţelor referitoare la secretul profesional
prevăzute la articolul 37 din Protocolul nr. 4 şi în actele
relevante ale dreptului Uniunii, chiar şi după încetarea
atribuţiilor acestora.
2.           În scopul îndeplinirii
sarcinilor atribuite de prezentul regulament, BCE este autorizată, în
limitele şi în condiţiile prevăzute de actele cu putere de lege
ale Uniunii, să facă schimb de informaţii cu autorităţile
şi organismele naţionale şi europene în cazurile în care
legislaţia Uniunii permite autorităţilor naţionale
competente să divulge informaţii entităţilor respective sau
în cazurile în care statele membre pot prevedea astfel de dispoziţii cu
privire la divulgarea informaţiilor în temeiul legislaţiei Uniunii.
Articolul 21
Raportare
1.           BCE prezintă în fiecare
an Parlamentului European, Consiliului, Comisiei şi Eurogrupului un raport
privind executarea sarcinilor care îi sunt atribuite prin prezentul regulament.

2.           Preşedintele Consiliului
de supraveghere al BCE prezintă raportul sus-menţionat Parlamentului
European şi Eurogrupului în prezenţa reprezentanţilor
oricărui stat membru neparticipant care colaborează strâns cu BCE în
conformitate cu articolul 6.
3.           La cererea Parlamentului
European, preşedintele Consiliului de supraveghere poate fi audiat de
către comisiile competente ale Parlamentului European cu privire la
executarea sarcinilor de supraveghere ale acestuia.
4.           BCE răspunde oral sau în
scris întrebărilor adresate de Parlamentul European sau de Eurogrup.
Articolul 22
Resurse
BCE va dedica resursele necesare pentru
îndeplinirea sarcinilor care îi sunt atribuite prin prezentul regulament.
Articolul 23
Buget
1.           Cheltuielile suportate de BCE
pentru îndeplinirea sarcinilor care îi sunt atribuite prin prezentul regulament
se înscriu într-o secţiune separată a bugetului BCE.
2.           Ca parte a raportului
menţionat la articolul 22, BCE va prezenta un raport detaliat al
secţiunii din bugetul său dedicate supravegherii. Ea va publica conturile
anuale detaliate ale secţiunii din bugetul său dedicate
supravegherii, în conformitate cu articolul 26.2 din Statutul BCE şi din
Statutul SEBC.
Articolul 24
Taxe de supraveghere
1.           BCE percepe taxe de la
instituţiile de credit care să acopere cheltuielile legate de
sarcinile sale de supraveghere şi care nu depăşesc aceste
cheltuieli.
2.           Valoarea taxei percepute de
la o instituţie de credit este proporţională cu importanţa
şi profilul de risc al instituţiei de credit vizate.
Articolul 25
Schimburi de personal
1.           BCE asigură un schimb
şi o detaşare corespunzătoare de personal cu şi între
autorităţile naţionale competente.
2.           BCE solicită, după
caz, ca echipele de supraveghere ale autorităţilor naţionale
competente, care iau măsuri de supraveghere cu privire la o
instituţie de credit, un holding financiar sau un holding financiar mixt
situat într-unul dintre statele membre participante în conformitate cu
prezentul regulament să fie compuse şi din personal al
autorităţilor naţionale competente ale altor state membre
participante.
Capitolul V
Dispoziţii generale şi finale
Articolul 26
Reexaminare
Până la 31 decembrie 2015, Comisia
publică un raport privind punerea în aplicare a prezentului regulament.
Respectivul raport evaluează, printre altele:
(a) funcţionarea BCE în cadrul Sistemului
european de supraveghere financiară;
(b) eficacitatea regimurilor în materie de
independenţă şi responsabilitate;
(c) interacţiunea dintre BCE şi
Autoritatea bancară europeană
(d) gradul de adecvare al principiilor de guvernanţă,
inclusiv componenţa consiliului de supraveghere.
Raportul este transmis Parlamentului European
şi Consiliului. După caz, Comisia va face propunerile care se impun.
Articolul 27
Dispoziţii tranzitorii
1.           De la 1 iulie 2013,
BCE va îndeplini sarcinile de supraveghere care îi sunt atribuite în ceea ce
priveşte instituţiile de credit, holdingurile financiare şi
holdingurile financiare mixte de importanţă sistemică la nivel
european, la cel mai ridicat nivel de consolidare, în baza dimensiunii acestora
aşa cum rezultă din suma valorilor expunerilor tuturor activelor
şi a pasivelor extrabilanţiere care nu sunt deduse la calcularea
capitalului comun de rangul 1 în scopuri de reglementare, precum şi în
baza activităţii lor transfrontaliere, aşa cum rezultă din
creanţele transjurisdicţionale (de exemplu, depozitele şi alte
active deţinute de clienţi sau de alţi operatori financiari
situaţi în altă ţară) şi din pasive
transjurisdicţionale (de exemplu, împrumuturile şi notele angajate de
clienţi sau de alţi operatori financiari situaţi în altă
ţară), care, luate împreună, reprezintă cel puţin
jumătate din sectorul bancar în întreaga zonă euro, la
1 ianuarie 2013. BCE adoptă şi publică lista instituţiilor
sus-menţionate înaintea datei de 1 martie 2013.
