               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 4.10.2017
            COM(2017) 564 final
            2017/0246(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Comitetului de asociere reunit în configurația comerț creat prin Acordul de asociere dintre Uniunea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Moldova, pe de altă parte, în legătură cu foaia de parcurs completă prezentată de Republica Moldova în ceea ce privește punerea în aplicare a acordului în domeniul achizițiilor publice

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.Obiectul propunerii

               Prezenta propunere se referă la decizia Consiliului de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată de Uniune, în cadrul Comitetului de asociere reunit în configurația comerț, în legătură cu adoptarea unui aviz favorabil cu privire la foaia de parcurs completă prezentată de Republica Moldova în ceea ce privește punerea în aplicare a acordului în domeniul achizițiilor publice.

               2.Contextul propunerii

               2.1.Acordul de asociere dintre Uniunea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Moldova, pe de altă parte

               Acordul de asociere dintre Uniunea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Moldova, pe de altă parte (denumit în continuare „acordul”) are drept scop să contribuie la integrarea economică treptată și la aprofundarea asocierii politice dintre Republica Moldova și Uniunea Europeană. Acordul a intrat în vigoare la 1 iulie 2016.

               2.2.Comitetul de asociere

               Comitetul de asociere este un organism creat prin acord, care, în conformitate cu articolul 438 alineatul (3) din acord, dispune de competența de a adopta decizii în cazurile prevăzute în acord și în domeniile în care Consiliul de asociere i-a delegat competențe. Aceste decizii sunt obligatorii pentru părți, care iau măsurile adecvate pentru a le pune în aplicare.

               Astfel cum se prevede la articolul 438 alineatul (4) din acord, Comitetul de asociere se reunește în configurația comerț pentru a soluționa toate chestiunile legate de titlul V (Comerț și aspecte legate de comerț) din acord. Astfel cum se precizează la articolul 1 alineatul (4) din regulamentul de procedură al Comitetului de asociere și al subcomitetelor (denumit în continuare „regulamentul de procedură”)
                  1
               , Comitetul de asociere reunit în configurația comerț este alcătuit din înalți funcționari ai Comisiei Europene și ai Republicii Moldova care sunt responsabili pentru comerț și aspecte legate de comerț. Un reprezentant al Comisiei Europene sau al Republicii Moldova care este responsabil pentru comerț și aspecte legate de comerț exercită funcția de președinte al Comitetului de asociere reunit în configurația comerț. La reuniuni participă, de asemenea, un reprezentant al Serviciului European de Acțiune Externă.

               În conformitate cu articolul 438 alineatul (3) din acord și cu articolul 11 alineatul (1) din regulamentul de procedură, Comitetul de asociere își adoptă deciziile prin acord comun între părți și după finalizarea procedurilor lor interne respective. Fiecare decizie sau recomandare se semnează de către președintele Comitetului de asociere și se autentifică de către secretarii Comitetului de asociere.

               2.3.Actul preconizat a fi adoptat de Comitetul de asociere reunit în configurația comerț

               Comitetul de asociere reunit în configurația comerț trebuie să adopte o decizie prin care să exprime un aviz favorabil cu privire la foaia de parcurs completă prezentată de Republica Moldova în ceea ce privește punerea în aplicare a acordului în domeniul achizițiilor publice (denumită în continuare „actul preconizat”).

               Scopul avizului favorabil referitor la foaia de parcurs este acela de a raționaliza apropierea legislativă a Republicii Moldova în domeniul achizițiilor publice, astfel cum este prevăzut la articolul 272 din acord. Această etapă face parte integrantă din procesul de punere în aplicare a acordului. Foaia de parcurs este considerată drept documentul de referință pentru punerea în aplicare a acordului de către Republica Moldova în domeniul achizițiilor publice.

               Actul preconizat devine obligatoriu pentru părțile la acord în conformitate cu articolul 438 alineatul (3) din acord, care stipulează: „Comitetul de asociere are competența de a adopta decizii în cazurile prevăzute în prezentul acord și în domeniile în care Consiliul de asociere i-a delegat competențe. Aceste decizii sunt obligatorii pentru părți, care iau măsurile adecvate pentru a le pune în aplicare”.

               3.Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii

               Prezenta propunere de decizie a Consiliului stabilește poziția Uniunii cu privire la o decizie care urmează să fie luată, în cadrul Comitetului de asociere creat prin acord, în legătură cu un aviz favorabil cu privire la foaia de parcurs completă prezentată de Republica Moldova în ceea ce privește punerea în aplicare a acordului în domeniul achizițiilor publice.

               Avizul favorabil din partea Comitetului de asociere reunit în configurația comerț privind foaia de parcurs este necesar pentru ca Republica Moldova să raționalizeze apropierea legislativă în domeniul achizițiilor publice, astfel cum este prevăzut la articolul 272 din acord.

               Foaia de parcurs privind achizițiile publice prezentată de Republica Moldova este în conformitate cu cerințele prevăzute la articolul 272 alineatele (1) și (2) din acord.

               Prezenta propunere este în conformitate cu și contribuie la punerea în aplicare a altor politici externe ale Uniunii, în special politica europeană de vecinătate și politica de cooperare pentru dezvoltare în relațiile cu Republica Moldova.

               Dispozițiile acordului privind comerțul și aspectele legate de comerț au făcut obiectul unei evaluări de impact ex ante în 2009, urmată de evaluarea impactului comerțului asupra dezvoltării durabile efectuată de DG Comerț din cadrul Comisiei în 2012, care au fost incluse în procesul de negociere a zonei de liber schimb aprofundate și cuprinzătoare. Studiul respectiv a confirmat faptul că punerea în aplicare a dispozițiilor privind comerțul și aspectele legate de comerț nu va avea niciun impact negativ asupra Uniunii, a acquis-ului său sau a politicilor sale, având în același timp un impact pozitiv asupra dezvoltării economice a Republicii Moldova. Propunerea nu are niciun impact negativ asupra politicii economice, sociale sau de mediu a Uniunii.

               Acordul nu face obiectul procedurilor REFIT în această etapă; el nu implică niciun cost pentru IMM-urile din Uniune și nu ridică nicio problemă din punctul de vedere al mediului digital.

               4.Temeiul juridic

               4.1.Temeiul juridic procedural

               4.1.1.Principii

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede adoptarea deciziilor de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului”.

               Noțiunea de „acte cu efecte juridice” include actele care au efecte juridice în temeiul normelor de drept internațional aplicabile organismului în cauză. Sunt, de asemenea, incluse instrumentele care nu au un caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, dar care „au vocația de a influența în mod decisiv conținutul reglementării adoptate de legiuitorul Uniunii”
                  2
               .

               4.1.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Comitetul de asociere este un organism creat printr-un acord, și anume Acordul de asociere dintre Uniunea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Moldova, pe de altă parte.

               Articolul 272 alineatul (3) din acord prevede că, după obținerea unui aviz favorabil din partea Comitetului de asociere reunit în configurația comerț, foaia de parcurs este considerată drept documentul de referință pentru punerea în aplicare a acestui capitol. În conformitate cu articolul 438 alineatul (3) din acord, Comitetul de asociere are competența de a adopta decizii în cazurile prevăzute în acord. În conformitate cu articolul 438 alineatul (4) din acord, Comitetul de asociere se reunește în configurația comerț pentru a soluționa toate chestiunile legate de titlul V (Comerț și aspecte legate de comerț) din acord.

