				|

		52014PC0187

			Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI privind instalațiile pe cablu /* COM/2014/0187 final - 2014/0107 (COD) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Contextul general, motivele și
obiectivele propunerii
Directiva 2000/9/CE privind instalațiile
pe cablu care transportă persoane[1]
a fost adoptată la 20 martie 2000 și a intrat în vigoare la 3 mai 2002.
Directiva 2000/9/CE asigură un nivel
ridicat de siguranță a instalațiilor pe cablu pentru
utilizatori, lucrători și părți terțe. Aceasta
stabilește cerințe esențiale pe care trebuie să le respecte
instalațiile pe cablu, infrastructura, subsistemele și componentele
de siguranță ale acestor instalații pentru a fi sigure.
De asemenea, Directiva 2000/9/CE este un
exemplu de legislație de armonizare a Uniunii, care asigură libera
circulație pe piața unică a UE a subsistemelor și a
componentelor de siguranță ale instalațiilor pe cablu. Aceasta
armonizează condițiile pentru introducerea pe piață și
punerea în funcțiune a subsistemelor și a componentelor de
siguranță destinate a fi încorporate în instalațiile pe cablu.
Producătorii trebuie să demonstreze că subsistemele sau
componentele de siguranță pe care le produc au fost proiectate
și fabricate în conformitate cu cerințele esențiale, trebuie
să aplice marcajul CE și să pună la dispoziție
instrucțiuni pentru încorporarea lor într-o instalație pe cablu.
Directiva 2000/9/CE se bazează pe
articolul 114 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit
în continuare „tratatul”). Este o directivă de armonizare totală, pe
baza principiilor „noii abordări”, conform cărora producătorii
trebuie să asigure conformitatea produselor lor cu cerințele
obligatorii în materie de siguranță și de performanță
prevăzute în instrumentul legislativ, fără a impune însă
soluții sau specificații tehnice specifice.
Directiva 2000/9/CE se aplică
instalațiilor pe cablu destinate transportului de persoane.
Tracțiunea pe cablu și funcția
de transport de călători sunt principalele criterii de stabilire a
domeniului de aplicare al Directivei 2000/9/CE.
Tipurile principale de instalații pe
cablu reglementate de Directiva 2000/9/CE sunt funicularele, telegondolele,
telescaunele detașabile, telescaunele fixe, telecabinele, funitelurile,
instalațiile combinate (alcătuite din mai multe tipuri de mijloace de
transport pe cablu, cum ar fi telegondolele și telescaune) și teleschiurile.
Instalațiile pe cablu sunt definite ca
sisteme complete instalate in situ, care constau în infrastructură,
subsisteme și componente de siguranță.
Instalațiile pe cablu și
infrastructurile lor sunt afectate în mod direct de caracteristicile regiunii
în care sunt amplasate, de natura și de caracteristicile fizice ale
terenului pe care sunt instalate, de împrejurimi, de condițiile
atmosferice și meteorologice, precum și de structuri și
obstacole terestre sau aeriene situate în vecinătatea acestora.
În acest context, construcția și
punerea în funcțiune a instalațiilor pe cablu fac obiectul
procedurilor naționale de autorizare.
Directiva 2000/9/CE stabilește
principalele cerințe armonizate pe care trebuie să le respecte
instalațiile pe cablu, în timp ce statele membre rămân competente
pentru a reglementa alte aspecte, cum ar fi exploatarea terenurilor, amenajarea
teritoriului și protecția mediului.
Componentele de siguranță și
subsistemele sunt supuse principiului liberei circulații a
mărfurilor. Componentele de siguranță poartă marcajul CE,
care indică conformitatea cu cerințele Directivei 2000/9/CE, inclusiv
cu procedurile de evaluare a conformității.
Propunerea urmărește să
înlocuiască Directiva 2000/9/CE cu un regulament, în conformitate cu
obiectivele Comisiei privind simplificarea.
De asemenea, propunerea vizează alinierea
Directivei 2000/9/CE la „pachetul bunuri” adoptat în 2008 și în special la
Decizia nr. 768/2008/CE (Decizia NCL).
Decizia NCL stabilește un cadru comun
pentru legislația UE de armonizare aplicabilă produselor. Acest cadru
este format din dispozițiile utilizate în mod curent în legislația UE
privind produsele (de exemplu, definiții, obligații ale operatorilor
economici, organisme notificate, mecanisme de salvgardare etc.). Aceste dispoziții
comune au fost consolidate pentru a garanta faptul că directivele pot fi
aplicate și că se poate asigura respectarea lor într-un mod mai
eficient în practică. Au fost introduse noi elemente, cum ar fi
obligațiile importatorilor, care sunt esențiale pentru
îmbunătățirea siguranței produselor pe piață.
Comisia a propus deja alinierea a nouă
alte directive la Decizia NCL în cadrul unui „pachet de aliniere” adoptat la 21
noiembrie 2011. De asemenea, Comisia a propus alinierea la Decizia NCL a
Directivei 97/23/CE referitoare la echipamentele sub presiune[2].
Pentru a asigura coerența
legislației de armonizare a Uniunii privind produsele industriale, în
conformitate cu angajamentul politic care rezultă din adoptarea Deciziei
NCL și cu obligația juridică prevăzută la articolul 2
din Decizia NCL, este necesar ca prezenta propunere să fie în
concordanță cu dispozițiile Deciziei NCL.
De asemenea, propunerea urmărește
soluționarea unor dificultăți întâmpinate în punerea în aplicare
a Directivei 2000/9/CE. Mai exact, autoritățile, organismele
notificate și producătorii au avut opinii diferite referitoare la
includerea anumitor tipuri de instalații în domeniul de aplicare al
Directivei 2000/9/CE și, prin urmare, referitoare la producerea și
certificarea acestor instalații în conformitate cu cerințele și
procedurile prevăzute de directivă. Opiniile diferă, de
asemenea, cu privire la încadrarea anumitor echipamente în categoriile
subsistem, infrastructură sau componentă de siguranță. De
asemenea, directiva nu specifică ce tip de procedură de evaluare a
conformității trebuie aplicat subsistemelor.
Aceste abordări divergente au condus la
denaturări ale pieței și la tratarea diferită a
operatorilor economici. Producătorii și operatorii instalațiilor
vizate au fost nevoiți să modifice echipamentele sau să
obțină certificări suplimentare, ceea ce a dus la costuri în
plus și la întârzieri în autorizarea și exploatarea acestor
instalații.
Regulamentul propus vizează, prin urmare,
îmbunătățirea clarității juridice cu privire la
domeniul de aplicare al Directivei 2000/9/CE și, astfel, o mai bună
punere în aplicare a dispozițiilor legale relevante.
Mai mult, Directiva 2000/9/CE conține
dispoziții privind evaluarea conformității pentru subsisteme.
Totuși, aceasta nu stabilește în mod concret procedura de urmat de
către producător și de către organismul notificat. În plus,
nu oferă producătorilor gama de proceduri de evaluare a
conformității care sunt disponibile pentru componentele de
siguranță. Prin urmare, regulamentul propus aliniază procedurile
de evaluare a conformității disponibile pentru subsisteme la cele
deja utilizate pentru componentele de siguranță, pe baza modulelor de
evaluare a conformității prevăzute în Decizia 768/2008/CE
privind un cadru comun pentru comercializarea produselor (Decizia NCL). În
acest context, regulamentul prevede, de asemenea, aplicarea marcajului CE
pentru a indica respectarea dispozițiilor sale, în conformitate cu
sistemul existent pentru componentele de siguranță.
Propunerea ține seama de Regulamentul
(UE) nr. 1025/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25
octombrie 2012 privind standardizarea europeană[3].
Propunerea ține cont, de asemenea, de
propunerea de regulament din 13 februarie 2013 a Comisiei privind supravegherea
pe piață a produselor[4],
care își propune să introducă un singur instrument juridic
privind activitățile de supraveghere a pieței în materie de
produse nealimentare, de produse de consum sau de produse care nu sunt
destinate consumului și de produse reglementate sau nu de legislația
de armonizare a Uniunii. Prezenta propunere reunește normele privind
supravegherea pieței din Directiva 2001/95/CE privind siguranța
generală a produselor[5],
din Regulamentul (CE) nr. 765/2008 al Parlamentului European și al
Consiliului de stabilire a cerințelor de acreditare și de
supraveghere a pieței în ceea ce privește comercializarea produselor[6] și din
legislația sectorială de armonizare în vederea creșterii
eficienței activităților de supraveghere a pieței în cadrul
Uniunii. Propunerea de regulament privind supravegherea pe piață a
produselor cuprinde, de asemenea, dispozițiile relevante privind
supravegherea pieței și clauzele de salvgardare. Prin urmare,
dispozițiile din actuala legislație sectorială de armonizare
care se referă la supravegherea pieței și la clauzele de
salvgardare ar trebui eliminate din respectiva legislație de armonizare.
Obiectivul primordial al regulamentului propus privind supravegherea pe
piață a produselor este de a simplifica în profunzime cadrul de
supraveghere a pieței din Uniune, astfel încât acesta să
funcționeze mai bine pentru utilizatorii săi principali:
autoritățile de supraveghere a pieței și operatorii
economici. Directiva 2000/9/CE prevede o procedură de aplicare a unei
clauze de salvgardare pentru subsisteme și componente de siguranță.
În conformitate cu cadrul care urmează să fie instituit prin
propunerea de regulament privind supravegherea pe piață a produselor,
prezenta propunere nu include dispozițiile privind supravegherea
pieței și procedurile privind clauzele de salvgardare pentru
subsisteme și componente de siguranță prevăzute în Decizia
NCL. Cu toate acestea, pentru a se asigura claritatea juridică, aceasta
face trimitere la propunerea de regulament privind supravegherea pe
piață a produselor.
Coerența cu alte politici și
obiective ale Uniunii
Prezenta
inițiativă este în conformitate cu Actul privind piața
unică[7], care a subliniat necesitatea de a restabili
încrederea consumatorilor în calitatea produselor de pe piață și
importanța consolidării supravegherii pieței.
De asemenea, ea
sprijină politica Comisiei privind o mai bună legiferare și
simplificarea cadrului de reglementare.
2.           CONSULTAREA
PĂRȚILOR INTERESATE ȘI EVALUAREA IMPACTULUI
Consultarea părților interesate
Revizuirea Directivei 2000/9/CE face obiectul
unor îndelungi și laborioase discuții încă din 2010. Mai exact,
aceasta a fost discutată în cadrul Grupului de lucru al statelor membre
pentru instalațiile pe cablu, cu experții naționali responsabili
cu punerea în aplicare a directivei, în cadrul Comitetului permanent
prevăzut de Directiva 2000/9/CE, în cadrul Grupului de cooperare
administrativă pentru supravegherea pieței instalațiilor pe
cablu și în cadrul Grupului sectorial privind instalațiile pe cablu
al coordonării europene a organismelor notificate, precum și cu
asociații ale reprezentanților industriei și ale utilizatorilor.
Statele membre și părțile
interesate, inclusiv organizațiile producătorilor, organismele
notificate și reprezentanții organismelor de standardizare, au fost
implicate, încă de la început, în procesul de evaluare a impactului. În
cadrul comitetului permanent prevăzut de Directiva 2000/9/CE, au avut loc
discuții periodice referitoare la funcționarea directivei și la
eventualele aspecte care ar necesita îmbunătățiri, atât prin
mijloace legislative, cât și prin mijloace nelegislative.
În plus, au fost organizate trei
consultări specifice.
Prima consultare a avut loc în prima
jumătate a anului 2010, în cadrul pregătirii raportului privind
punerea în aplicare a Directivei 2000/9/CE prevăzut la articolul 21
alineatul (4) din directiva menționată.
În primul său raport privind punerea în
aplicare a Directivei 2000/9/CE[8],
Comisia a observat că directiva a avut succes în crearea unei piețe
interne pentru subsisteme și componente de siguranță, asigurând,
în același timp, un nivel de siguranță ridicat și uniform.
De asemenea, a identificat și unele aspecte care trebuie examinate.
Aspectele care trebuie examinate sunt
următoarele:
–
extinderea domeniului de aplicare a Directivei 2000/9/CE,
în special  în ceea ce privește noile tipuri de instalații pe cablu;
–
lipsa unei game corespunzătoare de proceduri
de evaluare a conformității pentru subsisteme, ceea ce a dus la
divergențe în interpretarea și punerea în aplicare a evaluării
conformității subsistemelor;
–
necesitatea alinierii Directivei 2000/9/CE la
Decizia NCL.
A doua și a treia consultare au avut loc
în 2012, ca parte a studiului de evaluare a impactului; prima a vizat
situația existentă, iar cealaltă opțiunile de
politică. Raportul final al studiului de evaluare a impactului a fost
prezentat oficial și discutat în cadrul reuniunilor comitetului permanent
care au avut loc la 25 septembrie 2012 și la 8 aprilie 2013, în care
statele membre și părțile interesate din sector au avut ocazia
să își facă cunoscute opiniile și să prezinte o serie
de contribuții și documente de poziție cu privire la
opțiunile de politică incluse în studiu.
Părțile interesate au contribuit în
mod activ la identificarea aspectelor care necesită soluții pentru
îmbunătățirea funcționării Directivei 2000/9/CE.
Majoritatea părților interesate sunt de acord cu problemele
identificate. Un număr semnificativ de respondenți la consultarea
efectuată în contextul studiului de evaluare a impactului au semnalat
probleme legate de definiția instalațiilor pe cablu și de
stabilirea liniei de demarcație față de domeniul de aplicare a
Directivei 95/16/CE referitoare la ascensoare[9].