2.           BCE îşi asumă
totalitatea sarcinilor care îi sunt atribuite prin prezentul regulament
până cel târziu la 1 ianuarie 2014.
3.           Înaintea datei de
1 ianuarie 2014, BCE poate începe exercitarea sarcinilor care îi sunt
atribuite prin prezentul regulament, printr-o decizie adresată
instituţiei de credit, holdingului financiar sau holdingului financiar
mixt şi autorităţii naţionale competente a statului membru
participant avut în vedere, mai ales în cazul în care instituţia de
credit, holdingul financiar sau holdingul financiar mixt a beneficiat sau a
solicitat asistenţă financiară din fonduri publice.
4.           După intrarea în vigoare
a prezentului regulament, în vederea asumării sarcinilor care îi revin în
conformitate cu alineatele (1)-(3), BCE poate solicita autorităţilor competente
ale statelor membre participante şi persoanelor menţionate la
articolul 9 să furnizeze toate informaţiile relevante pentru ca
BCE să poată efectua o evaluare completă a instituţiilor de
credit din statul membru participant. Instituţia de credit şi
autoritatea competentă furnizează informaţiile solicitate.
5.           Prin derogare de la
articolul (4) alineatul (3), de la intrarea în vigoare a prezentului
regulament şi până la abrogarea Directivelor 2006/48/CE şi
2006/49/CE şi înlocuirea lor cu noi acte cu putere de lege ale UE, BCE
îşi exercită sarcinile atribuite prin prezentul regulament, adresând
autorităţilor naţionale competente instrucţiuni cu privire
la exercitarea atribuţiilor relevante care le-au fost conferite.
Prin derogare de la articolul (4) alineatul (3),
de la intrarea în vigoare a prezentului regulament şi până la
intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege privind supravegherea
suplimentară a instituţiilor de credit, întreprinderilor de asigurare
şi firmelor de investiţii dintr-un conglomerat financiar care să
permită BCE să exercite atribuţiile autorităţilor
competente, BCE exercită sarcinile care i-au fost atribuite prin
articolul 4 alineatul (2) litera (j), adresând autorităţilor
naţionale competente instrucţiuni privind exercitarea atribuţiilor
relevante care le-au fost conferite.
6.           Instituţiile de credit
autorizate de statele membre participante la data menţionată la
articolul 28 sau, după caz, la datele menţionate la
alineatele (2) şi (3) sunt considerate autorizate în conformitate cu
articolul 13 şi pot continua să îşi desfăşoare
activitatea. Autorităţile naţionale competente comunică
BCE, înainte de data aplicării prezentului regulament sau, după caz,
înainte de datele menţionate la alineatele (2) şi (3), identitatea
acestor instituţii de credit, împreună cu un raport care indică
istoricul activităţii de supraveghere şi profilul de risc al
instituţiilor în cauză, precum şi orice alte informaţii
solicitate de către BCE. Informaţiile sunt prezentate în formatul
solicitat de BCE.
Articolul 28
Intrarea în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare
la 1 ianuarie 2013.
Prezentul regulament este obligatoriu
în toate elementele sale şi se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu,
                                                                       Preşedintele
[1]               COM(2011) 452 şi COM(2011) 453 din 20
iulie 2011.
[2]               JO C , , p. .
[3]               JO C , , p. .
[4]               JO L 331, 15.12.2010, p. 12.
[5]               JO L 331, 15.12.2010, p. 37.
[6]               JO L 331, 15.12.2010, p. 84.
[7]               JO C 40, 7.2.2001, p. 453.
[8]               JO C 25 E, 29.1.2004, p. 394.
[9]               JO L 318, 27.11.1998, p. 4.
[10]             JO L 281, 23.11.1995,
p. 31.
[11]             JO L 8, 12.1.2001, p. 1.
[12]             JO L 136, 31.5.1999, p. 1.
[13]             JO L177, 30.6.2006, p. 1.
[14]             JO L177, 30.6.2006, p. 277.
[15]             JO L 35, 11.2.2003,
p. 1‑27.