               Actul pe care Comitetul de asociere reunit în configurația comerț este invitat să îl adopte este un act cu efecte juridice. Actul preconizat va fi obligatoriu pentru părți, în conformitate cu articolul 438 alineatul (3) din acord.

               Actul preconizat nu completează și nu modifică cadrul instituțional al acordului.

               Temeiul juridic procedural al propunerii de decizie a Consiliului este, prin urmare, articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               4.2.Temeiul juridic material

               4.2.1.Principii

               Temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE depinde în primul rând de obiectivul și de conținutul actului preconizat cu privire la care se adoptă o poziție în numele Uniunii. În cazul în care actul preconizat urmărește două obiective sau include două elemente, iar unul dintre aceste obiective sau elemente poate fi identificat ca fiind obiectivul sau elementul principal, iar celălalt obiectiv sau element are mai degrabă un caracter accesoriu, decizia adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE trebuie să se întemeieze pe un singur temei juridic material, respectiv cel impus de obiectivul sau de elementul principal sau predominant.

               4.2.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Obiectivul principal și conținutul actului preconizat este reprezentat de adoptarea unui aviz favorabil cu privire la foaia de parcurs completă prezentată de Republica Moldova în ceea ce privește punerea în aplicare a acordului în domeniul achizițiilor publice. În consecință, obiectivul principal și conținutul actului preconizat se referă la politica comercială comună, în conformitate cu articolul 207.

               Temeiul juridic material al propunerii de decizie a Consiliului este, prin urmare, articolul 207 din TFUE.

               4.3.Concluzie

               Temeiul juridic al propunerii de decizie a Consiliului este articolul 207 coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               2017/0246 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Comitetului de asociere reunit în configurația comerț creat prin Acordul de asociere dintre Uniunea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Moldova, pe de altă parte, în legătură cu foaia de parcurs completă prezentată de Republica Moldova în ceea ce privește punerea în aplicare a acordului în domeniul achizițiilor publice

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 207 coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Acordul de asociere dintre Uniunea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Moldova, pe de altă parte (denumit în continuare „acordul”) a fost încheiat de Uniune prin Decizia (UE) 2016/839 a Consiliului din 23 mai 2016
                  3
                și a intrat în vigoare la 1 iulie 2016.

               (2)În conformitate cu articolul 272 alineatele (1) și (2) din acord, Republica Moldova prezintă Comitetului de asociere reunit în configurația comerț, astfel cum se prevede la articolul 438 alineatul (4) din respectivul acord, o foaie de parcurs completă pentru punerea în aplicare a capitolului referitor la achizițiile publice, însoțită de un calendar și de descrierea etapelor principale care includ toate reformele referitoare la apropierea de acquis-ul Uniunii și la dezvoltarea capacităților instituționale.

               (3)Articolul 272 alineatul (3) din acord prevede că, după obținerea unui aviz favorabil din partea Comitetului de asociere reunit în configurația comerț, foaia de parcurs este considerată drept documentul de referință pentru punerea în aplicare a capitolului 8 din titlul V al acordului. Uniunea depune toate eforturile pentru a ajuta Republica Moldova la punerea în aplicare a foii de parcurs.

               (4)Comitetul de asociere reunit în configurația comerț trebuie să adopte o decizie cu scopul de a exprima un aviz favorabil cu privire la foaia de parcurs completă prezentată de Republica Moldova în ceea ce privește punerea în aplicare a acordului în domeniul achizițiilor publice. În conformitate cu articolul 438 alineatul (3) din acord, decizia comitetului respectiv este obligatorie pentru părți, care iau măsurile necesare pentru a o pune în aplicare.

               (5)Este oportun să se stabilească poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii, în cadrul Comitetului de asociere reunit în configurația comerț, întrucât foaia de parcurs prezentată de Republica Moldova este în conformitate cu cerințele prevăzute la articolul 272 alineatele (1) și (2) din acord. În conformitate cu articolul 17 alineatul (1) din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE), Comisia trebuie să reprezinte Uniunea în cadrul Comitetului de asociere reunit în configurația comerț,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii, se bazează pe proiectul de decizie a Comitetului de asociere reunit în configurația comerț, atașat la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Prezenta decizie se adresează Comisiei.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  JO L 9, 15.1.2015, p. 53.

                     (2)
                  Cauza C-399/12, Germania/Consiliu (OIV), ECLI:EU:C:2014:2258, punctele 61-64.

                     (3)
                  JO L 141, 28.5.2016, p. 28.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 4.10.2017
            COM(2017) 564 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de decizie a Consiliului
            privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Comitetului de asociere reunit în configurația comerț creat prin Acordul de asociere dintre Uniunea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Moldova, pe de altă parte, în legătură cu foaia de parcurs completă prezentată de Republica Moldova în ceea ce privește punerea în aplicare a acordului în domeniul achizițiilor publice

               ANEXĂ

               Proiect de

               Decizie nr. 2/2017 a Comitetului de asociere UE-MOLDOVA reunit în configurația comerț

               din …2017

               de exprimare a unui aviz favorabil cu privire la foaia de parcurs completă privind achizițiile publice

               COMITETUL DE ASOCIERE,

               având în vedere Acordul de asociere dintre Uniunea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Moldova, pe de altă parte, semnat la Bruxelles la data de 27 iunie 2014, în special articolul 272 alineatul (3),

               întrucât:

               (1)Acordul de asociere dintre Uniunea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Moldova, pe de altă parte (denumit în continuare „acordul”) a intrat în vigoare la 1 iulie 2016.

               (2)La articolul 272 alineatele (1) și (2) din acord se prevede că Republica Moldova prezintă Comitetului de asociere reunit în configurația comerț o foaie de parcurs completă pentru punerea în aplicare a legislației referitoare la achizițiile publice, însoțită de un calendar și de descrierea etapelor principale care ar trebui să includă toate reformele referitoare la apropierea legislativă de acquis-ul Uniunii.

               (3)Articolul 272 alineatul (3) prevede că un aviz favorabil din partea Comitetului de asociere reunit în configurația comerț este necesar pentru ca foaia de parcurs completă să devină un document de referință pentru procesul de punere în aplicare, și anume pentru a apropia legislația Republicii Moldova referitoare la achizițiile publice de acquis-ul Uniunii.

               (4)În conformitate cu articolul 438 alineatul (3) din acord, Comitetul de asociere are competența de a adopta decizii în cazurile prevăzute în acord. Aceste decizii sunt obligatorii pentru părți, care iau măsurile adecvate pentru a le pune în aplicare. Comitetul de asociere adoptă deciziile prin acord între părți.

               (5)În conformitate cu articolul 438 alineatul (4) din acord, Comitetul de asociere se reunește în configurația comerț pentru a soluționa toate chestiunile legate de titlul V (Comerț și aspecte legate de comerț) din acord.

               (6)Foaia de parcurs privind achizițiile publice prezentată de Republica Moldova este în conformitate cu cerințele prevăzute la articolul 272 alineatele (1) și (2) din acord.