Având în vedere cantitatea de informații
colectate și problemele în special de natură tehnică, nu a fost
lansată nicio consultare publică deschisă, deoarece
consultările cu experți în domeniu au fost considerate cea mai
adecvată alegere pentru această inițiativă destul de
tehnică.
Obținerea și utilizarea
expertizei - Evaluarea impactului
S-a efectuat o evaluare a impactului revizuirii
Directivei 2000/9/CE.
Pe baza informațiilor colectate, Comisia
a efectuat o evaluare a impactului în care a examinat și a comparat trei
opțiuni.
Opțiunea 1 - Statu-quo - Nicio
modificare a situației actuale
Această opțiune propune să nu
se aducă nicio modificare la Directiva 2000/9/CE.
Opțiunea 2 — Intervenție prin
măsuri fără caracter legislativ
Opțiunea 2 examinează posibilitatea
de a oferi orientări mai detaliate privind punerea în aplicare a
Directivei 2000/9/CE în ceea ce privește domeniul său de aplicare
și de a recomanda aplicarea unor proceduri specifice de evaluare a
conformității pentru evaluarea subsistemelor, în principal prin
intermediul unei revizuiri a Ghidului de aplicare a Directivei 2000/9/CE.
Opțiunea 3 — Intervenție prin
măsuri cu caracter legislativ
Această opțiune constă în
modificarea Directivei 2000/9/CE.
Combinarea
opțiunilor 2 și 3 s-a dovedit a fi soluția preferată,
deoarece:
–
este considerată cea mai adecvată pentru
a rezolva problema, întrucât va aduce clarificări în ceea ce privește
definițiile din domeniul de aplicare și va asigura consecvența
și flexibilitatea procedurilor de evaluare a conformității
pentru subsisteme și componentele de siguranță;
–
nu presupune costuri semnificative pentru
operatorii economici și pentru organismele notificate; pentru cei care
își desfășoară deja activitatea în mod responsabil, nu a
putut fi identificat un impact economic sau social semnificativ;
–
va îmbunătăți funcționarea
pieței interne a subsistemelor și componentelor de
siguranță prin asigurarea unui tratament egal pentru toți
operatorii economici, în special importatori și distribuitori, precum
și pentru organismele notificate;
–
opțiunea 1 nu oferă soluții la
problema incertitudinii juridice generate de unele dispoziții din
Directiva 2000/9/CE și, prin urmare, nu va duce la o mai bună punere
în aplicare a directivei.
Propunerea cuprinde:
·
clarificarea domeniului de aplicare în ceea ce
privește instalațiile pe cablu concepute atât pentru transport, cât
și pentru agrement;
·
introducerea unei game de proceduri de evaluare a
conformității pentru subsisteme, în funcție de modulele de
evaluare a conformității existente pentru componentele de
siguranță, aliniate la Decizia NCL;
·
alinierea la Decizia NCL.
Impactul propunerii va garanta condiții
de concurență echitabile pentru operatorii economici și va
îmbunătăți protecția siguranței pasagerilor și a
altor utilizatori, lucrători și părți terțe.
3.           ELEMENTELE
JURIDICE ALE PROPUNERII
3.1. Domeniul de aplicare și
definițiile
Domeniul de aplicare al regulamentului propus
corespunde domeniului de aplicare a Directivei 2000/9/CE și cuprinde
instalațiile pe cablu, inclusiv infrastructura acestora, precum și
subsistemele și componentele de siguranță ale instalațiilor
pe cablu.
Propunerea clarifică și actualizează
domeniul de aplicare existent.
Mai exact, având în vedere dezvoltarea unor
noi tipuri de instalații pe cablu, se clarifică faptul că
excluderea instalațiilor pe cablu care sunt utilizate în scopuri de
agrement în târguri sau parcuri de distracții nu se aplică
instalațiilor pe cablu care sunt destinate să îndeplinească o
funcție dublă, și anume transport de persoane și
activități de agrement.
Propunerea menține excluderea anumitor
instalații pe cablu concepute în scopuri agricole sau industriale,
însă clarifică faptul că domeniul său de aplicare
acoperă, de asemenea, instalațiile pe cablu destinate deservirii
adăposturilor montane sau a cabanelor și care nu sunt folosite pentru
transportul public.
Actuala excludere a bacurilor fluviale
manevrate prin cabluri este, de asemenea, actualizată pentru toate
instalațiile pe cablu în cazul în care utilizatorii sau vehiculele se
deplasează pe apă, cum ar fi instalațiile de schi nautic pe
cablu.
Excluderile prevăzute de Directiva 2000/9/CE
referitoare la căile ferate cu cremalieră și la
instalațiile manevrate pe șine nu sunt reintroduse, deoarece aceste
instalații nu corespund definiției instalațiilor pe cablu.
Au fost introduse definițiile generale
care rezultă din alinierea la Decizia NCL.
3.2. Obligațiile operatorilor
economici
Propunerea conține, în ceea ce
privește subsistemele sau componentele de siguranță,
dispozițiile specifice pentru acte legislative ale Uniunii de armonizare
referitoare la produse și stabilește obligațiile operatorilor
economici relevanți (producători, reprezentanți autorizați,
importatori și distribuitori), în conformitate cu Decizia NCL.
3.3. Standardele armonizate
Respectarea standardelor armonizate
conferă o prezumție de conformitate cu cerințele esențiale.
Regulamentul (UE) nr. 1025/2012 stabilește un cadru juridic orizontal
pentru standardizarea europeană. Regulamentul conține, printre
altele, dispoziții privind cererile de standardizare adresate de Comisie
organismului european de standardizare, privind procedura pentru
obiecțiile la standardele armonizate și privind participarea
părților interesate la procesul de standardizare. Prin urmare,
dispozițiile Directivei 2000/9/CE care vizează aceleași aspecte
nu au mai fost incluse în prezenta propunere din motive de securitate
juridică.
3.4. Evaluarea conformității
Propunerea menține procedurile de
evaluare a conformității pentru componentele de siguranță
prevăzute de Directiva 2000/9/CE. Totuși, aceasta actualizează
modulele corespunzătoare în conformitate cu Decizia NCL.
În special, propunerea păstrează
cerința privind intervenția unui organism notificat în faza de
proiectare și de producție a tuturor subsistemelor și
componentelor de siguranță.
Propunerea introduce o gamă de proceduri
de evaluare a conformității pentru subsisteme pe baza modulelor de
evaluare a conformității din Decizia NCL. În acest cadru, propunerea
introduce și marcajul CE pentru subsisteme, deoarece nu există niciun
motiv ca acestea să fie tratate diferit față de componentele de
siguranță, pentru care Directiva 2000/9/CE prevede deja aplicarea
marcajului CE în scopul indicării conformității acestora cu
cerințele directivei.
3.5. Organismele notificate
Buna funcționare a organismelor
notificate este crucială pentru a asigura un nivel ridicat de
protecție a sănătății și de siguranță,
precum și pentru încrederea tuturor părților interesate în
sistemul noii abordări.
Prin urmare, în conformitate cu Decizia NCL,
propunerea consolidează criteriile de notificare pentru organismele
notificate și introduce cerințe specifice pentru autoritățile
de notificare.
3.6. Actele de punere în aplicare
Propunerea împuternicește Comisia să
adopte, după caz, acte de punere în aplicare pentru a asigura punerea în
aplicare uniformă a prezentului regulament în ceea ce privește
organismele notificate care nu îndeplinesc sau nu mai îndeplinesc
cerințele pentru notificare.
Aceste acte de punere în aplicare trebuie
adoptate în conformitate cu dispozițiile privind actele de punere în
aplicare prevăzute de Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European
și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și
principiilor generale privind mecanismele de control de către statele
membre al exercitării competențelor de executare de către
Comisie.
3.7. Dispozițiile finale
Regulamentul propus va deveni aplicabil la doi
ani de la intrarea sa în vigoare, pentru a permite producătorilor,
organismelor notificate și statelor membre să dispună de timpul
necesar pentru a se adapta la noile cerințe.
Cu toate acestea, desemnarea organismelor
notificate în temeiul noilor cerințe și procese trebuie să
înceapă la scurt timp după intrarea în vigoare a prezentului
regulament. Astfel, până la data de aplicare a regulamentului propus, va
fi desemnat un număr suficient de organisme notificate în conformitate cu noile
norme, astfel încât să se evite problemele legate de continuitatea
producției și a ofertei de pe piață.
Se prevede o dispoziție tranzitorie
pentru certificatele eliberate de organismele notificate în conformitate cu
Directiva 2000/9/CE în ceea ce privește subsistemele și componentele
de siguranță, astfel încât stocurile să fie absorbite și
să se asigure o tranziție ușoară la noile cerințe.
Se prevede o dispoziție tranzitorie
pentru punerea în funcțiune a instalațiilor pe cablu construite în
conformitate cu Directiva 2000/9/CE, astfel încât să se asigure o
tranziție ușoară la noile cerințe.
Directiva 2000/9/CE va fi abrogată
și înlocuită cu regulamentul propus.
3.8. Competența Uniunii, temeiul
juridic, principiul subsidiarității și forma juridică
Temeiul juridic
Prezenta propunere se bazează pe
articolul 114 din tratat.
Principiul subsidiarității
Principiul subsidiarității se
aplică în special în ceea ce privește noile dispoziții
adăugate care au drept obiectiv îmbunătățirea
aplicării efective a Directivei 2000/9/CE, și anume, obligațiile
operatorilor economici, dispozițiile în materie de trasabilitate,
dispozițiile privind evaluarea și notificarea organismelor de
evaluare a conformității.
Experiența legată de aplicarea
legislației a arătat că măsurile adoptate la nivel
național au dus la abordări divergente și la un tratament
diferit al operatorilor economici în interiorul UE, ceea ce compromite
realizarea obiectivului Directivei 2000/9/CE. Luarea unor măsuri la nivel
național pentru a remedia problemele riscă să creeze obstacole
în calea liberei circulații a mărfurilor. De asemenea, acțiunile
întreprinse la nivel național sunt limitate la competența
teritorială a unui stat membru. O acțiune coordonată la nivelul
UE poate să îndeplinească mult mai bine obiectivele stabilite
și, în special, să eficientizeze supravegherea pieței. Prin
urmare, este mai adecvat să se ia măsuri la nivelul Uniunii.
Proporționalitatea
În conformitate cu principiul
proporționalității, modificările propuse nu
depășesc ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor
stabilite.
Obligațiile noi sau modificate nu impun
sarcini și costuri inutile industriei - în special întreprinderilor mici
și mijlocii - sau administrațiilor. În cazul în care s-a constatat
că anumite modificări au efecte negative, analiza impactului
opțiunii permite găsirea celei mai potrivite soluții la
problemele identificate. Un număr de modificări se referă la
îmbunătățirea clarității directivei existente fără
a introduce noi cerințe care să presupună costuri suplimentare.
Tehnica legislativă utilizată
Propunerea are forma unui regulament.
Modificarea propusă de la o
directivă la un regulament ia în considerare obiectivul general al
Comisiei de a simplifica mediul de reglementare și necesitatea de a
asigura o punere în aplicare uniformă a legislației propuse în
întreaga Uniune.
Propunerea de regulament se bazează pe
articolul 114 din tratat și urmărește să asigure
funcționarea corespunzătoare a pieței interne pentru
subsistemele și componentele de siguranță destinate a fi
încorporate în instalațiile pe cablu, menținând, în același
timp, rolul existent pentru statele membre în ceea ce privește
instalațiile pe cablu. Aceasta impune norme clare și detaliate, care
vor deveni aplicabile în mod uniform în același timp pe întreg teritoriul
Uniunii.
În conformitate cu
principiile de armonizare totală, statele membre nu sunt autorizate
să impună cerințe suplimentare sau mai stricte în
legislația lor națională pentru introducerea pe piață
a subsistemelor și a componentelor de siguranță. Mai exact,
cerințele esențiale obligatorii și procedurile de evaluare a
conformității care trebuie respectate de către producători
trebuie să fie identice în toate statele membre.
Aceeași regulă
se aplică și cu privire la dispozițiile care au fost introduse
ca rezultat al alinierii la Decizia NCL. Aceste dispoziții sunt clare
și suficient de precise pentru a fi aplicate direct de către actorii
vizați.
Obligațiile
prevăzute pentru statele membre, cum ar fi obligația de a evalua, de
a desemna și de a notifica organismele de evaluare a
conformității nu sunt, în orice caz, transpuse ca atare în dreptul
intern, ci sunt puse în aplicare de către statele membre prin intermediul
acordurilor administrative și de reglementare necesare. Această
situație nu se va schimba în momentul în care obligațiile respective
vor fi prevăzute într-un regulament.
Statele membre nu au, prin
urmare, aproape nicio flexibilitate la transpunerea unei directive în
legislația lor națională. Alegerea unui regulament le va permite
totuși să economisească costurile legate de transpunerea unei
directive.
În plus, un regulament evită riscul unor
posibile divergențe la transpunerea unei directive de către diferite
state membre, care ar putea duce la crearea unor niveluri diferite de protecție
a siguranței și ar crea obstacole pe piața internă,
subminând astfel punerea în aplicare adecvată a acesteia.
Trecerea de la
directivă la regulament nu va duce la nicio schimbare în abordările
în materie de reglementare.
Caracteristicile noii
abordări vor fi păstrate în totalitate, în special flexibilitatea
acordată producătorilor în alegerea mijloacelor utilizate pentru a
respecta cerințele esențiale și în alegerea procedurii
utilizate, dintre procedurile de evaluare a conformității
disponibile, pentru a demonstra conformitatea subsistemelor și a
componentelor de siguranță. Mecanismele existente de sprijinire a
punerii în aplicare a legislației (procesul de standardizare, grupurile de
lucru, cooperarea administrativă, elaborarea de documente de orientare
etc.) nu vor fi afectate de natura instrumentului juridic.
În plus, alegerea unui regulament nu
înseamnă că procesul decizional este centralizat. Statele membre
își mențin competența în ceea ce privește instalațiile
pe cablu și punerea în aplicare a dispozițiilor armonizate, de
exemplu, desemnarea și acreditarea organismelor notificate,
desfășurarea supravegherii pieței și acțiunile de
asigurare a respectării legislației (de exemplu, sancțiunile).
În cele din urmă,
utilizarea regulamentelor în domeniul legislației privind piața
internă permite, în conformitate cu preferințele exprimate de
părțile interesate, să se evite riscul
„suprareglementării”. De asemenea, acest lucru permite producătorilor
să lucreze direct cu textul regulamentului în loc să fie nevoiți
să identifice și să examineze 28 de legi de transpunere a
directivei.
Pe această bază,
se consideră că alegerea unui regulament este cea mai adecvată
și cea mai puțin costisitoare soluție pentru toate
părțile implicate, deoarece va permite o aplicare mai rapidă
și mai coerentă a legislației propuse și va crea un mediu
de reglementare mai clar pentru operatorii economici, evitând costurile de
transpunere pentru state membre.
4.           IMPLICAȚIILE BUGETARE
Prezenta propunere nu are implicații
asupra bugetului UE.
5.           INFORMAȚII SUPLIMENTARE
Abrogarea legislației în vigoare
Adoptarea propunerii va duce la abrogarea
Directivei 2000/9/CE.
Spațiul Economic European
Propunerea prezintă interes pentru SEE
și ar trebui, prin urmare, extinsă la Spațiul Economic European.
2014/0107 (COD)
Propunere de
REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN
ŞI AL CONSILIULUI
privind instalațiile pe cablu
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în special articolul 114,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act
legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic și
Social European[10],
hotărând în conformitate cu procedura
legislativă ordinară,
întrucât:
(1)       Directiva 2000/9/CE a
Parlamentului European și a Consiliului privind instalațiile pe cablu[11] stabilește norme
pentru instalațiile pe cablu care sunt proiectate, construite și
exploatate în vederea transportului de persoane.
(2)       Directiva 2000/9/CE se
bazează pe principiile noii abordări, stabilite prin Rezoluția
Consiliului din 5 mai 1985 privind o nouă abordare a armonizării
tehnice și a standardelor[12].
Prin urmare, directiva stabilește numai cerințele esențiale aplicabile
instalațiilor pe cablu, în timp ce detaliile tehnice sunt adoptate de
Comitetul European de Standardizare (CEN) și Comitetul european pentru
standardizare electrotehnică (Cenelec), în conformitate cu Regulamentul
(UE) nr. 1025/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind
standardizarea europeană[13].
Conformitatea cu standardele armonizate astfel stabilite, ale căror numere
de referință sunt publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii
Europene, conferă prezumția de conformitate cu cerințele Directivei
2000/9/CE. Experiența a demonstrat faptul că aceste principii de
bază funcționează bine în acest sector și ar trebui să
fie menținute și chiar promovate în continuare.
(3)       Experiența
dobândită în punerea în aplicare a Directivei 2000/9/CE a demonstrat
necesitatea de a modifica anumite dispoziții ale acesteia pentru a le
clarifica și a le actualiza și pentru a garanta astfel securitatea
juridică, în special în ceea ce privește domeniul de aplicare și
evaluarea conformității subsistemelor.
(4)       Decizia nr. 768/2008/CE a
Parlamentului European și a Consiliului privind un cadru comun pentru
comercializarea produselor[14]
stabilește un cadru comun de principii generale și dispoziții de
referință menite să se aplice în întreaga legislație care
armonizează condițiile pentru comercializarea produselor, astfel
încât să se asigure o bază coerentă pentru revizuirea sau
reformarea legislației respective. Prin urmare, Directiva 2000/9/CE ar
trebui adaptată la decizia menționată.
(5)       Deoarece este necesar să
se opereze o serie de modificări la Directiva 2000/9/CE, aceasta ar trebui
abrogată și înlocuită din motive de claritate. Având în vedere
că domeniul de aplicare, cerințele esențiale și procedurile
de evaluare a conformității trebuie să fie identice în toate
statele membre, nu există aproape nicio flexibilitate în transpunerea în
legislația națională a unei directive bazate pe principiile noii
abordări. Pentru a simplifica cadrul de reglementare, Directiva 2000/9/CE
ar trebui să fie înlocuită cu un regulament, care este instrumentul
juridic adecvat, deoarece impune reguli clare și detaliate, care nu permit
transpunerea divergentă de către statele membre și asigură
astfel o aplicare uniformă în întreaga Uniune.
(6)       Regulamentul (CE) nr. 765/2008
al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a cerințelor
de acreditare și de supraveghere a pieței în ceea ce privește
comercializarea produselor[15]
stabilește norme orizontale privind acreditarea organismelor de evaluare a
conformității [, supravegherea pieței produselor și
controlul produselor provenite din țările terțe] și prevede
principiile generale referitoare la marcajul CE.
(7)       Regulamentul (UE) nr.
[.../...] [privind supravegherea pe piață a produselor][16] prevede norme
detaliate privind supravegherea pieței și controlul produselor
introduse în Uniune din țări terțe, inclusiv al subsistemelor
și componentelor de siguranță. De asemenea, regulamentul
respectiv prevede o procedură de aplicare a unei clauze de salvgardare.
Statele membre trebuie să organizeze și să efectueze
supravegherea pieței, să numească autoritățile de
supraveghere a pieței și să precizeze competențele și
obligațiile acestora. Acestea trebuie, de asemenea, să instituie
programe generale și sectoriale de supraveghere a pieței.
(8)       Domeniul de aplicare al
Directivei 2000/9/CE ar trebui menținut. Prezentul regulament ar trebui
să se aplice instalațiilor pe cablu destinate transportului de
persoane folosite în stațiunile turistice de mare altitudine sau în
transportul urban. Instalațiile pe cablu sunt în principal sisteme
ascensoare, cum ar fi funicularele, telefericele, telecabinele, telegondolele,
telescaunele și teleschiurile. Tracțiunea pe cablu și
funcția de transport de călători sunt principalele criterii de
identificare a instalațiilor pe cablu reglementate de prezentul
regulament.
(9)       Au fost dezvoltate noi tipuri
de instalații pe cablu destinate atât pentru transport, cât și pentru
activități de agrement. Aceste instalații ar trebui să fie
reglementate de prezentul regulament.
(10)     Este oportun să se
excludă anumite instalații pe cablu din domeniul de aplicare al
prezentului regulament, fie deoarece fac obiectul altei legislații
specifice de armonizare a Uniunii, fie pentru că pot fi reglementate în
mod adecvat la nivel național.
(11)     Ascensoarele cu cablu, fie
verticale, fie înclinate, care deservesc permanent niveluri specifice ale
clădirilor și construcțiilor, altele decât stațiile, fac
obiectul unei legislații specifice a UE și ar trebui să fie
excluse din domeniul de aplicare al prezentului regulament.
(12)     Pentru a se garanta
securitatea juridică, excluderea bacurilor fluviale manevrate prin cabluri
ar trebui să acopere toate instalațiile pe cablu în cazul în care
utilizatorii sau vehiculele se deplasează pe apă, cum ar fi instalațiile
de schi nautic pe cablu.
(13)     Pentru a se garanta că
instalațiile pe cablu și infrastructura, subsistemele și
componentele lor de siguranță asigură un nivel ridicat de
protecție a sănătății și a siguranței
persoanelor, este necesar să se stabilească norme referitoare la
proiectarea și la construirea instalațiilor pe cablu.
(14)     Statele membre ar trebui
să garanteze siguranța instalațiilor pe cablu atât la
construirea și punerea acestora în funcțiune, cât și pe durata
exploatării lor.
(15)     Prezentul regulament nu aduce
atingere dreptului statelor membre de a specifica cerințele pe care le
consideră necesare în ceea ce privește exploatarea terenurilor,
amenajarea teritoriului și asigurarea protecției mediului, a
sănătății și siguranței persoanelor și, în
special, a lucrătorilor în timpul utilizării instalațiilor pe
cablu.
(16)     Prezentul regulament nu aduce
atingere dreptului statelor membre de a specifica proceduri adecvate de
autorizare a instalațiilor pe cablu planificate, de inspecție a
instalațiilor pe cablu înainte de darea în funcțiune și de
monitorizare a acestora pe durata exploatării.
(17)     Prezentul regulament ar trebui
să țină seama de faptul că siguranța
instalațiilor pe cablu depinde în egală măsură și de
condițiile specifice amplasamentului, de calitatea furniturilor
industriale și de modul în care sunt asamblate, instalate in situ și
monitorizate pe durata exploatării. Cauzele unor accidente grave pot fi
legate de alegerea amplasamentului, de sistemul de transport propriu-zis, de
structuri sau de modul de exploatare și de întreținere a sistemului.
(18)     Deși operarea
efectivă a instalațiilor pe cablu nu face obiectul prezentului
regulament, acesta ar trebui să asigure un cadru general destinat să
garanteze că astfel de instalații situate pe teritoriul statelor
membre sunt exploatate astfel încât să ofere utilizatorilor, personalului
de exploatare și părților terțe un nivel ridicat de
protecție.
(19)     În cazul instalațiilor pe
cablu, inovațiile tehnologice pot fi verificate și supuse unor
încercări complete numai cu ocazia construirii unei noi instalații pe
cablu. În aceste circumstanțe, ar trebui prevăzută o
procedură care să asigure respectarea cerințelor esențiale
și să permită, în același timp, luarea în considerare a
condițiilor particulare specifice unei anumite instalații pe cablu.
(20)     Statele membre ar trebui
să ia măsurile necesare pentru a se asigura că instalațiile
pe cablu sunt puse în funcțiune numai dacă sunt conforme cu prezentul
regulament și nu riscă să pună în pericol sănătatea
și siguranța persoanelor sau a proprietății atunci când
sunt instalate, întreținute și utilizate corespunzător, în
conformitate cu scopul preconizat.
(21)     Statele membre ar trebui
să instituie proceduri de autorizare pentru construirea instalațiilor
pe cablu planificate, pentru modificarea unor astfel de instalații și
pentru punerea lor în funcțiune, pentru a se asigura faptul că
instalațiile pe cablu sunt construite și asamblate in situ în
condiții de siguranță, în conformitate cu analiza de
siguranță, cu raportul de siguranță și cu toate
cerințele de reglementare relevante.
(22)     Analiza de siguranță
pentru instalațiile pe cablu planificate ar trebui să identifice
componentele de care depinde siguranța instalațiilor pe cablu.
(23)     Analiza de siguranță
pentru instalațiile pe cablu planificate ar trebui să ia în
considerare restricțiile legate de exploatarea instalațiilor pe
cablu, deși nu într-o astfel de măsură încât să pericliteze
principiul liberei circulații a mărfurilor pentru subsistemele
și componentele de siguranță sau siguranța
instalațiilor pe cablu în sine.
(24)     Prezentul regulament ar trebui
să urmărească asigurarea funcționării pieței
interne a subsistemelor pentru instalațiile pe cablu și a
componentelor de siguranță pentru instalațiile pe cablu.
Subsistemele și componentele de siguranță care sunt conforme cu
dispozițiile prezentului regulament ar trebui să beneficieze de
principiul liberei circulații a mărfurilor.
(25)     Subsistemele și
componentele de siguranță ar trebui să fie autorizate pentru a
fi încorporate în instalații pe cablu numai dacă permit construirea
unor instalațiile pe cablu care sunt conforme cu prezentul regulament
și care nu riscă să pună în pericol sănătatea
și siguranța persoanelor sau a proprietății atunci când
sunt instalate, întreținute și utilizate corespunzător, în
conformitate cu scopul preconizat.
(26)     Cerințele esențiale
ar trebui interpretate și aplicate în așa fel încât să se ia în
considerare metodele de ultimă generație de proiectare și
fabricare, precum și considerentele tehnice și economice compatibile
cu un grad înalt de protecție a sănătății și a
siguranței.
(27)     Operatorii economici ar trebui
să fie răspunzători pentru conformitatea subsistemelor și a
componentelor de siguranță cu cerințele prezentului regulament,
în funcție de rolul pe care îl dețin în lanțul de aprovizionare,
astfel încât să asigure un nivel ridicat de protecție a intereselor
publice, cum ar fi sănătatea și siguranța utilizatorilor
și a altor persoane și protecția proprietății, și
să garanteze o concurență loială pe piața Uniunii.
(28)     Toți operatorii economici
care intervin în lanțul de aprovizionare și de distribuție ar
trebui să ia măsurile corespunzătoare pentru a se asigura
că pun la dispoziție pe piață numai subsisteme și
componente de siguranță care sunt în conformitate cu prezentul
regulament. Este necesar să se prevadă o distribuție clară
și proporțională a obligațiilor care corespund rolului
deținut de fiecare operator economic în lanțul de aprovizionare
și distribuție.