               (7)Prin urmare, este oportun ca respectivul Comitet de asociere reunit în configurația comerț să adopte o decizie prin care să exprime un aviz favorabil cu privire la foaia de parcurs completă privind achizițiile publice prezentată de Republica Moldova,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Se exprimă un aviz favorabil în ceea ce privește Strategia națională de achiziții publice pentru perioada 2016-2020 și planul de acțiune pentru punerea sa în aplicare, adoptate de Guvernul Republicii Moldova prin Hotărârea Guvernului nr. 1332 din 14 decembrie 2016.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la …, …

                        Pentru Comitetul de asociere

                        Președintele


				|

		52014PC0559

			Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI de autorizare a statelor membre să ratifice, în interesul Uniunii Europene, Protocolul din 2014 la Convenția privind munca forțată din 1930 a Organizației Internaționale a Muncii cu privire la aspecte legate de cooperarea judiciară în materie penală /* COM/2014/0559 final - 2014/0258 (NLE) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Propunerile de decizii ale Consiliului vor
permite statelor membre să ratifice Protocolul la Convenția privind
munca forțată, 1930, a Organizației Internaționale a Muncii
(OIM), denumit în continuare „protocolul”.
Convenția nr. 29 din 1930 a Organizației
Internaționale a Muncii (OIM) privind munca forțată
(denumită în continuare „convenția”) este una dintre cele opt convenții
fundamentale ale OIM care definesc standardele de muncă internaționale
fundamentale și este considerată un instrument de protecție a
drepturilor omului. La adoptarea convenției, în 1930, Conferința
Internațională a Muncii (denumită în continuare „conferința”)
a făcut apel la statele membre să elimine recurgerea la munca forțată
în cel mai scurt timp posibil și să considere orice astfel de
faptă drept infracțiune. Totuși, 80 de ani mai târziu, în ciuda
ratificării aproape universale a convenției, această
practică încă există, deși în forme diferite de cele care
au provocat această preocupare la începutul secolului al XX-lea. OIM
estimează că cel puțin 20,9 de milioane de persoane sunt victime
ale muncii forțate la nivel mondial.
Protocolul, adoptat în cadrul celei de a 103-a
sesiuni a conferinței, urmărește să abordeze lacunele din
implementare și să realizeze progrese în prevenirea traficului de
persoane în scopul exploatării prin muncă, precum și în ceea ce
privește protecția și despăgubirea victimelor muncii forțate.
Uniunea Europeană (UE) s-a angajat atât
la nivel intern, cât și în relațiile sale externe, să promoveze
drepturile omului și munca decentă și să elimine traficul
de persoane. De o deosebită importanță în contextul Protocolului
este, de asemenea, angajamentul UE de a promova protecția drepturilor
copilului și egalitatea între bărbați și femei, deoarece
femeile pot fi deosebit de vulnerabile la anumite forme de muncă forțată.
Drepturile la locul de muncă reprezintă un pilon fundamental al
muncii decente. Prin ratificarea convențiilor OIM și a protocoalelor
aferente, statele membre ale UE transmit un semnal important referitor la
coerența politicii UE în ceea ce privește promovarea principiilor și
drepturilor fundamentale la locul de muncă și îmbunătățirea
condițiilor de lucru la nivel mondial.
În plus, ca parte a strategiei UE pentru eradicarea
traficului de persoane[1],
Comisia a îndemnat statele membre să ratifice toate instrumentele,
acordurile și obligațiile juridice internaționale relevante.
Acest fapt va contribui la combaterea traficului de persoane într-un mod mai
eficient, mai coordonat și mai coerent. În ultimii ani, consolidarea
drepturilor victimelor în UE a fost, de asemenea, o prioritate strategică
a Comisiei. Directiva orizontală privind drepturile victimelor va garanta
că victimele criminalității vor beneficia de norme minime comune
în materie de drepturi pe parcursul anchetelor polițienești și
al procedurilor judiciare. Protocolul ar trebui să fie interpretat ca
făcând parte din această activitate.
Prin urmare, este necesar să se elimine,
la nivelul UE, orice obstacole juridice din calea ratificării protocolului
de către statele membre ale UE. Conținutul protocolului nu se
află în niciun fel de opoziție cu acquis-ul existent al UE.
Dispozițiile protocolului
consolidează cadrul juridic internațional, stabilind obligația
de a preveni munca forțată și obligația de a oferi
victimelor protecție și acces la căi de atac, cum ar fi
despăgubirile.
În conformitate cu articolele 1 și 6 din
protocol, statele membre ale OIM trebuie să elaboreze o politică și
un plan de acțiune la nivel național pentru suprimarea eficientă
și susținută a muncii forțate și să ia
măsuri pentru a aplica dispozițiile protocolului, prin consultarea
organizațiilor angajatorilor și ale lucrătorilor.
Articolul 2 din protocol prevede
măsurile pe care trebuie să le ia statele membre ale OIM pentru a
preveni munca forțată, și anume:
·
educarea și informarea persoanelor, în special
a celor care sunt deosebit de vulnerabile, și a angajatorilor;
·
eforturi pentru a se garanta că domeniul de
aplicare și punerea în aplicare a legislației relevante pentru
prevenirea muncii forțate se aplică tuturor lucrătorilor și
tuturor sectoarelor economiei și că serviciile de inspecție a
muncii sunt consolidate;
·
protejarea persoanelor, în special a
lucrătorilor migranți, împotriva practicilor de recrutare și de
plasare potențial abuzive și frauduloase;
·
sprijinirea diligenței necesare atât în
sectorul public, cât și în cel privat; și
·
abordarea cauzelor profunde care sporesc riscurile