(29)     Producătorul de subsisteme
și componente de siguranță, care deține
cunoștințe detaliate despre procesul de proiectare și de
producție, este cel mai în măsură să efectueze procedura
completă de evaluare a conformității. Evaluarea
conformității ar trebui, așadar, să rămână
exclusiv obligația producătorului subsistemului sau al componentei de
siguranță.
(30)     Pentru a facilita comunicarea
dintre operatorii economici și autoritățile naționale de
supraveghere a pieței, statele membre ar trebui să încurajeze
operatorii economici să indice și o adresă de site internet, pe
lângă adresa poștală.
(31)     Este necesar să se
asigure faptul că subsistemele și componentele de siguranță
din țările terțe care intră pe piața Uniunii
respectă cerințele prezentului regulament și, mai ales, că
producătorii au aplicat procedurile de evaluare a conformității
adecvate pentru respectivele subsisteme și componente de
siguranță. Prin urmare, ar trebui să se prevadă
dispoziții care să impună importatorilor obligația de a se
asigura că subsistemele sau componentele de siguranță pe care le
introduc pe piață respectă cerințele din prezentul
regulament și de a nu introduce pe piață subsisteme și
componente de siguranță care nu îndeplinesc cerințele respective
sau prezintă riscuri. De asemenea, ar trebui să se adopte dispoziții
prin care să se impună importatorilor obligația de a verifica
dacă au fost efectuate procedurile de evaluare a conformității
și dacă marcajul subsistemelor și al componentelor de
siguranță și documentația elaborată de
producători sunt disponibile pentru a fi inspectate de
autoritățile de supraveghere competente.
(32)     Distribuitorul pune la
dispoziție pe piață subsisteme sau componente de
siguranță după ce acestea au fost introduse pe piață
de producător sau de importator și ar trebui să ia toate măsurile
necesare pentru a se asigura că prin operațiunile sale de manipulare
a subsistemelor sau a componentelor de siguranță respective nu
influențează negativ conformitatea acestora.
(33)     Atunci când introduce pe
piață un subsistem sau o componentă de siguranță,
fiecare importator ar trebui să indice pe subsistem sau pe componenta de
siguranță numele său, marca sau denumirea comercială
înregistrată și adresa poștală la care poate fi contactat.
Ar trebui să fie prevăzute excepții pentru cazurile în care dimensiunea
sau natura componentei de siguranță nu permite acest lucru. Printre
acestea se numără cazurile în care importatorul ar trebui să
deschidă ambalajul pentru a-și putea înscrie numele și adresa pe
componenta de siguranță.
(34)     Orice operator economic care
fie introduce pe piață un subsistem sau o componentă de
siguranță sub numele sau marca sa, fie modifică un subsistem sau
o componentă de siguranță, în așa fel încât conformitatea
acestora cu cerințele prezentului regulament ar putea fi afectată, ar
trebui să fie considerat producător și, prin urmare, ar trebui
să își asume obligațiile producătorului.
(35)     Distribuitorii și
importatorii, dată fiind proximitatea lor față de
piață, ar trebui să fie implicați în sarcinile de
supraveghere a pieței desfășurate de autoritățile
naționale competente și ar trebui să fie pregătiți
să participe activ, furnizând autorităților respective toate
informațiile necesare referitoare la subsistemele și componentele de
siguranță vizate.
(36)     Asigurarea
trasabilității unui subsistem sau a unei componente de
siguranță pe tot parcursul lanțului de aprovizionare contribuie
la simplificarea și la eficientizarea supravegherii pieței. Un sistem
de trasabilitate eficient facilitează sarcina autorităților de
supraveghere a pieței de a identifica operatorii economici care au pus la
dispoziție pe piață subsisteme sau componente de
siguranță neconforme.
(37)     Prezentul regulament ar trebui
să se limiteze la formularea cerințelor esențiale. Pentru a
facilita evaluarea conformității cu cerințele respective, este
necesar să se prevadă prezumția de conformitate pentru
instalațiile pe cablu care sunt conforme cu standardele armonizate
adoptate în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1025/2012 în scopul formulării
specificațiilor tehnice detaliate ale cerințelor respective, în
special cu privire la proiectarea, construirea și exploatarea
instalațiilor pe cablu.
(38)     Regulamentul (UE) nr. 1025/2012
prevede o procedură pentru formularea de obiecții la standardele
armonizate în cazul în care standardele respective nu îndeplinesc în totalitate
cerințele prezentului regulament.
(39)     Pentru a permite operatorilor
economici să demonstreze că subsistemele și componentele de
siguranță puse la dispoziție pe piață respectă
cerințele esențiale, iar autorităților competente să
se asigure de acest lucru, este necesar să se prevadă proceduri de
evaluare a conformității. Decizia nr. 768/2008/CE stabilește
module pentru procedurile de evaluare a conformității, care includ
proceduri de la cea mai puțin strictă până la cea mai
strictă, proporțional cu nivelul de risc implicat și cu nivelul
de siguranță impus. Cu scopul de a asigura coerența
intersectorială și de a evita variantele ad-hoc, se recomandă ca
procedurile de evaluare a conformității să fie alese dintre
aceste module.
(40)     Producătorii de
subsisteme sau componente de siguranță ar trebui să elaboreze o
declarație de conformitate UE pentru a oferi informațiile necesare în
temeiul prezentului regulament cu privire la conformitatea unui subsistem sau a
unei componente de siguranță cu cerințele prezentului regulament
și cu cerințele altor acte legislative relevante de armonizare ale
Uniunii. Declarația de conformitate UE ar trebui să
însoțească subsistemul sau componenta de siguranță.
(41)     Pentru a asigura accesul eficace
la informații în scopul supravegherii pieței, informațiile
necesare pentru identificarea tuturor actelor aplicabile ale Uniunii cu privire
la un subsistem sau o componentă de siguranță ar trebui să
fie disponibile într-o declarație de conformitate UE unică.
(42)     Marcajul CE, care indică
conformitatea unui subsistem sau a unei componente de siguranță, este
consecința vizibilă a unui întreg proces cuprinzând evaluarea
conformității în sens larg. Principiile generale care reglementează
marcajul CE și relația acestuia cu alte marcaje sunt prevăzute
în Regulamentul (CE) nr. 765/2008. Normele care reglementează aplicarea
marcajului CE ar trebui prevăzute în prezentul regulament.
(43)     Este necesară o
verificare a conformității subsistemelor și a componentelor de
siguranță cu cerințele esențiale prevăzute de
prezentul regulament pentru a asigura o protecție eficientă a
utilizatorilor și a părților terțe.
(44)     Pentru a asigura conformitatea
subsistemelor și a componentelor de siguranță cu cerințele
esențiale, este necesar să se prevadă proceduri adecvate de
evaluare a conformității care trebuie urmate de către
producător. Aceste proceduri ar trebui să fie stabilite pe baza
modulelor de evaluare a conformității prevăzute în Decizia nr. 768/2008/CE.
(45)     Procedurile de evaluare a
conformității prevăzute în prezentul regulament necesită
intervenția organismelor de evaluare a conformității, care sunt
notificate Comisiei de către statele membre.
(46)     Experiența a demonstrat
că criteriile care sunt stabilite în Directiva 2000/9/CE și care
trebuie să fie îndeplinite de organismele de evaluare a
conformității pentru ca acestea să poată fi notificate
Comisiei nu sunt suficiente pentru a asigura în mod uniform un nivel ridicat de
performanță în rândul acestor organisme în întreaga Uniune. Cu toate
acestea, este esențial ca toate organismele de evaluare a
conformității să își îndeplinească funcțiile la
același nivel și în condiții de concurență
echitabilă. Aceasta necesită stabilirea unor cerințe obligatorii
pentru organismele de evaluare a conformității care doresc să
fie notificate pentru a furniza servicii de evaluare a conformității.
(47)     Pentru a se asigura un nivel
consecvent al calității în ceea ce privește evaluarea
conformității, este necesar, de asemenea, să se stabilească
cerințe pentru autoritățile de notificare și alte organisme
implicate în evaluarea, notificarea și monitorizarea organismelor
notificate.
(48)     În cazul în care un organism
de evaluare a conformității demonstrează conformitatea cu
criteriile prevăzute în standardele armonizate, ar trebui să se
considere că acesta îndeplinește cerințele corespunzătoare
prevăzute în prezentul regulament.
(49)     Sistemul stabilit în prezentul
regulament ar trebui completat de sistemul de acreditare prevăzut în
Regulamentul (CE) nr. 765/2008. Deoarece acreditarea este un mijloc
esențial de verificare a competenței organismelor de evaluare a
conformității, ea ar trebui utilizată și în scopurile
notificării.
(50)     Acreditarea transparentă,
astfel cum este prevăzută în Regulamentul (CE) nr. 765/2008,
garantând nivelul necesar de fiabilitate a certificatelor de conformitate, ar
trebui să fie considerată de către autoritățile
publice naționale din întreaga Uniune ca fiind modalitatea preferată
pentru demonstrarea competenței tehnice a organismelor de evaluare a
conformității. Cu toate acestea, autoritățile
naționale pot considera că dispun de mijloacele adecvate pentru a
realiza ele însele evaluarea respectivă. În astfel de cazuri, pentru a
asigura un nivel adecvat de credibilitate a evaluărilor realizate de alte
autorități naționale, acestea ar trebui să prezinte
Comisiei și celorlalte state membre documentele justificative necesare
pentru a dovedi că organismele de evaluare a conformității care
au fost evaluate îndeplinesc cerințele de reglementare relevante.
(51)     Organismele de evaluare a
conformității subcontractează deseori părți ale
activităților lor legate de evaluarea conformității sau
recurg la o filială. În vederea asigurării nivelului de protecție
solicitat pentru subsistemele și componentele de siguranță care
urmează să fie introduse pe piața Uniunii, este esențial ca
subcontractanții și filialele de evaluare a conformității
să îndeplinească aceleași cerințe ca și organismele
notificate în ceea ce privește executarea sarcinilor de evaluare a
conformității. Prin urmare, este important ca evaluarea
competenței și a funcționării organismelor care
urmează să fie notificate, precum și monitorizarea organismelor
notificate deja să acopere și activitățile executate de
subcontractanți și de filiale.
(52)     Este necesar ca eficiența
și transparența procedurii de notificare să fie sporite și,
în special, să fie adaptate la noile tehnologii, astfel încât să fie
posibilă notificarea online.
(53)     Deoarece organismele de
evaluare a conformității își pot oferi serviciile în întreaga
Uniune, este adecvat să se acorde celorlalte state membre și Comisiei
posibilitatea de a ridica obiecții cu privire la un organism notificat.
Prin urmare, este important să se acorde o perioadă de timp în care
să poată fi clarificate orice îndoieli sau preocupări privind
competența organismelor de evaluare a conformității, înainte ca
acestea să înceapă să funcționeze ca organisme notificate.
(54)     Din rațiuni de
competitivitate, este fundamental ca organismele de evaluare a
conformității să aplice procedurile de evaluare a
conformității fără a crea sarcini inutile pentru operatorii
economici. Din același motiv și pentru a asigura tratamentul egal al
operatorilor economici, aplicarea tehnică a procedurilor de evaluare a conformității
trebuie să se realizeze în mod uniform. Acest lucru se poate realiza cel
mai bine printr-o coordonare și cooperare adecvate între organismele de
evaluare a conformității.
(55)     În vederea asigurării
unor condiții uniforme de punere în aplicare a prezentului regulament, ar
trebui să se confere Comisiei competențe de executare. Aceste
competențe ar trebui exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE)
nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului[17].
(56)     Ar trebui utilizată
procedura de consultare pentru adoptarea de acte de punere în aplicare care
solicită statului membru notificator să adopte măsurile
corective necesare în ceea ce privește organismele notificate care nu
îndeplinesc sau nu mai îndeplinesc cerințele pentru notificarea lor.
(57)     Este necesar să se
prevadă dispoziții tranzitorii care permit punerea la dispoziție
pe piață și punerea în funcțiune a subsistemelor și a
componentelor de siguranță care au fost deja introduse pe piață
în conformitate cu Directiva 2000/9/CE.
(58)     Este necesar să se
prevadă dispoziții tranzitorii care să permită punerea în
funcțiune a instalațiilor pe cablu care au fost deja construite în
conformitate cu Directiva 2000/9/CE.
(59)     Statele membre ar trebui
să stabilească regimul sancțiunilor aplicabile în cazul
încălcării prezentului regulament și să asigure punerea lor
în aplicare. Sancțiunile respective trebuie să fie eficiente,
proporționale și cu efect de descurajare.
(60)     Întrucât obiectivul
prezentului regulament, și anume, asigurarea faptului că
instalațiile pe cablu îndeplinesc cerințele care asigură un
nivel ridicat de protecție a sănătății și a
siguranței utilizatorilor, garantând în același timp
funcționarea pieței interne pentru subsisteme și componente de
siguranță, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de
către statele membre, ci poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii,
având în vedere amploarea și efectele sale, Uniunea poate adopta
măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum
este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană.
În concordanță cu principiul proporționalității,
prevăzut la articolul respectiv, prezentul regulament nu
depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
CAPITOLUL I
            DISPOZIȚII GENERALE
Articolul 1
Obiect
Prezentul regulament stabilește normele
privind proiectarea și construcția instalațiilor pe cablu
destinate transportului de persoane și normele privind punerea la
dispoziție pe piață și libera circulație a
subsistemelor și a componentelor de siguranță pentru aceste
instalații.
Articolul 2
Domeniu
de aplicare
(1)
Prezentul regulament se aplică
instalațiilor pe cablu destinate transportului de persoane și
subsistemelor și componentelor de siguranță pentru aceste
instalații.
(2)
Prezentul regulament nu se aplică
următoarelor produse:
(a)
ascensoarelor în sensul Directivei 95/16/CE a
Parlamentului European și a Consiliului[18]
referitoare la ascensoare;
(b)
tramvaielor de construcție
tradițională manevrate prin cabluri;
(c)
instalațiilor concepute în scopuri agricole
și pentru deservirea adăposturilor montane și a cabanelor, care
nu sunt destinate transportului public;
(d)
echipamentelor fixe sau mobile utilizate în târguri
și/sau parcuri de distracții, concepute exclusiv pentru agrement
și nu drept mijloace de transport pentru persoane;
(e)
instalațiilor miniere sau altor
instalații industriale fixe utilizate pentru activități
industriale;
(f)
instalațiilor în care utilizatorii sau
vehiculele se deplasează pe apă.
Articolul 3
Definiții
În scopul
prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
(1)
„instalație pe cablu” înseamnă sistemul
complet instalat in situ, care constă în infrastructura și
subsistemele destinate instalațiilor alcătuite din mai multe
componente, proiectate, construite, asamblate și puse în funcțiune în
scopul transportului de persoane, a cărui tracțiune este
asigurată de cabluri dispuse de-a lungul traseului;
(2)
„subsistem” înseamnă sistemele enumerate în
anexa I ca atare sau o combinație a acestora;
(3)
„infrastructură” înseamnă traseul liniei,
datele sistemului, structura stațiilor și structurile de-a lungul
liniei special concepute pentru fiecare instalație și construite in
situ, care sunt necesare pentru construirea și funcționarea
instalației, inclusiv fundațiile;
(4)
„componentă de siguranță”
înseamnă orice componentă de bază, set de componente,
subansamblu sau ansamblu complet de echipamente și orice dispozitiv
destinat a fi încorporat într-un subsistem sau într-o instalație pe cablu
în scopul îndeplinirii unei funcții de siguranță, a cărei
defectare prezintă un risc pentru siguranța sau sănătatea
persoanelor, a utilizatorilor, a personalului de exploatare sau a unor
părți terțe;
(5)
„exploatabilitate” înseamnă ansamblul
dispozițiilor și măsurilor tehnice care au implicații
asupra proiectării și construcției și care sunt necesare
pentru exploatarea în deplină siguranță a instalației pe
cablu;
(6)
„mentenabilitate” înseamnă ansamblul de
dispoziții și măsuri tehnice care au implicații asupra
proiectării și construcției și care sunt necesare pentru
întreținere, concepute în scopul garantării unei exploatări în
deplină siguranță a instalației pe cablu;
(7)
„teleferic” înseamnă o instalație pe
cablu în care vehiculele sunt suspendate pe unul sau mai multe cabluri;
(8)
„teleschi” înseamnă o instalație pe cablu
în care utilizatorii cu echipament corespunzător sunt tractați de-a
lungul unei piste amenajate în acest scop;
(9)
„funicular” înseamnă o instalație pe
cablu în care vehiculele sunt tractate de-a lungul unor șine amplasate pe
sol sau susținute de structuri fixe;
(10)
„punere la dispoziție pe piață”
înseamnă orice furnizare a unui subsistem sau a unei componente de
siguranță pentru distribuirea sau utilizarea pe piața Uniunii în
cadrul unei activități comerciale, contra cost sau gratuit;
(11)
„introducere pe piață” înseamnă
prima punere la dispoziție pe piața Uniunii a unui subsistem sau a
unei componente de siguranță;
(12)
„punere în funcțiune” înseamnă
exploatarea inițială a unei instalații pe cablu;
(13)
„producător” înseamnă orice persoană
fizică sau juridică care produce un subsistem sau o componentă
de siguranță ori pentru care se proiectează sau se produce un
subsistem sau o componentă de siguranță și care
comercializează subsistemul sau componenta de siguranță
respectivă sub numele sau marca sa;
(14)
„reprezentant autorizat” înseamnă orice
persoană fizică sau juridică stabilită în Uniune care a
primit un mandat scris din partea unui producător pentru a acționa în
numele acestuia în ceea ce privește anumite sarcini specifice;
(15)
„importator” înseamnă orice persoană
fizică sau juridică stabilită în Uniune, care introduce pe
piața Uniunii un subsistem sau o componentă de siguranță
dintr-o țară terță;
(16)
„distribuitor” înseamnă orice persoană
fizică sau juridică din lanțul de aprovizionare, alta decât
producătorul sau importatorul, care pune la dispoziție pe
piață un subsistem sau o componentă de siguranță;
(17)
„operatori economici” înseamnă
producătorul, reprezentantul autorizat, importatorul și
distribuitorul unui subsistem sau al unei componente de siguranță;
(18)
„specificație tehnică” înseamnă un
document care stabilește cerințele tehnice pe care trebuie să le
îndeplinească o instalație, o infrastructură, un subsistem sau o
componentă de siguranță;
(19)
„standard armonizat” înseamnă un standard
armonizat, astfel cum este definit la articolul 2 alineatul (1) litera (c) din
Regulamentul (UE) nr. 1025/2012;
(20)
„acreditare” înseamnă acreditare, astfel cum
este definită la articolul 2 alineatul (10) din Regulamentul (CE)
nr. 765/2008;
(21)
„organism național de acreditare”
înseamnă organismul național de acreditare definit la articolul 2
alineatul (11) din Regulamentul (CE) nr. 765/2008;
(22)
„evaluare a conformității” înseamnă
procesul prin care se verifică dacă au fost îndeplinite
cerințele esențiale din prezentul regulament pentru un subsistem sau
o componentă de siguranță;
(23)
„organism de evaluare a conformității”
înseamnă un organism care desfășoară activități
de evaluare a conformității cu privire la un subsistem sau la o
componentă de siguranță, inclusiv etalonare, încercare,
certificare și inspecție;
(24)
„rechemare” înseamnă orice măsură
care are ca scop returnarea unui subsistem sau a unei componente de
siguranță care a fost deja încorporată într-o instalație pe
cablu;
(25)
„retragere” înseamnă orice măsură
care are scopul de a împiedica punerea la dispoziție pe piață a
unui subsistem sau a unei componente de siguranță din lanțul de
aprovizionare;
(26)
„marcaj CE” înseamnă un marcaj prin care
producătorul indică faptul că subsistemul sau componenta de
siguranță se conformează cerințelor aplicabile din
legislația de armonizare a Uniunii care prevede aplicarea respectivului
marcaj pe produs;
(27)
„legislația de armonizare a Uniunii”
înseamnă orice acte legislative ale Uniunii care armonizează
condițiile de comercializare a produselor.
Articolul 4
Punerea
la dispoziție pe piață a subsistemelor și a componentelor
de siguranță
(1)
Statele membre iau toate măsurile care se
impun pentru a se asigura că subsistemele și componentele de
siguranță sunt puse la dispoziție pe piață numai
dacă îndeplinesc cerințele prezentului regulament.
(2)
Statele membre iau toate măsurile necesare, în
conformitate cu articolul 9, pentru a stabili procedurile care să
garanteze că subsistemele și componentele de siguranță sunt
încorporate în instalațiile pe cablu numai dacă acestea permit construirea
unor instalații pe cablu care îndeplinesc cerințele din prezentul
regulament și nu riscă să pună în pericol
sănătatea și siguranța persoanelor sau a
proprietății atunci când sunt încorporate, întreținute și
folosite în conformitate cu scopul preconizat.
Articolul 5
Punerea în funcțiune a instalațiilor pe cablu
(1)
Statele membre iau toate măsurile necesare, în
conformitate cu articolul 9, în vederea stabilirii procedurilor care
să garanteze că instalațiile pe cablu sunt puse în
funcțiune numai dacă satisfac cerințele din prezentul regulament
și nu riscă să pună în pericol sănătatea și
siguranța persoanelor sau a proprietății atunci când sunt
instalate, întreținute și exploatate corespunzător, în
conformitate cu scopul preconizat.
(2)
Instalațiile pe cablu care sunt conforme cu
standardele armonizate sau cu părți ale acestora, ale căror
referințe au fost publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene,
sunt considerate a fi în conformitate cu cerințele esențiale vizate
de standardele respective sau de părți ale acestora menționate
în anexa II.
(3)
Prezentul regulament nu aduce atingere
competenței statelor membre de a prevedea cerințele pe care le
consideră necesare pentru a asigura protecția persoanelor, în special
a lucrătorilor, la utilizarea instalațiilor respective, atâta timp
cât aceasta nu implică modificarea instalațiilor într-un mod care nu
este specificat în prezentul regulament.
Articolul 6
Cerințele
esențiale
Instalațiile pe cablu și
infrastructura, subsistemele și componentele de siguranță ale
acestora îndeplinesc cerințele esențiale care li se aplică
prevăzute în anexa II.
Articolul 7
Libera
circulație a subsistemelor și a componentelor de siguranță
Statele membre nu pot interzice,
restricționa sau împiedica punerea la dispoziție pe piață a
subsistemelor și a componentelor de siguranță care îndeplinesc
cerințele prezentului regulament.
Articolul 8
Analiza
de siguranță și raportul de siguranță pentru
instalațiile pe cablu planificate
(1)
Toate instalațiile planificate fac obiectul
unei analize de siguranță, astfel cum este definită în anexa
III, care acoperă toate aspectele legate de siguranța
instalației pe cablu și a mediului său în contextul
proiectării, construirii și punerii în funcțiune și care
permite identificarea, pe baza experienței acumulate, a riscurilor
susceptibile să apară pe durata exploatării instalației pe
cablu.
(2)
Analiza de siguranță este inclusă
într-un raport de siguranță. Acest raport recomandă
măsurile preconizate pentru a contracara riscurile identificate și
include o listă a subsistemelor și a componentelor de
siguranță care trebuie să fie încorporate în instalația pe
cablu.
Articolul 9
Autorizarea
instalațiilor pe cablu
(1)
Statele membre stabilesc procedurile de autorizare
a construcției și punerii în funcțiune a instalațiilor
situate pe teritoriul propriu.
(2)
Statele membre se asigură că analiza de
siguranță, raportul de siguranță, declarația de
conformitate UE și celelalte documente referitoare la conformitatea
subsistemelor și a componentelor de siguranță, precum și
documentația referitoare la caracteristicile instalației pe cablu
sunt prezentate autorității responsabile pentru autorizarea
instalațiilor pe cablu. Documentația referitoare la instalația
pe cablu include, de asemenea, condițiile necesare, inclusiv
restricțiile de exploatare, plus indicații complete referitoare la
reviziile tehnice, supravegherea, reglajul și întreținerea
instalației pe cablu. O copie a acestor documente se păstrează
in situ, la instalația pe cablu.
(3)
În cazul în care caracteristicile, subsistemele sau
componentele de siguranță importante ale instalațiilor pe cablu
existente fac obiectul unor modificări care necesită, din partea
statului membru vizat, o nouă autorizație de punere în
funcțiune, aceste modificări și implicațiile lor asupra
instalației pe cablu în ansamblul ei trebuie să respecte
cerințele esențiale prevăzute în anexa II.
(4)
Statele membre nu trebuie să utilizeze
dispozițiile menționate la alineatul (1) pentru a interzice, a
restricționa sau a împiedica, din motive legate de aspectele reglementate
de prezentul regulament, construirea și punerea în funcțiune a
instalațiilor pe cablu care sunt în conformitate cu prezentul regulament
și care nu prezintă un risc pentru sănătatea și
siguranța persoanelor sau a proprietății atunci când sunt
instalate corespunzător, în conformitate cu scopul preconizat.
(5)
Statele membre nu trebuie să utilizeze
dispozițiile menționate la alineatul (1) pentru a interzice, a
restricționa sau a împiedica libera circulație a subsistemelor
și a componentelor de siguranță care sunt conforme cu prezentul
regulament.
Articolul 10
Exploatarea
instalațiilor pe cablu
(1)
Statele membre se asigură că o
instalație pe cablu rămâne în funcțiune numai dacă
îndeplinește condițiile prevăzute în raportul de
siguranță.
(2)
Atunci când un stat membru constată că o instalație
pe cablu autorizată și utilizată conform scopului preconizat
riscă să pună în pericol sănătatea și
siguranța persoanelor și, dacă este cazul, siguranța
proprietății, statul membru adoptă toate măsurile necesare
pentru a restricționa condițiile de exploatare a instalației pe
cablu sau pentru a interzice exploatarea acesteia.
CAPITOLUL II
OBLIGAȚIILE OPERATORILOR ECONOMICI ÎN
CEEA CE PRIVEȘTE SUBSISTEMELE ȘI COMPONENTELE DE SIGURANȚĂ
Articolul 11 [Articolul R2 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Obligațiile
producătorilor
(1)
Atunci când introduc pe piață subsisteme
sau componente de siguranță, producătorii se asigură
că acestea lor au fost proiectate și fabricate în conformitate cu
cerințele esențiale prevăzute în anexa II.
(2)
Producătorii de subsisteme sau componente de
siguranță întocmesc documentația tehnică
menționată în anexa V și efectuează procedura
relevantă de evaluare a conformității menționată la
articolul 18 sau dispun efectuarea acestei proceduri.