muncii forțate.
În ceea ce privește victimele muncii forțate,
articolul 3 prevede că trebuie luate măsuri eficiente pentru
identificarea, eliberarea, protecția, refacerea și reabilitarea
acestora, precum și alte forme de asistență și sprijin.
Articolul 4 prevede obligația statelor membre OIM de a se asigura
că toate victimele au acces la căi de atac, cum ar fi
despăgubirile, și că autoritățile competente au
dreptul de a nu urmări penal victimele pentru activități ilegale
pe care au fost obligate să le săvârșească.
În plus, articolul 5 prevede cooperarea
internațională pentru prevenirea și eliminarea muncii forțate,
iar articolul 7 elimină dispozițiile tranzitorii din convenție.
Protocolul abordează domenii ale legislației
UE care fac deja obiectul unei reglementări avansate.
În dispozițiile sale privind prevenirea
muncii forțate, protocolul se referă la aspecte reglementate de
politica socială a UE pentru care legislația UE stabilește norme
minime privind condițiile de muncă[2].
În dispozițiile sale privind protecția
victimelor și accesul la căi de atac, protocolul abordează
aspecte referitoare la cooperarea judiciară în materie penală, pentru
care legislația UE stabilește standarde minime privind combaterea
traficului de persoane și drepturile victimelor[3].
Anumite părți ale protocolului
abordează, de asemenea, libera circulație a lucrătorilor[4] și normele privind
azilul și imigrația[5].
În plus, există o interacțiune între
protocol și normele stabilite prin politica comercială comună,
prin acorduri internaționale ale UE, prin cooperarea pentru dezvoltare și
prin instrumentele comerciale care fac trimiteri la standardele de muncă
fundamentale, precum și la ratificarea și la punerea în aplicare
efectivă a convențiilor fundamentale ale OIM în țări terțe
și în UE.
2.           REZULTATELE
CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR
IMPACTULUI
Nu se aplică.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE
PROPUNERII
Protocolul este un acord internațional cu
caracter obligatoriu, sub rezerva ratificării, și este legat de
convenție. Protocolul creează obligații juridice aplicabile
statelor care îl ratifică și nu poate fi ratificat decât de statele
care au ratificat convenția.
În cadrul OIM, un protocol este utilizat
pentru a revizui parțial sau pentru a completa o convenție, permițându-i
să se adapteze la condițiile în schimbare și să devină
mai relevantă. Articolul 19 alineatul (4) din Constituția
OIM, privind adoptarea și ratificarea convențiilor, se aplică,
de asemenea, unui protocol.
În conformitate cu jurisprudența Curții
de Justiție a Uniunii Europene (CJUE)[6],
mai exact în ceea ce privește încheierea și ratificarea unei convenții
a OIM[7],
statele membre nu sunt în măsură să decidă ratificarea
protocolului în afara cadrului instituțiilor Uniunii, deoarece unele
părți ale protocolului se încadrează în domeniile de competență
a UE.
Cu toate acestea, UE nu poate să ratifice
un protocol OIM, deoarece, conform normelor OIM, doar statele pot fi părți
la astfel de protocoale.
Întrucât obiectul prezentului protocol
intră parțial în domeniile de competență ale UE și parțial
în cele ale statelor membre, instituțiile Uniunii și statele membre
trebuie să ia măsurile necesare pentru a coopera la ratificarea
protocolului și pentru a pune în aplicare angajamentele care decurg din
protocolul respectiv[8].
În ultimul deceniu, Consiliul a autorizat
statele membre să ratifice, în interesul Uniunii Europene, cinci convenții
OIM, din care anumite părți țin de domeniile de competență
ale UE[9].
În ceea ce privește protocolul, progresul
la nivel de reglementare este într-un stadiu atât de avansat în diversele
aspecte privind combaterea traficului de persoane, protecția victimelor și
politicile sociale care intră sub incidența protocolului, încât
statele membre nu mai sunt în măsură să acționeze în mod
suveran în relația cu părțile externe în acest sens[10]. Articolul 82
alineatul (2) și articolul 153 din Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene (TFUE) constituie temeiul juridic principal pentru legislația
UE relevantă, care este mai detaliată decât principiile generale
stabilite în protocol.
Nu există nicio
incompatibilitate între dispozițiile protocolului și cerințele
minime în aceste domenii prevăzute în acquis-ul UE.
În conformitate cu articolul 19
alineatul (8) din Constituția OIM, protocolul stabilește
standarde minime. Acquis-ul UE adoptă aceeași abordare.
Aceasta înseamnă că legislația Uniunii poate fi mai strictă
decât standardele OIM și viceversa[11].
Prin urmare, propunerile de decizii ale
Consiliului vor autoriza statele membre să ratifice, în interesul Uniunii
Europene, acele părți ale protocolului care intră în domeniile de
competență ale UE și le recomandă acestora să
depună eforturi în acest sens până la sfârșitul anului 2016.
Propunerile de decizii ale Consiliului se
bazează, pe de o parte, pe articolul 218 alineatul (6) din TFUE, coroborat
cu articolul 82 alineatul (2) din TFUE, care reprezintă principalul temei
juridic pentru legislația UE privind cooperarea judiciară în materie
penală cu privire la combaterea traficului de persoane și la
drepturile victimelor, și, pe de altă parte, articolul 153 alineatul
(2) al doilea paragraf din TFUE, coroborat cu articolul 218 alineatul (6) din
TFUE, care reprezintă principalul temei juridic pentru legislația UE
privind protejarea și ameliorarea condițiilor de lucru,
aplicabilă prevenirii muncii forțate.
Protocolul urmărește mai multe
obiective care sunt legate în mod indisolubil, fără ca una dintre
acestea să fie secundară și indirectă în raport cu