În cazul în care s-a demonstrat conformitatea unui
subsistem sau a unei componente de siguranță cu cerințele
aplicabile prin procedura menționată la primul paragraf,
producătorii întocmesc o declarație de conformitate UE și
aplică marcajul CE.
(3)
Producătorii păstrează
documentația tehnică și declarația de conformitate UE timp
de 30 ani după introducerea pe piață a subsistemului sau a
componentei de siguranță.
(4)
Producătorii se asigură că
există proceduri care să garanteze conformitatea continuă a
producției în serie cu prezentul regulament. Modificările legate de
proiectarea sau de caracteristicile subsistemului sau a componentei de
siguranță ori modificările standardelor armonizate sau ale altor
specificații tehnice, în raport cu care se declară conformitatea unui
subsistem sau a unei componente de siguranță, se iau în considerare
în mod corespunzător.
Ori de câte ori acest lucru este justificat de
riscurile prezentate de un subsistem sau de o componentă de
siguranță, pentru a proteja sănătatea și
siguranța utilizatorilor, producătorii testează prin eșantionare
subsistemul sau componenta de siguranță pusă la dispoziție
pe piață, investighează și, după caz,
păstrează un registru de plângeri referitoare la subsisteme sau
componente de siguranță neconforme și la rechemări ale unor
astfel de subsisteme sau componente de siguranță și
informează distribuitorii privind orice astfel de activități de
monitorizare.
(5)
Producătorii se asigură că
subsistemele sau componentele de siguranță pe care le produc sunt
însoțite de declarația de conformitate UE și poartă înscris
tipul, lotul, numărul de serie sau alt element care permite identificarea
acestora.
În cazul în care dimensiunea sau natura
subsistemului sau a componentei de siguranță nu permite acest lucru,
producătorii se asigură că informațiile solicitate sunt
furnizate pe ambalaj sau într-un document cu instrucțiuni care
însoțește componenta de siguranță.
(6)
Producătorii indică pe subsistem sau pe
componenta de siguranță numele, denumirea comercială
înregistrată sau marca înregistrată și adresa poștală
la care pot fi contactați sau, dacă acest lucru nu este posibil, pe
ambalaj sau într-un document cu instrucțiuni care însoțește
componenta de siguranță respectivă. Adresa indică un singur
punct de contact pentru producător. Datele de contact sunt într-o
limbă care poate fi ușor înțeleasă de utilizatori și
de autoritățile de supraveghere a pieței, după cum
stabilește statul membru vizat.
(7)
Producătorii se asigură că
subsistemul sau componenta de siguranță este însoțită de
declarația de conformitate UE și de instrucțiuni și
informații de siguranță, într-o limbă care poate fi
ușor înțeleasă de către utilizatori, după cum
stabilește statul membru vizat. Instrucțiunile și
informațiile de siguranță furnizate trebuie să fie clare,
ușor de înțeles și inteligibile.
(8)
Producătorii care consideră sau au motive
să creadă că un subsistem sau o componentă de
siguranță pe care le-au introdus pe piață nu sunt în
conformitate cu prezentul regulament iau de îndată măsurile corective
necesare pentru a aduce respectivul subsistem sau respectiva componentă de
siguranță în conformitate, pentru a le retrage sau pentru a le
rechema, după caz. De asemenea, în cazul în care subsistemul sau
componenta de siguranță prezintă un risc, producătorii
informează imediat în acest sens autoritățile naționale
competente din statele membre în care au pus la dispoziție pe
piață subsistemul sau componenta de siguranță, indicând
detaliile, în special cu privire la neconformitate și la orice măsuri
corective luate.
(9)
În urma unei cereri motivate din partea unei
autorități naționale competente, producătorii
furnizează autorității solicitante toate informațiile
și documentația necesare pentru a demonstra conformitatea
subsistemului sau a componentei de siguranță cu prezentul regulament,
într-o limbă care poate fi ușor înțeleasă de către autoritatea
respectivă. Informațiile și documentația respective pot fi
furnizate pe suport de hârtie sau în format electronic. Producătorii
cooperează cu autoritatea respectivă, la cererea acesteia, cu privire
la orice acțiune întreprinsă pentru eliminarea riscurilor prezentate
de subsistemele sau de componentele de siguranță pe care le-au
introdus pe piață.
Articolul 12 [Articolul R3 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Reprezentanți
autorizați
(1)
Un producător poate numi printr-un mandat
scris un reprezentant autorizat.
Obligațiile stabilite la articolul 11
alineatul (1) și obligația întocmirii documentației tehnice nu
fac parte din mandatul reprezentantului autorizat.
(2)
Reprezentantul autorizat îndeplinește
sarcinile prevăzute în mandatul primit de la producător. Mandatul
permite reprezentantului autorizat să îndeplinească cel puțin
următoarele atribuții:
(a)
să păstreze declarația de
conformitate UE și documentația tehnică la dispoziția
autorităților naționale de supraveghere timp de 30 ani după
ce subsistemul sau componenta de siguranță a fost introdusă pe
piață;
(b)
în urma unei cereri motivate din partea unei
autorități naționale competente, să furnizeze respectivei
autorități toate informațiile și documentația necesare
pentru a demonstra conformitatea subsistemului sau a componentei de
siguranță;
(c)
să coopereze cu autoritățile
naționale competente, la cererea acestora, cu privire la orice
acțiune întreprinsă pentru eliminarea riscurilor reprezentate de
subsistemele sau de componentele de siguranță acoperite de mandatul
reprezentantului autorizat.
Articolul 13 [Articolul R4 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Obligațiile
importatorilor
(1)
Importatorii introduc pe piață numai
subsisteme sau componente de siguranță conforme.
(2)
Înainte de introducerea pe piață a unui
subsistem sau a unei componente de siguranță, importatorii
garantează că producătorul a îndeplinit procedura adecvată
de evaluare a conformității prevăzută la articolul 18.
Aceștia garantează că producătorul a întocmit
documentația tehnică, că articolul subsistemul sau componenta de
siguranță este însoțită de declarația de conformitate
UE, poartă marcajul CE și este însoțită de
instrucțiuni și informații de siguranță, iar
producătorul a respectat cerințele prevăzute la articolul 11
alineatele (5) și (6).
Dacă importatorul consideră sau are
motive să creadă că un subsistem sau o componentă de
siguranță nu este conformă cu cerințele esențiale de
siguranță prevăzute în anexa II, acesta nu introduce subsistemul
sau componenta de siguranță pe piață până când nu este
pusă în conformitate cu cerințele menționate. În plus, în cazul
în care subsistemul sau componenta de siguranță prezintă un
risc, importatorul comunică acest lucru producătorului și
autorităților de supraveghere a pieței.
(3)
Importatorii indică pe subsistem sau pe
componenta de siguranță numele, denumirea comercială
înregistrată sau marca înregistrată și adresa poștală
la care pot fi contactați sau, dacă acest lucru nu este posibil,
importatorii indică aceste informații pe ambalaj și în
instrucțiunile care însoțesc componenta de siguranță.
Datele de contact sunt într-o limbă care poate fi ușor
înțeleasă de utilizatori și de autoritățile de
supraveghere a pieței, după cum stabilește statul membru vizat.
(4)
Importatorii se asigură că subsistemul
sau componenta de siguranță este însoțită de
instrucțiuni și informații de siguranță, într-o
limbă care poate fi ușor înțeleasă de către
utilizatori, după cum stabilește statul membru vizat.
(5)
Importatorii se asigură că, atât timp cât
un subsistem sau o componentă de siguranță este în responsabilitatea
lor, condițiile de depozitare sau de transport nu periclitează
conformitatea sa cu cerințele esențiale prevăzute în anexa II.
(6)
În cazul în care acest lucru este considerat
oportun în raport cu riscurile prezentate de un subsistem sau de o
componentă de siguranță, importatorii, pentru protecția
sănătății și a siguranței utilizatorilor,
testează prin eșantionare subsistemele sau componentele de
siguranță puse la dispoziție pe piață,
investighează și, dacă este necesar, țin un registru de
plângeri referitor la subsistemele sau componentele de siguranță
neconforme și la rechemări ale unor astfel de subsisteme sau
componente de siguranță și informează distribuitorii
privind astfel de activități de monitorizare.
(7)
Importatorii care consideră sau au motive
să creadă că un subsistem sau o componentă de
siguranță pe care le-au introdus pe piață nu sunt în
conformitate cu prezentul regulament iau de îndată măsurile corective
necesare pentru a aduce respectivul subsistem sau respectiva componentă de
siguranță în conformitate, pentru a le retrage sau pentru a le
rechema, după caz. De asemenea, în cazul în care subsistemul sau
componenta de siguranță prezintă un risc, importatorii
informează imediat în acest sens autoritățile naționale
competente din statele membre în care au pus la dispoziție pe
piață subsistemul sau componenta de siguranță, indicând
detaliile, în special cu privire la neconformitate și la orice măsuri
corective luate.
(8)
Importatorii păstrează o copie a
declarației de conformitate UE la dispoziția autorităților
de supraveghere a pieței pentru o perioadă de 30 ani după
introducerea pe piață a subsistemului sau a componentei de
siguranță și se asigură că documentația
tehnică poate fi pusă la dispoziția acestor
autorități, la cerere.
(9)
Importatorii, în urma unei cereri motivate din
partea unei autorități naționale competente, îi furnizează
acesteia toate informațiile și documentația necesare pentru a
demonstra conformitatea unui subsistem sau a unei componente de siguranță,
într-o limbă care poate fi ușor înțeleasă de către
autoritatea respectivă. Informațiile și documentația
respective pot fi furnizate pe suport de hârtie sau în format electronic.
Importatorii cooperează cu autoritatea respectivă, la cererea
acesteia, cu privire la orice acțiune întreprinsă pentru eliminarea
riscurilor prezentate de subsistemele sau de componentele de
siguranță pe care le-au introdus pe piață.
Articolul 14 [Articolul R5 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Obligațiile
distribuitorilor
(1)
Atunci când pun la dispoziție pe
piață un subsistem sau o componentă de siguranță,
distribuitorii acordă o atenție deosebită cerințelor
prezentului regulament.
(2)
Înainte de a pune la dispoziție pe
piață un subsistem sau o componentă de siguranță,
distribuitorii verifică dacă subsistemul sau componenta de siguranță
poartă marcajul CE și dacă este însoțită de
declarația de conformitate UE, de instrucțiuni și de
informații de siguranță, într-o limbă ușor de
înțeles de către utilizatori, după cum stabilește statul
membru vizat, și dacă producătorul și importatorul au
respectat cerințele prevăzute la articolul 11 alineatele (5) și
(6) și la articolul 13 alineatul (3).
Dacă distribuitorul consideră sau are
motive să creadă că un subsistem sau o componentă de
siguranță nu este conformă cu cerințele esențiale de
siguranță prevăzute în anexa II, acesta nu pune la
dispoziție pe piață subsistemul sau componenta de
siguranță până când nu este pusă în conformitate cu
cerințele menționate. Mai mult, atunci când subsistemul sau
componenta de siguranță prezintă un risc, distribuitorul
informează producătorul sau importatorul în acest sens, precum
și autoritățile de supraveghere a pieței.
(3)
Distribuitorii se asigură că, atât timp
cât un subsistem sau o componentă de siguranță este în
responsabilitatea lor, condițiile de depozitare sau de transport nu
periclitează conformitatea sa cu cerințele esențiale
prevăzute în anexa II.
(4)
Distribuitorii care consideră sau au motive
să creadă că un subsistem sau o componentă de
siguranță pe care le-au pus la dispoziție pe piață nu
sunt în conformitate cu prezentul regulament iau de îndată măsurile
corective necesare pentru a aduce respectivul subsistem sau respectiva
componentă de siguranță în conformitate, pentru a le retrage sau
pentru a le rechema, după caz. De asemenea, în cazul în care subsistemul
sau componenta de siguranță prezintă un risc, distribuitorii
informează imediat în acest sens autoritățile naționale
competente din statele membre în care au pus la dispoziție pe
piață subsistemul sau componenta de siguranță, indicând
detaliile, în special cu privire la neconformitate și la orice măsuri
corective luate.
(5)
Distribuitorii, în urma unei cereri motivate din
partea unei autorități naționale competente, îi furnizează
acesteia toate informațiile și documentația necesare pentru a
demonstra conformitatea unui subsistem sau a unei componente de
siguranță. Informațiile și documentația respective pot
fi furnizate pe suport de hârtie sau în format electronic. Distribuitorii
cooperează cu autoritatea respectivă, la cererea acesteia, cu privire
la orice acțiune întreprinsă pentru eliminarea riscurilor prezentate
de subsistemul sau de componenta de siguranță pe care aceștia au
pus-o la dispoziție pe piață.
Articolul 15 [Articolul R6 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Situațiile
în care obligațiile producătorilor se aplică importatorilor
și distribuitorilor
Importatorul sau distribuitorul este
considerat producător în scopul prezentului regulament și este supus
obligațiilor prevăzute la articolul 11, care îi revin
producătorului, atunci când importatorul sau distribuitorul introduce pe
piață un subsistem sau o componentă de siguranță sub
numele ori sub marca sa sau modifică un subsistem sau o componentă de
siguranță deja introdusă pe piață într-o manieră
care poate afecta conformitatea cu cerințele prezentului regulament.
Articolul 16 [Articolul R7 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Identificarea
operatorilor economici
La cerere, operatorii economici transmit
autorităților de supraveghere a pieței datele de identificare
privind:
(a)
orice operator economic care le-a furnizat un
subsistem sau o componentă de siguranță;
(b)
orice operator economic căruia i-au furnizat
un subsistem sau o componentă de siguranță.
Operatorii economici trebuie să
poată prezenta informațiile menționate la primul alineat pentru
o perioadă de 30 ani după ce le-a fost furnizat subsistemul sau
componenta de siguranță și pentru o perioadă de 30 ani
după ce au furnizat subsistemul sau componenta de siguranță.
CAPITOLUL III
CONFORMITATEA SUBSISTEMELOR ȘI A COMPONENTELOR DE
SIGURANȚĂ
Articolul 17 [Articolul R8 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Prezumția
de conformitate
Subsistemele și
componentele de siguranță care sunt conforme cu standardele
armonizate sau cu părți ale acestora, ale căror referințe
au fost publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, sunt considerate
a fi în conformitate cu cerințele esențiale vizate de standardele
respective sau de părți ale acestora, menționate în anexa II.
Articolul 18
Evaluarea
conformității
(1)
Înainte ca un subsistem sau o componentă de
siguranță să fie introdusă pe piață, producătorul
supune subsistemul sau componenta de siguranță unei proceduri de
evaluare a conformității în conformitate cu alineatul (2).
(2)
Mijlocul de atestare a conformității
subsistemelor și componentelor de siguranță este, la alegerea
producătorului, oricare dintre următoarele proceduri de evaluare a
conformității:
(a)
examinarea UE de tip (modulul B — tip de
producție) prevăzută în anexa IV, în combinație cu oricare
dintre următoarele:
(i)      conformitatea cu tipul pe baza
asigurării calității procesului de producție (modulul D),
prevăzută în anexa V;
(ii)     conformitatea cu tipul pe baza
verificării subsistemului sau a componentei de siguranță
(modulul F), prevăzută în anexa VI;
(b)
conformitatea pe baza verificării
unității de produs (modulul G), prevăzute în anexa VII;
(c)
conformitatea pe baza asigurării totale a
calității (modulul H), prevăzută în anexa VIII.
(3)
După realizarea procedurilor menționate
la alineatul (2), producătorul aplică, în conformitate cu
articolul 21, marcajul CE pe subsistemul sau pe componenta de siguranță
care este în conformitate cu prezentul regulament.
(4)
Alineatele (1), (2) și (3) se aplică
și în ceea ce privește subsistemele și componentele de
siguranță destinate scopurilor proprii producătorului.
(5)
Înregistrările și corespondența
referitoare la evaluarea conformității se redactează în limba
oficială (limbile oficiale) a (ale) statului membru în care este stabilit
organismul care realizează procedurile de evaluare a
conformității menționate la alineatul (2) sau într-o
limbă acceptată de organismul respectiv.
Articolul 19
Declarația
de conformitate UE
(1)
Declarația de conformitate UE pentru un
subsistem sau o componentă de siguranță stipulează faptul
că a fost demonstrată îndeplinirea cerințelor esențiale
prevăzute în anexa II.
(2)
Declarația de conformitate UE se
structurează după modelul prevăzut în anexa X, conține
elementele specificate în procedurile relevante de evaluare a
conformității stabilite în anexele IV-VIII și se
actualizează în permanență. Declarația însoțește
subsistemul sau componenta de siguranță și este tradusă în
limba (limbile) impusă (impuse) de statul membru în care este introdus sau
pus la dispoziție pe piață subsistemul sau componenta de
siguranță.
(3)
În cazul în care un subsistem sau o componentă
de siguranță intră sub incidența mai multor acte ale
Uniunii prin care se solicită o declarație de conformitate UE, se
redactează o singură declarație de conformitate UE în temeiul
tuturor acestor acte ale Uniunii. Declarația respectivă conține
identificarea actelor respective ale Uniunii, inclusiv referințele de
publicare ale acestora.
(4)
Prin redactarea declarației de conformitate
UE, producătorul își asumă responsabilitatea pentru
conformitatea subsistemului sau a componentei de siguranță cu
cerințele prevăzute de prezentul regulament.
Articolul 20 [Articolul R11 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Principii
generale ale marcajului CE
Marcajul CE face obiectul principiilor
generale prevăzute la articolul 30 din Regulamentul (CE) nr. 765/2008.
Articolul 21 [Articolul R12 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Norme
și condiții pentru aplicarea marcajului CE
(1)
Marcajul CE se aplică în mod vizibil, lizibil
și indelebil pe subsistemul sau pe componenta de siguranță ori
pe plăcuța cu datele produsului.
(2)
Marcajul CE se aplică înainte ca subsistemul
sau componenta de siguranță să fie introduse pe piață.
(3)
Marcajul CE este urmat de numărul de
identificare al organismului notificat implicat în faza de control al
producției.
(4)
Marcajul CE și numărul de identificare
menționat la alineatul (3) pot fi urmate de orice alt însemn care indică
un risc special sau o utilizare specială.
CAPITOLUL IV
NOTIFICAREA
ORGANISMELOR DE EVALUARE A CONFORMITĂȚII
Articolul 22 [Articolul R13 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Notificarea
Statele membre notifică Comisiei și
celorlalte state membre organismele autorizate să îndeplinească
sarcini de evaluare a conformității ca părți terțe în
temeiul articolului 18.
Articolul 23 [Articolul R14 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Autoritățile
de notificare
(1)
Statele membre desemnează o autoritate de
notificare care este responsabilă de instituirea și îndeplinirea
procedurilor necesare pentru evaluarea și notificarea organismelor de
evaluare a conformității și de monitorizarea organismelor
notificate, incluzând conformitatea cu dispozițiile articolului 26.
(2)
Statele membre pot decide ca evaluarea și
monitorizarea menționate la alineatul (1) să fie efectuate de
către un organism național de acreditare în sensul Regulamentului
(CE) nr. 765/2008 și în conformitate cu acesta.
(3)
În cazul în care autoritatea de notificare
deleagă sau încredințează în alt mod evaluarea, notificarea sau
monitorizarea menționate la alineatul (1) unui organism care nu
reprezintă o entitate guvernamentală, respectivul organism trebuie
să fie o persoană juridică și să îndeplinească, mutatis
mutandis, cerințele prevăzute la articolul 26 alineatele (1)-(6).
În plus, un astfel de organism trebuie să prevadă
modalități de acoperire a responsabilităților care decurg
din activitățile desfășurate.
(4)
Autoritatea de notificare își asumă
întreaga răspundere pentru sarcinile îndeplinite de organismul
menționat la alineatul (3).
Articolul 24 [Articolul R15 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Cerințele
privind autoritățile de notificare
(1)
Autoritatea de notificare este instituită în
așa fel încât să nu existe conflicte de interese cu organismele de
evaluare a conformității.
(2)
Autoritatea de notificare este organizată
și funcționează în așa fel încât să garanteze
obiectivitatea și imparțialitatea activităților sale.
(3)
Autoritatea de notificare este organizată în
așa fel încât fiecare decizie cu privire la notificarea organismului de
evaluare a conformității să fie luată de persoane
competente, altele decât cele care au efectuat evaluarea.
(4)
Autoritatea de notificare nu oferă și nu
prestează activități pe care le prestează organismele de
evaluare a conformității și nici servicii de
consultanță în condiții comerciale sau concurențiale.
(5)
Autoritatea de notificare garantează
confidențialitatea informațiilor obținute.
(6)
Autoritatea de notificare trebuie să
dispună de personal competent suficient în vederea îndeplinirii
corespunzătoare a sarcinilor sale.
Articolul 25 [Articolul R16 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Obligația
de informare a autorităților de notificare
Statele membre informează Comisia în
legătură cu procedurile lor de evaluare și notificare a organismelor
de evaluare a conformității și de monitorizare a organismelor
notificate, precum și în legătură cu orice modificări ale
acestora.
Comisia pune la
dispoziția publicului informațiile respective.
Articolul 26 [Articolul R17 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Cerințe
cu privire la organismele notificate
(1)
În scopul notificării, un organism notificat
trebuie să îndeplinească cerințele prevăzute la alineatele
(2)-(11).
(2)
Organismul de evaluare a conformității
este înființat în temeiul legislației naționale a unui stat
membru și are personalitate juridică.
(3)
Organismul de evaluare a conformității
este un organism terț, independent de organizația, de subsistemul sau
de componenta de siguranță pe care le evaluează.
Un organism care aparține unei asociații
de întreprinderi sau unei federații profesionale care reprezintă
întreprinderile implicate în proiectarea, fabricarea, furnizarea, asamblarea,
utilizarea sau întreținerea subsistemelor sau a componentelor de
siguranță pe care le evaluează poate fi considerat un astfel de
organism, cu condiția să se demonstreze că este independent
și că nu există conflicte de interese.
(4)
Organismul de evaluare a conformității,
conducerea superioară a acestuia și personalul responsabil cu
îndeplinirea sarcinilor de evaluare a conformității nu trebuie
să acționeze ca proiectant, producător, furnizor, instalator,
cumpărător, proprietar, utilizator sau operator de întreținere a
subsistemelor sau a componentelor de siguranță pe care le
evaluează și nici ca reprezentant al vreuneia dintre părțile
menționate. Acest fapt nu împiedică utilizarea subsistemelor sau a
componentelor de siguranță evaluate care sunt necesare pentru
operațiunile organismului de evaluare a conformității sau
utilizarea în scopuri personale a unor astfel de subsisteme sau componente de
siguranță.
Organismul de evaluare a conformității,
conducerea superioară a acestuia și personalul responsabil cu
îndeplinirea sarcinilor de evaluare a conformității nu sunt direct
implicați în proiectarea, fabricarea sau construcția, comercializarea,
instalarea, utilizarea sau întreținerea subsistemelor sau a componentelor
de siguranță respective și nu reprezintă părțile
angajate în activitățile menționate. Aceștia nu se
implică în activități care le-ar putea afecta
imparțialitatea sau integritatea în ceea ce privește
activitățile de evaluare a conformității pentru care sunt
notificați. Aceste dispoziții se aplică în special serviciilor
de consultanță.
Organismele de evaluare a conformității
se asigură că activitățile filialelor sau ale subcontractanților
lor nu afectează confidențialitatea, obiectivitatea sau
imparțialitatea activităților lor de evaluare a
conformității.
(5)
Organismele de evaluare a conformității
și personalul acestora îndeplinesc activitățile de evaluare a
conformității la cel mai înalt grad de integritate profesională
și de competență tehnică necesară în domeniul
respectiv și trebuie să fie liberi de orice presiuni și
stimulente, îndeosebi financiare, care le-ar putea influența aprecierea
sau rezultatele activităților de evaluare a conformității,
în special din partea persoanelor sau a grupurilor de persoane cu un interes
pentru rezultatele acelor activități.
(6)
Organismul de evaluare a conformității
este capabil să îndeplinească toate sarcinile de evaluare a
conformității care îi sunt atribuite în temeiul anexelor IV-VIII
și pentru care a fost notificat, indiferent dacă acele sarcini sunt
îndeplinite chiar de către organismul de evaluare a
conformității sau în numele și sub responsabilitatea acestuia.
De fiecare dată și pentru fiecare procedură
de evaluare a conformității și pentru fiecare tip sau categorie
de subsisteme sau de componente de siguranță pentru care este
notificat, organismul de evaluare a conformității are la
dispoziție:
(a)
personalul necesar cu cunoștințe tehnice
și experiență suficientă și corespunzătoare
pentru a efectua sarcinile de evaluare a conformității;
(b)
descrierile necesare ale procedurilor în
conformitate cu care se realizează evaluarea conformității,
asigurându-se transparența și posibilitatea de a reproduce procedurile
respective. Acesta dispune de politici și de proceduri adecvate care fac o
distincție clară între atribuțiile îndeplinite ca organism
notificat și orice alte activități;
(c)
procedurile necesare pentru desfășurarea
activităților, care să țină seama de dimensiunea
întreprinderilor, de domeniul de activitate și de structura acestora, de
gradul de complexitate al tehnologiei subsistemului sau componentei de
siguranță respective, precum și de caracterul de serie sau de
masă al procesului de producție.
Organismul de evaluare a conformității
trebuie să aibă mijloacele necesare pentru a îndeplini în mod
corespunzător atribuțiile tehnice și administrative legate de
activitățile de evaluare a conformității și trebuie
să aibă acces la toate echipamentele sau facilitățile
necesare.
(7)
Personalul responsabil de îndeplinirea
activităților de evaluare a conformității posedă
următoarele:
(a)     o pregătire tehnică și
profesională solidă, care acoperă toate activitățile
de evaluare a conformității pentru care organismul de evaluare a
conformității a fost notificat;
(b)     cunoștințe
satisfăcătoare ale cerințelor evaluărilor pe care le
realizează și autoritatea adecvată pentru realizarea acestor
evaluări;
(c)     cunoștințe și
înțelegere corespunzătoare a cerințelor esențiale
prevăzute în anexa II, a standardelor armonizate aplicabile și a
dispozițiilor relevante din legislația de armonizare a Uniunii
și din legislația națională;
(d)     abilitatea de a întocmi certificate,
evidențe și rapoarte pentru a demonstra că evaluările au
fost îndeplinite.
(8)
Imparțialitatea organismelor de evaluare a
conformității, a conducerii superioare și a personalului
responsabil de îndeplinirea sarcinilor de evaluare a conformității
din cadrul acestora trebuie să fie garantată.