cealaltă. Protocolul vizează, în special, asigurarea unor condiții
de muncă decente, pe de o parte, și protejarea victimelor muncii forțate
sau obligatorii, precum și sancționarea autorilor, pe de altă
parte. În consecință, protocolul trebuie să aibă ca temei
juridic atât articolul 82 alineatul (2), cât și articolul 153 alineatul
(1) literele (a) și (b) din TFUE. O decizie unică nu poate fi
adoptată pe un dublu temei juridic atunci când procedurile prevăzute
de cele două temeiuri juridice sunt incompatibile[12]. Aceasta este situația
în cazul de față, având în vedere faptul că aspectele legate de
cooperarea judiciară în materie penală nu sunt obligatorii pentru
Danemarca, ceea ce duce la drepturi de vot diferite în Consiliu. Prin urmare,
sunt necesare două decizii separate ale Consiliului.
În ceea ce privește obiectivul de a
proteja victimele împotriva muncii forțate sau obligatorii, precum și
sancționarea autorilor infracțiunilor, articolul 82 alineatul (2) din
TFUE reprezintă unicul temei juridic pe care ar trebui să se bazeze
prezenta propunere. Este adevărat că Protocolul abordează, de
asemenea, statutul de rezident al victimelor muncii forțate sau
obligatorii, în măsura în care acest lucru este necesar pentru a le
permite acestor victime să aibă acces la căi de atac adecvate și
eficace (a se vedea, în special, articolul 4 din protocol). Cu toate
acestea, acest obiectiv asociat articolului 79 din TFUE are doar un rol
accesoriu, în timp ce obiectivul de prevenire și de luptă împotriva
traficului de persoane și cel de protejare a victimelor, asociate
articolului 82 alineatul (2) din TFUE[13],
pot fi calificate ca reprezentând scopul și componenta predominantă.
În acest context, Comisia amintește
că, la 14 aprilie 2014, în conformitate cu articolul 218 alineatele (3) și
(4) din TFUE, a depus în fața Consiliului o recomandare a Consiliului de
autorizare a deschiderii negocierilor și a directivelor de negociere în
cadrul celei de a 103-a sesiuni a Conferinței Internaționale a Muncii
cu privire la un protocol privind completarea Convenției nr. 29 din 1930 a
Organizației Internaționale a Muncii privind munca forțată
[COM(2014)238 din 14.4.2014]. Comisia reamintește, de asemenea, că
această recomandare a fost discutată în cadrul reuniunilor grupului
de lucru al Consiliului din 5 mai, 14 mai și 16 mai 2014 și că,
în ciuda mai multor încercări de a ajunge la o soluție
acceptabilă, s-a decis în cadrul reuniunii Coreper din 23 mai 2014 să
nu se urmărească în continuare acest aspect și, prin urmare,
să nu se depună proiectul de decizie a Consiliului spre adoptare. În
consecință, Comisia a emis următoarea declarație, care a
fost înregistrată în cadrul procesului verbal al Coreper:
„Comisia reamintește obligația de
cooperare loială între statele membre și Comisie în orice
împrejurare. Absența acestor decizii va duce la o situație care nu
este în conformitate cu tratatele, deoarece statele membre nu au libertatea juridică
de a-și asuma angajamente juridice cu privire la aspecte care țin de
competența Uniunii în cadrul negocierilor internaționale în afara
cadrului oferit de deciziile Uniunii. Comisia va evalua măsurile
corespunzătoare care trebuie luate în acest sens. Comisia reamintește
necesitatea de a respecta competențele Uniunii, de a evita orice
incompatibilitate dintre acquis-ul Uniunii și instrumentele OIM care
urmează a fi negociate și ca statele membre să acționeze în
interesul UE în cadrul OIM.”
Comisia remarcă, de asemenea, că, în
ciuda neadoptăriii respectivului proiect de decizie, statele membre au
recurs la negocierea și adoptarea, în cadrul OIM, a Protocolului din 2014
la Convenția privind munca forțată. Având în vedere importanța
Protocolului din 2014 la Convenția privind munca forțată,
Comisia propune, în temeiul articolului 218 alineatul (6) din TFUE, ca statele
membre să fie autorizate să ratifice protocolul menționat, acționând
împreună în interesul Uniunii. Comisia subliniază totodată
că această propunere nu poate fi considerată în niciun caz ca
reprezentând o acceptare de către Comisie a legalității
procedurii care a condus la adoptarea respectivului protocol în cadrul OIM.
2014/0258 (NLE)
Propunere de
DECIZIE A CONSILIULUI
de autorizare a statelor membre să
ratifice, în interesul Uniunii Europene, Protocolul din 2014 la Convenția
privind munca forțată din 1930 a Organizației Internaționale
a Muncii cu privire la aspecte legate de cooperarea judiciară în materie
penală
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în special articolul 82 alineatul (2), coroborat cu articolul
218 alineatul (6) litera (a) punctul (v),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
având în vedere aprobarea Parlamentului European[14],
întrucât:
(1)       Uniunea Europeană
promovează ratificarea convențiilor internaționale în domeniul
muncii care sunt clasificate de către Organizația Internațională
a Muncii ca fiind actualizate, pentru a contribui la eforturile Uniunii
Europene de a promova drepturile omului și munca decentă pentru toți,
precum și de a eradica traficul de persoane, atât în interiorul, cât și
în afara UE, unul dintre aspectele esențiale ale acestor eforturi fiind
protecția principiilor și a drepturilor fundamentale la locul de
muncă.
(2)       Anumite părți ale
normelor întemeiate pe Protocolul din 2014 la Convenția privind munca forțată,
1930, a Organizației Internaționale a Muncii (OIM), denumit în
continuare „protocolul”, țin de competența Uniunii în conformitate cu
articolul 82 alineatul (2) din TFUE. Mai mult, unele norme din
protocol sunt deja acoperite de acquis-ul UE în domeniul cooperării
judiciare în materie penală[15].

(3)       În consecință,
statele membre nu pot să își asume angajamente în legătură
cu aceste părți în afara cadrului instituțiilor Uniunii Europene[16].
(4)       Articolul 19
alineatul (4) din Constituția OIM, privind adoptarea și
ratificarea convențiilor, se aplică și în cazul unui protocol,
care reprezintă un acord internațional cu caracter obligatoriu, sub
rezerva ratificării, și care este legat de o convenție.
(5)       Uniunea Europeană nu
poate să ratifice protocolul, întrucât doar statele membre pot fi părți
la acesta.
(6)       Prin urmare, este necesar ca
statele membre să fie autorizate să ratifice protocolul, acționând
împreună în interesul Uniunii Europene, în ceea ce privește părțile
care intră sub incidența competenței Uniunii Europene în
conformitate cu articolul 82 alineatul (2) din TFUE.
(7)       Articolul 82 alineatul (2)
din TFUE reprezintă unicul temei juridic pe care ar trebui să se
bazeze prezenta decizie. Este adevărat că Protocolul abordează,
de asemenea, statutul de rezident al victimelor muncii forțate sau
obligatorii, în măsura în care acest lucru este necesar pentru a le
permite acestor victime să aibă acces la căi de atac adecvate și
eficace (a se vedea, în special, articolul 4 din protocol). Cu toate
acestea, acest obiectiv asociat articolului 79 din TFUE are doar un rol
accesoriu, în timp ce obiectivele asociate articolului 82 alineatul (2) din
TFUE, pot fi calificate ca reprezentând scopul și componenta
predominantă.
(8)       În conformitate cu articolele
1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei anexat la Tratatul
privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, Danemarca nu are obligații în temeiul prezentei decizii și
nu face obiectul aplicării acesteia în domeniul cooperării judiciare
în materie penală,
(9)       Regatul Unit și Irlanda
au obligații în temeiul Directivei 2011/36/UE privind prevenirea și
combaterea traficului de persoane și protejarea victimelor acestuia și
al Directivei 2012/29/UE de stabilire a unor norme minime privind drepturile,
sprijinirea și protecția victimelor criminalității, și
participă, prin urmare, la adoptarea prezentei decizii,
(10)     Dispozițiile proiectului
de protocol, altele decât dispozițiile referitoare la cooperarea
judiciară în materie penală, vor face obiectul unei decizii adoptate
în paralel cu prezenta decizie.
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Statele membre sunt autorizate să
ratifice Protocolul din 2014 la Convenția privind munca forțată,
1930, a Organizației Internaționale a Muncii în ceea ce privește
părțile care intră în sfera de competență
conferită Uniunii Europene prin articolul 82 alineatul (2) din TFUE.
Articolul 2
Statele membre ar trebui ia măsurile
necesare pentru a întreprinde demersurile necesare în vederea depunerii
instrumentelor de ratificare a protocolului pe lângă directorul general al
Biroului Internațional al Muncii cât mai curând posibil, de preferință
înainte de 31 decembrie 2016.
Articolul 3
Prezenta decizie se adresează statelor
membre.
Articolul 4
În prezenta
decizie, termenul de „stat membru” desemnează toate statele membre cu
excepția Danemarcei.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               Strategia UE pentru perioada 2012-2016 în vederea
eradicării traficului de persoane, COM(2012) 286 din 19.6.2012.
[2]               Inclusiv Directiva 91/533/CEE privind obligația
angajatorului de a informa lucrătorii asupra condițiilor aplicabile
contractului sau raportului de muncă („declarație scrisă”),
Directiva 2008/104/CE privind munca prin agent de muncă temporară,
precum și directivele privind sănătatea și securitatea la
locul de muncă, inclusiv Directiva-cadru 89/391/CEE, Directiva 2003/88/CE
privind timpul de lucru, Directiva 94/33/CEE privind protecția tinerilor
la locul de muncă și Directiva 92/85/CEE privind protecția
maternității.
[3]               Directiva 2011/36/UE („combaterea traficului de
persoane”); Directiva 2012/29/UE („drepturile victimelor”);
[4]               Articolul 45 din TFUE și Regulamentul nr.
492/2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii.
[5]               Directiva 2004/81/CE („permisul de ședere pentru
victime”) și Directiva 2009/52/CE („sancțiuni împotriva
angajatorilor”). Directiva 2008/115/CE („returnare”), Directiva 2011/98/UE
(„permis unic”) și Directiva 2014/36/UE („lucrători sezonieri”) sunt,
de asemenea, vizate de anumite dispoziții ale protocolului și ale
recomandării aferente.
[6]               Hotărârea Curții Europene de Justiție din
31 martie 1971 pronunțată în cauza 22/70 referitoare la Acordul
european privind transportul rutier, Rec. 1971, p. 263; a se vedea, de
asemenea, articolul 3 alineatul (2) din TFUE care a codificat aceste
principii.
[7]               Avizul 2/91 al Curții Europene de Justiție din
19 martie 1993 privind Convenția nr. 170 referitoare la produsele chimice,
Rec. 1993-I, p. 1061.
[8]               Avizul 2/91 al CJUE (ibid), punctele 36, 37 și 38.
[9]               Decizia Consiliului din 14 aprilie 2005 de autorizare a
statelor membre să ratifice în interesul Comunității Europene
Convenția Organizației Internaționale a Muncii privind actele de
identitate ale navigatorilor (Convenția nr. 185), JO L 136/1 din
30.5.2005;
Decizia Consiliului din 7 iunie 2007 de autorizare a ratificării de
către statele membre, în interesul Comunității Europene, a
Convenției din 2006 a Organizației Internaționale a Muncii
privind munca în domeniul maritim (JO L 161/63 din 22.6.2007);
Decizia Consiliului din 7 iunie 2010 de autorizare a ratificării de
către statele membre, în interesul Uniunii Europene, a Convenției din
2007 privind munca în domeniul pescuitului, a Organizației Internaționale
a Muncii (Convenția nr. 188) JO L 145/12 din 11.6.2010;
Decizia Consiliului din 28 ianuarie 2014 de autorizare a ratificării de
către statele membre, în interesul Uniunii Europene, a Convenției din
1990 a Organizației Internaționale a Muncii privind siguranța
utilizării produselor chimice la locul de muncă (Convenția nr.
170) (2014/52/UE);
Decizia Consiliului din 28 ianuarie 2014 de autorizare a ratificării de
către statele membre, în interesul Uniunii Europene, a Convenției din
2011 a Organizației Internaționale a Muncii privind munca
decentă pentru personalul casnic (Convenția nr. 189), (2014/51/EU).
[10]             Avizul 2/91 al Curții Europene de Justiție,
punctele 25 și 26.
[11]             Avizul 2/91 al Curții Europene de Justiție,
punctul 18.
[12]             A se vedea, cel mai recent, Hotărârea CJUE din 11
iunie 2014, în cauza C-377/12, punctul 34.
[13]             A se vedea, în special, Directiva 2012/29/UE a
Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2012 de stabilire
a unor norme minime privind drepturile, sprijinirea și protecția
victimelor criminalității, care se bazează pe articolul 82
alineatul (2) din TFUE și Directiva 2011/36/UE a Parlamentului European și
a Consiliului din 5 aprilie 2011 privind prevenirea și combaterea
traficului de persoane și protejarea victimelor acestuia, care se
bazează pe articolul 82 alineatul (2) și pe articolul 83 alineatul
(1) din TFUE. Articolul 1 alineatele (1), (2) și (3), articolul 2 literele
(a) și (c), articolul 3, și articolul 4 alineatele (1) și (2)
din protocol privesc în mod direct aspecte reglementate de aceste directive.
[14]             JO C , , p. .
[15]             O serie de dispoziții ale protocolului au făcut
obiectul Directivei 2011/36/UE privind prevenirea și combaterea traficului
de persoane și protejarea victimelor acestuia („combaterea traficului de
persoane”) și al Directivei 2012/29/UE de stabilire a unor norme minime
privind drepturile, sprijinirea și protecția victimelor
criminalității („drepturile victimelor”).
[16]             CJUE, cauza 22/70 Comisia c. Consiliu („AETR”), Rec. 1971,
263, punctul 22, Avizul 2/91 („OIM”), Rec. 1993-I, 1061, punctul 26 și
cauza C-45/07, Comisia c. Grecia Rec. 2009, I- 701, punctul 31.


|

52010PC0247

 Propunere de decizie a Consiliului cu privire la încheierea acordului dintre Uniunea Europeană şi Republica Indonezia privind anumite aspecte ale serviciilor aeriene  /* COM/2010/0247 final - NLE 2010/0132 */

	[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |Bruxelles, 26.5.2010COM(2010)247 final2010/0132 (NLE)Propunere deDECIZIE A CONSILIULUIcu privire la încheierea acordului dintre Uniunea Europeană şi Republica Indonezia privind anumite aspecte ale serviciilor aeriene(prezentată de Comisie)EXPUNERE DE MOTIVE1. Contextul propunerii |110 | Motivele şi obiectivele propunerii Ca urmare a hotărârilor Curţii de Justiţie în aşa-numitele cauze „cer deschis”, la data de 5 iunie 2003 Consiliul a autorizat Comisia să deschidă negocieri cu ţări terţe privind înlocuirea anumitor dispoziţii din acordurile existente cu un acord la nivel de Uniune[1] („mandat orizontal”). Obiectivele acestor acorduri sunt să ofere tuturor transportatorilor aerieni din Uniunea Europeană acces nediscriminatoriu la rutele aeriene dintre Uniunea Europeană şi ţările terţe şi de a alinia acordurile bilaterale privind serviciile aeriene încheiate între statele membre ale Uniunii Europene şi ţări terţe la legislaţia Uniunii Europene. |120 | Context general Relaţiile internaţionale în materie de aviaţie dintre statele membre ale Uniunii Europene şi ţările terţe au fost întotdeauna reglementate de acorduri bilaterale privind serviciile aeriene, încheiate între statele membre ale Uniunii Europene şi ţările terţe, de anexele la acestea şi de alte aranjamente bilaterale sau multilaterale conexe. Clauzele de desemnare tradiţionale din acordurile bilaterale privind serviciile aeriene încheiate de statele membre încalcă legislaţia Uniunii Europene. Aceste clauze permit unei ţări terţe să respingă, să retragă sau să suspende permisele sau autorizaţiile unui transportator aerian desemnat de un stat membru al Uniunii Europene, dar care nu se află în proprietatea şi sub controlul efectiv ale acelui stat membru sau ale resortisanţilor săi. S-a constatat că acest fapt reprezintă o discriminare a transportatorilor aerieni din Uniunea Europeană stabiliţi pe teritoriul unui stat membru, dar deţinuţi şi controlaţi de resortisanţi ai altor state membre. Acest fapt contravine articolului 49 din Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene care garantează, pentru resortisanţii statelor membre ale Uniunii Europene care şi-au exercitat dreptul de stabilire, aplicarea în statul membru gazdă a unui tratament egal cu cel aplicat resortisanţilor statului membru respectiv. În ceea ce priveşte alte aspecte, cum sunt impozitarea carburantului pentru aviaţie sau tarifele percepute de transportatorii aerieni din ţări terţe pe rutele intra-UE, în cazul cărora respectarea legislaţiei Uniunii Europene trebuie asigurată prin modificarea sau completarea dispoziţiilor existente din acordurile bilaterale privind serviciile aeriene încheiate între statele membre ale Uniunii Europene şi ţări terţe. |130 | Dispoziţiile în vigoare în domeniul propunerii Dispoziţiile acordului înlocuiesc sau completează dispoziţiile existente în cele 18 acorduri bilaterale privind serviciile aeriene dintre statele membre ale Uniunii Europene şi Republica Indonezia. |140 | Coerenţa cu celelalte politici şi obiective ale Uniunii Acordul va răspunde unui obiectiv fundamental al politicii externe a Uniunii Europene în domeniul aviaţiei, prin alinierea acordurilor bilaterale existente privind serviciile aeriene la legislaţia Uniunii Europene. |2. Consultarea părţilor interesate şi evaluarea impactului |Consultarea părţilor interesate |211 | Metode de consultare, principalele sectoare vizate şi profilul general al respondenţilor Statele membre ale Uniunii Europene şi reprezentanţii sectorului au fost consultaţi pe durata negocierilor. |212 | Rezumatul răspunsurilor şi modul în care au fost luate în considerare Au fost luate în considerare observaţiile prezentate de statele membre ale Uniunii Europene şi de reprezentanţii sectorului. |3. Elementele juridice ale propunerii |305 | Rezumatul acţiunii propuse În conformitate cu mecanismele şi directivele din anexa la „mandatul orizontal”, Comisia a negociat cu acord cu Republica Indonezia care înlocuieşte anumite dispoziţii din acordurile bilaterale existente privind serviciile aeriene încheiate între statele membre ale Uniunii Europene şi Republica Indonezia. Articolul 2 din acord înlocuieşte clauzele de desemnare tradiţionale cu o clauză de desemnare comunitară, care permite tuturor transportatorilor din Uniunea Europeană să beneficieze de dreptul de stabilire. Articolul 4 vizează impozitarea carburantului pentru aviaţie, aspect armonizat prin Directiva 2003/96/CE a Consiliului privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice şi a electricităţii, în special articolul 14 alineatul (2). Articolul 5 soluţionează potenţialele conflicte cu normele Uniunii Europene în materie de concurenţă. |310 | Temeiul juridic Articolul 100 alineatul (2) şi articolul 218 alineatul (5) și alineatul (6) litera (a) din Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene. |329 | Principiul subsidiarităţii Propunerea se bazează în întregime pe „mandatul orizontal” acordat de Consiliu, luând în considerare aspectele reglementate de legislaţia Uniunii Europene şi de acordurile bilaterale privind serviciile aeriene. |Principiul proporţionalităţii Acordul va modifica sau completa dispoziţiile din acordurile bilaterale privind serviciile aeriene numai în măsura necesară asigurării respectării legislaţiei Uniunii Europene. |Alegerea instrumentelor |342 | Acordul dintre Uniunea Europeană şi Republica Indonezia este cel mai eficient instrument de aliniere a tuturor acordurilor bilaterale privind serviciile de transport aerian existente între statele membre ale Uniunii Europene şi Republica Indonezia la legislaţia Uniunii Europene. |4. Implicaţii bugetare |409 | Propunerea nu are implicaţii asupra bugetului Uniunii Europene. |5. Informaţii suplimentare |510 | Simplificare |511 | Propunerea asigură simplificarea legislaţiei. |512 | Dispoziţiile relevante ale acordurilor bilaterale privind serviciile aeriene dintre statele membre ale Uniunii Europene şi Republica Indonezia vor fi înlocuite sau completate de dispoziţiile unui acord unic al Uniunii Europene. |570 | Explicarea detaliată a propunerii În conformitate cu procedura standard de semnare şi încheiere a acordurilor internaţionale, Consiliul este invitat să aprobe deciziile privind semnarea şi încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană şi Republica Indonezia privind anumite aspecte ale serviciilor aeriene şi să desemneze persoanele autorizate să semneze acordul în numele Uniunii Europene. |2010/0132 (NLE)Propunere deDECIZIE A CONSILIULUIcu privire la încheierea acordului dintre Uniunea Europeană şi Republica Indonezia privind anumite aspecte ale serviciilor aerieneCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene, în special articolul 100 alineatul (2) coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (a),având în vedere propunerea Comisiei Europene[2],având în vedere aprobarea Parlamentului European[3],întrucât:(1) Prin decizia sa din 5 iunie 2003, Consiliul a autorizat Comisia să deschidă negocieri cu ţări terţe în vederea înlocuirii anumitor dispoziţii din acordurile bilaterale existente cu un acord la nivel de Uniune,(2) În numele Uniunii Europene, Comisia a negociat cu Republica Indonezia un acord privind anumite aspecte ale serviciilor aeriene în conformitate cu mecanismele şi directivele din anexa la decizia Consiliului din 5 iunie 2003,(3) Acordul a fost semnat în numele Uniunii Europene la […], sub rezerva încheierii sale la o dată ulterioară, în conformitate cu Decizia …/…/CE a Consiliului cu privire la […][4],(4) Acordul trebuie aprobat;DECIDE:Articolul 11. Acordul dintre Uniunea Europeană şi Republica Indonezia privind anumite aspecte ale serviciilor aeriene se aprobă în numele Uniunii.2. Textul acordului se anexează la prezenta decizie.Articolul 2Preşedintele Consiliului este autorizat să numească persoana împuternicită să facă notificarea prevăzută la articolul 8 alineatul (1) din acord.Adoptată la Bruxelles,Pentru ConsiliuPreşedintele [1] Decizia nr. 11323/03 a Consiliului din 5 iunie 2003 (document „restreint UE”).[2] JO C , , p..[3] JO C , , p..[4] JO C , , p..


Anunţ juridic important

|

52009PC0582

Propunere de decizie a Consiliului privind autorizarea Republicii Letonia de a prelungi aplicarea unei măsuri de derogare de la dispoziţiile articolului 193 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată  /* COM/2009/0582 final */

	[pic] | COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE |Bruxelles, 29.10.2009COM(2009)582 finalPropunere deDECIZIE A CONSILIULUIprivind autorizarea Republicii Letonia de a prelungi aplicarea unei măsuri de derogare de la dispozițiile articolului 193 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugatăEXPUNERE DE MOTIVECONTEXTUL PROPUNERII |110 | Motivele și obiectivele propunerii În temeiul articolului 395 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (denumită în continuare „Directiva TVA”), Consiliul, hotărând în unanimitate la propunerea Comisiei, poate autoriza orice stat membru să aplice măsuri speciale de derogare de la dispozițiile directivei respective, în scopul simplificării procedurii de colectare a taxei pe valoarea adăugată (TVA) sau al prevenirii anumitor forme de evaziune fiscală sau de fraudă. Prin scrisoarea înregistrată la Secretariatul General al Comisiei la 3 martie 2009, Republica Letonia (denumită în continuare „Letonia”) a solicitat autorizarea de a continua o măsură de derogare de la articolul 193 din Directiva TVA. În conformitate cu articolul 395 alineatul (2) din Directiva TVA, Comisia a informat celelalte state membre, prin scrisoarea din 22 septembrie 2009, cu privire la cererea înaintată de Letonia. Prin scrisoarea din 24 septembrie 2009, Comisia a comunicat Letoniei faptul că deține toate informațiile necesare pentru a analiza cererea. |120 | Contextul general Piața lemnului din Letonia este dominată în mare parte de mici companii și de furnizori individuali, care s-au demonstrat deseori a fi întreprinderi temporare, dificil de controlat de către administrațiile fiscale și constituind, prin urmare, adesea, o sursă de evaziune fiscală. O formă des întâlnită de evaziune constă în facturarea livrărilor urmată de dispariția furnizorului înainte de plata impozitelor către autoritățile fiscale, clientul dispunând însă de o factura valabilă permițându-i deducerea TVA. Dispoziția propusă prevede că, în cazul tranzacțiilor privind lemnul și în anumite circumstanțe, destinatarul bunurilor și serviciilor reprezintă persoana obligată la plata TVA. Această dispoziție derogă de la norma generală stabilită la articolul 193 din Directiva TVA, care prevede că persoana obligată la plata TVA către autoritățile fiscale este furnizorul de bunuri sau servicii. Aceasta se traduce în practică prin faptul că furnizorul bunurilor nu solicită TVA clientului, în măsura în care acesta îndeplinește criteriile pentru a fi considerat persoană impozabilă plătitoare de TVA. Un astfel de client ar putea, cu condiția de a se bucura pe deplin de dreptul de deducere, să declare și în același timp să deducă TVA pentru livrarea respectivă, ceea ce ar avea drept consecință neefectuarea plății TVA la trezorerie. Această măsură de derogare [de la dispozițiile celei de-a șasea directive (Directiva 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri - sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, JO L 145, 13.6.1977), în vigoare în acel moment și care a fost înlocuită, fără modificări substanțiale ale conținutului, de Directiva TVA] a fost inițial acordată până la 30 aprilie 2005 prin actul de aderare din 2003 [(JO L 236, 23.9.2003, p. 33), mai precis în anexa VIII, capitolul 7, punctul 1 litera (b)]. Ulterior, măsura a fost prelungită până la 31 decembrie 2009 prin Decizia 2006/42/CE a Consiliului din 24 ianuarie 2006 (JO L 25, 28.1.2006, p. 31). Comisia consideră că circumstanțele și faptele pe care se baza derogarea inițială continuă să existe și că respectiva derogare a permis Letoniei să reducă riscul evaziunii de la plata TVA și să simplifice procedura de percepere a taxei pe piața lemnului. Prin urmare, derogarea trebuie din nou prelungită pentru o perioadă limitată. |141 | Coerența cu celelalte politici și obiective ale Uniunii Nu este cazul. |CONSULTAREA PăRțILOR INTERESATE șI EVALUAREA IMPACTULUI |Consultarea părților interesate |219 | Nu este cazul. |Obținerea și utilizarea expertizei |229 | Nu a fost necesar să se recurgă la expertiză externă. |230 | Evaluarea impactului Propunerea de decizie vizează combaterea evaziunii de la plata TVA pe piața lemnului din Letonia, precum și simplificarea perceperii taxei și, prin urmare, are un impact pozitiv potențial. Însă, din cauza domeniului de aplicare restrâns și a aplicabilității limitate în timp a derogării, impactul va fi, în orice caz, limitat. |ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII |305 | Rezumatul acțiunii propuse Autorizarea Letoniei de a prelungi aplicarea unei măsuri de derogare de la articolul 193 din Directiva TVA, cu privire la utilizarea mecanismului de taxare inversă pentru tranzacțiile de pe piața lemnului. |310 | Temeiul juridic Articolul 395 din Directiva TVA. |329 | Principiul subsidiarității În conformitate cu articolul 395 din Directiva TVA, un stat membru care dorește să introducă măsuri de derogare de la respectiva directivă trebuie să obțină autorizarea Consiliului, sub forma unei decizii a Consiliului. Prin urmare, propunerea respectă principiul subsidiarității. |Principiul proporționalității Propunerea respectă principiul proporționalității din motivul (motivele) menționat(e) în continuare. |331 | Decizia se referă la o autorizare acordată unui stat membru la cererea acestuia și nu constituie o obligație. |332 | Având în vedere domeniul de aplicare limitat al derogării, măsura specială este proporțională cu obiectivul urmărit. |Alegerea instrumentelor |341 | În temeiul articolului 395 din Directiva TVA, derogarea de la normele comune în materie de TVA este posibilă numai cu autorizarea Consiliului hotărând în unanimitate la propunerea Comisiei. În plus, o decizie a Consiliului este cel mai adecvat instrument, deoarece poate fi adresată statelor membre în mod individual. |IMPLICAțIILE BUGETARE |409 | Propunerea nu are implicații pentru bugetul comunitar. |INFORMAțII SUPLIMENTARE |Clauza de reexaminare/revizuire/caducitate |533 | Propunerea conține o clauză de caducitate. |E-4931 |Propunere deDECIZIE A CONSILIULUIprivind autorizarea Republicii Letonia de a prelungi aplicarea unei măsuri de derogare de la dispozițiile articolului 193 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugatăCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,având în vedere Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată[1], în special articolul 395 alineatul (1),având în vedere propunerea Comisiei,întrucât:1.  Prin scrisoarea înregistrată la Secretariatul General al Comisiei la 3 martie 2009, Republica Letonia (denumită în continuare „Letonia”) a solicitat autorizarea de a continua aplicarea unei măsuri de derogare de la dispozițiile Directivei 2006/112/CE cu privire la persoana obligată la plata TVA către autoritățile fiscale.2.  În conformitate cu articolul 395 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE, Comisia a informat celelalte state membre, prin scrisoarea din 22 septembrie 2009, cu privire la cererea înaintată de Letonia. Prin scrisoarea din 24 septembrie 2009, Comisia a comunicat Letoniei faptul că deține toate informațiile pe care le consideră necesare pentru a analiza cererea.3.  Piața lemnului din Letonia este dominată de mici companii locale și de furnizori individuali. Natura pieței și a întreprinderilor implicate a constituit o sursă de fraudă fiscală considerată de autoritățile fiscale ca fiind dificil de controlat. Prin urmare, o dispoziție specială a fost inclusă în dreptul leton privind TVA, care prevede că în cazul tranzacțiilor de pe piața lemnului, persoana obligată la plata taxei este persoana impozabilă căreia îi este destinată o livrare de bunuri sau o prestare de servicii impozabilă.4.  Măsura constituie o derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE, care prevede că, în cadrul sistemului intern, persoana impozabilă care furnizează bunurile sau serviciile este, în mod normal, persoana obligată la plata taxei.5.  Măsura a fost autorizată anterior prin actul de aderare din 2003[2], mai precis prin anexa VIII, capitolul 7, punctul 1 litera (b), și apoi prin Decizia 2006/42/CE a Consiliului din 24 ianuarie 2006[3], în temeiul celei de-a Șasea directive 77/388/CE[4], în vigoare în acel moment.6.  Comisia consideră că situația de drept și de fapt care a justificat aplicarea în prezent a măsurii de derogare în cauză nu s-a schimbat și există în continuare. Prin urmare, Letonia trebuie autorizată să aplice în continuare măsura respectivă pentru o perioadă limitată.7.  Derogarea nu va avea efecte adverse asupra resurselor proprii ale Comunității provenind din TVA,ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:Articolul 1Prin derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE, Letonia este autorizată să continue desemnarea destinatarului bunurilor și serviciilor drept persoana obligată la plata TVA în cazul tranzacțiilor de pe piața lemnului, de la 1 ianuarie 2010 până la 31 decembrie 2012.Articolul 2Prezenta decizie se adresează Republicii Letonia.Adoptată la Bruxelles,Pentru ConsiliuPreședintele [1] JO L 347, 11.12.2006, p. 1.[2] JO L 236, 23.9.2003, p. 33.[3] JO L 25, 28.1.2006, p. 31.[4] JO L 145, 13.6.1977.