Remunerația conducerii superioare și a
personalului responsabil de îndeplinirea sarcinilor de evaluare a
conformității din cadrul organismului de evaluare a
conformității nu depinde de numărul de evaluări realizate
sau de rezultatele acestor evaluări.
(9)
Organismele de evaluare a conformității
încheie o asigurare de răspundere civilă în cazul în care
răspunderea nu este asumată de stat în conformitate cu
legislația națională sau statul membru nu este direct
responsabil pentru evaluarea conformității.
(10)
Personalul organismului de evaluare a conformității
păstrează secretul profesional referitor la toate informațiile
obținute în îndeplinirea sarcinilor sale în temeiul anexelor IV-VIII sau
al oricărei dispoziții din legislația națională de
punere în aplicare, excepție făcând relația cu
autoritățile competente ale statului membru în care își
desfășoară activitățile. Drepturile de proprietate
sunt protejate.
(11)
Organismele de evaluare a conformității
participă la activitățile de standardizare relevante și la
activitățile grupului de coordonare a organismelor notificate
înființat în temeiul prezentului regulament sau se asigură că
personalul responsabil de îndeplinirea sarcinilor de evaluare a
conformității din cadrul acestora este informat în legătură
cu aceste activități și pune în aplicare ca orientare generală
deciziile și documentele administrative produse ca rezultat al
activității acelui grup.
Articolul 27 [Articolul R18 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Prezumția
de conformitate
În cazul în care un organism de evaluare a
conformității poate demonstra că îndeplinește criteriile
prevăzute în standardele armonizate relevante sau în părți din
acestea, ale căror referințe au fost publicate în Jurnalul Oficial
al Uniunii Europene, se consideră că acesta este în conformitate
cu cerințele prevăzute la articolul 26, în măsura în care
standardele armonizate aplicabile acoperă aceste cerințe.
Articolul 28 [Articolul R20 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Filiale
ale organismelor notificate și subcontractarea de către organismele
notificate
(1)
În cazul în care un organism notificat
subcontractează anumite sarcini referitoare la evaluarea
conformității sau recurge la o filială, acesta se asigură
că subcontractantul sau filiala îndeplinește cerințele
prevăzute la articolul 26 și informează autoritatea de
notificare în acest sens.
(2)
Organismele notificate preiau întreaga
responsabilitate pentru sarcinile îndeplinite de subcontractanți sau de
filiale, oriunde ar fi acestea stabilite.
(3)
Activitățile pot fi subcontractate sau
realizate de o filială numai cu acordul clientului.
(4)
Organismele notificate pun la dispoziția
autorității de notificare documentele relevante privind evaluarea
calificărilor subcontractantului sau ale filialei și a
activităților executate de către aceștia în temeiul
anexelor IV-VIII.
Articolul 29 [Articolul R22 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Cererea
de notificare
(1)
Un organism de evaluare a conformității
depune o cerere de notificare către autoritatea de notificare a statului
membru în care este stabilit.
(2)
Cererea de notificare este însoțită de o
descriere a activităților de evaluare a conformității, a
modulului sau modulelor de evaluare a conformității și a
subsistemului/componentei de siguranță sau a
subsistemelor/componentelor de siguranță pentru care organismul
afirmă că este competent, precum și de un certificat de
acreditare, în cazul în care există, eliberat de un organism național
de acreditare care să ateste că organismul de evaluare a
conformității satisface cerințele prevăzute la articolul 26.
(3)
În cazul în care organismul de evaluare a
conformității vizat nu poate prezenta un certificat de acreditare,
acesta prezintă autorității de notificare toate documentele
justificative necesare pentru verificarea, recunoașterea și
monitorizarea periodică a conformității acestuia cu cerințele
prevăzute la articolul 26.
Articolul 30 [Articolul R23 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Procedura
de notificare
(1)
Autoritățile de notificare pot notifica
numai organismele de evaluare a conformității care au satisfăcut
cerințele prevăzute la articolul 26.
(2)
Acestea informează Comisia și celelalte
state membre folosind instrumentul de notificare electronică dezvoltat
și gestionat de Comisie.
(3)
Notificarea include detalii complete ale
activităților de evaluare a conformității, ale modulului
sau modulelor de evaluare a conformității și ale
subsistemului/componentei de siguranță sau ale
subsistemelor/componentelor de siguranță vizate și atestarea
relevantă a competenței.
(4)
În cazul în care o notificare nu se bazează pe
un certificat de acreditare menționat la articolul 29 alineatul (2),
autoritatea de notificare prezintă Comisiei și celorlalte state
membre documentele justificative care atestă competența organismului
de evaluare a conformității și măsurile adoptate pentru a
se asigura că organismul este monitorizat periodic și că va
îndeplini în continuare cerințele prevăzute la articolul 26.
(5)
Organismul în cauză poate îndeplini
activitățile unui organism notificat numai dacă Comisia și
celelalte state membre nu au ridicat obiecții în termen de două
săptămâni de la notificare, în cazul în care se utilizează un
certificat de acreditare, respectiv în termen de două luni de la
notificare, în cazul în care nu se utilizează acreditarea.
Numai un astfel de organism este considerat
organism notificat în scopul aplicării prezentului regulament.
(6)
Comisia și celelalte state membre sunt
înștiințate cu privire la orice modificări ulterioare relevante
aduse notificării.
Articolul 31 [Articolul R24 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Numerele
de identificare și listele organismelor notificate
(1)
Comisia atribuie un număr de identificare
fiecărui organism notificat.
Comisia atribuie un singur astfel de număr,
chiar dacă organismul este notificat în baza mai multor acte ale Uniunii.
(2)
Comisia pune la dispoziția publicului lista
organismelor notificate în temeiul prezentului regulament, inclusiv numerele de
identificare care le-au fost atribuite și activitățile pentru
care au fost notificate.
Comisia se asigură că această
listă este actualizată.
Articolul 32 [Articolul R25 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Modificări
ale notificărilor
(1)
În cazul în care o autoritate de notificare a
constatat sau a fost informată că un organism notificat nu mai
satisface cerințele prevăzute la articolul 26 sau că acesta nu
își îndeplinește obligațiile, autoritatea de notificare,
după caz, restricționează, suspendă sau retrage
notificarea, în funcție de gravitatea încălcării cerințelor
sau a neîndeplinirii obligațiilor. Aceasta informează de îndată
Comisia și celelalte state membre în consecință.
(2)
În caz de restricționare, suspendare sau
retragere a notificării sau în cazul în care organismul notificat
și-a încetat activitatea, statul membru notificator ia măsurile
adecvate pentru a se asigura că dosarele organismului respectiv sunt fie
prelucrate de un alt organism notificat, fie puse la dispoziția autorităților
competente de notificare și de supraveghere a pieței, la cererea
acestora.
Articolul 33 [Articolul R26 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Contestarea
competenței organismelor notificate
(1)
Comisia investighează toate cazurile în care
se îndoiește sau i se atrage atenția asupra unei îndoieli privind
competența unui organism notificat sau continuarea îndeplinirii de
către un organism notificat a cerințelor și a
responsabilităților care îi revin.
(2)
Statul membru notificator prezintă Comisiei,
la cerere, toate informațiile referitoare la temeiul notificării sau
la menținerea competenței organismului notificat în cauză.
(3)
Comisia se asigură că toate
informațiile sensibile obținute pe parcursul investigațiilor
sale sunt tratate confidențial.
(4)
În cazul în care Comisia constată că un
organism notificat nu respectă sau nu mai respectă cerințele
pentru a fi notificat, Comisia adoptă un act de punere în aplicare prin
care solicită statului membru notificator să ia măsurile
corective necesare, inclusiv retragerea notificării, dacă este
necesar.
Actul de punere în aplicare prevăzut la
primul paragraf se adoptă în conformitate cu procedura de consultare
menționată la articolul 39 alineatul (2).
Articolul 34 [Articolul R27 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Obligații
operaționale ale organismelor notificate
(1)
Organismele notificate efectuează
evaluări ale conformității respectând procedurile de evaluare a
conformității prevăzute în anexele IV-VIII.
(2)
Evaluările conformității sunt
realizate în mod proporțional, evitând sarcinile inutile pentru operatorii
economici.
Organismele de evaluare a conformității
își desfășoară activitatea ținând seama în mod
corespunzător de dimensiunea unei întreprinderi, de domeniul de activitate
și de structura acesteia, de gradul de complexitate a tehnologiei
subsistemului sau a componentei de siguranță vizate, precum și
de caracterul de serie sau de masă al procesului de producție.
În același timp, organismele de evaluare a
conformității trebuie să respecte gradul de precizie și
nivelul de protecție necesare pentru conformitatea subsistemului sau a
componentei de siguranță cu cerințele prezentului regulament.
(3)
În cazul în care un organism notificat
constată că cerințele esențiale prevăzute în anexa II,
în standardele armonizate corespunzătoare ori în alte specificațiile
tehnice nu sunt îndeplinite de către un producător, acesta
solicită producătorului să ia măsurile corective
corespunzătoare și nu emite un certificat de conformitate.
(4)
În cazul în care, pe parcursul monitorizării
conformității, ulterior eliberării certificatului, un organism notificat
constată că un subsistem sau o componentă de siguranță
nu mai corespunde cerințelor, acesta solicită producătorului
să ia măsurile corective corespunzătoare și suspendă
sau retrage certificatul, după caz.
(5)
În cazul în care nu sunt luate măsuri corective
sau dacă acestea nu au efectul necesar, organismul notificat
restricționează, suspendă sau retrage orice certificat,
după caz.
Articolul 35
Recurs
împotriva deciziilor organismelor notificate
Statele membre se asigură că este
disponibilă o procedură de recurs împotriva deciziilor organismelor
notificate.
Articolul 36 [Articolul R28 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Obligații
de informare în sarcina organismelor notificate
(1)
Organismele notificate informează autoritatea
de notificare în legătură cu:
(a)     orice refuz, restricție, suspendare
sau retragere a unui certificat;
(b)     orice circumstanțe care
afectează domeniul de aplicare și condițiile notificării;
(c)     orice cerere de informare cu privire la
activitățile de evaluare a conformității
desfășurate, primită de la autoritățile de
supraveghere a pieței;
(d)     la cerere, activitățile de
evaluare a conformității realizate în limita domeniului
notificării și în legătură cu orice altă activitate
realizată, inclusiv activități transfrontaliere și subcontractare.
(2)
Organismele notificate oferă celorlalte
organisme notificate în conformitate cu prezentul regulament, care îndeplinesc
activități similare de evaluare a conformității vizând
aceleași subsisteme sau componente de siguranță, informații
relevante privind aspecte legate de rezultatele negative ale evaluării
conformității și, la cerere, de rezultatele pozitive ale
evaluării conformității.
Articolul 37 [Articolul R29 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Schimbul
de experiență
Comisia prevede organizarea schimbului de
experiență între autoritățile naționale ale statelor
membre responsabile de politica privind notificarea.
Articolul 38 [Articolul R30 din Decizia nr. 768/2008/CE]
Coordonarea
organismelor notificate
Comisia se asigură că este pusă
în aplicare și că funcționează corect coordonarea și
cooperarea corespunzătoare între organismele notificate în conformitate cu
prezentul regulament, în cadrul unui grup sau al unor grupuri sectoriale de
organisme notificate.
Statele membre se asigură că
organismele pe care le notifică participă la activitatea acelui grup
(acelor grupuri), în mod direct sau prin intermediul unor reprezentanți
desemnați.
CAPITOLUL V
PROCEDURA
COMITETELOR, DISPOZIȚII TRANZITORII ȘI FINALE
Articolul 39
Procedura
comitetelor
(1)
Comisia este asistată de Comitetul privind
instalațiile pe cablu. Acesta este un comitet în sensul Regulamentului
(UE) nr. 182/2011.
(2)
Atunci când se face trimitere la prezentul alineat,
se aplică articolul 4 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011.
Articolul 40
Sancțiuni
Statele membre stabilesc regimul
sancțiunilor care se aplică în cazul încălcării
dispozițiilor prezentului regulament de către operatorii economici
și iau toate măsurile necesare asigurării punerii în aplicare a
acestora. Pentru încălcările grave, aceste norme pot prevedea
sancțiuni penale.
Sancțiunile prevăzute trebuie
să fie eficiente, proporționale și cu efect de descurajare.
Statele membre notifică aceste
dispoziții Comisiei până la [3 luni înainte de data
menționată la articolul 43 alineatul (2)] și
notifică fără întârziere orice modificare ulterioară
adusă acestora.
Articolul 41
Dispoziții
tranzitorii
Statele membre nu împiedică punerea la
dispoziție pe piață a subsistemelor sau a componentelor de
siguranță reglementate prin Directiva 2000/9/CE care sunt în
conformitate cu directiva respectivă și care au fost introduse pe
piață înainte de [data menționată la articolul 43
alineatul (2)].
Statele membre nu împiedică punerea în
funcțiune a instalațiilor pe cablu reglementate prin Directiva 2000/9/CE
care sunt în conformitate cu directiva respectivă și care au fost
construite înainte de [data menționată la articolul 43 alineatul (2)].
Articolul 42
Abrogare
Decizia 2000/9/CE se abrogă începând cu [data
prevăzută la articolul 43 alineatul (2)].
Trimiterile la directiva abrogată se interpretează
ca trimiteri la prezentul regulament și se citesc în conformitate cu
tabelul de corespondență din anexa X.
Articolul 43
Intrarea
în vigoare și data aplicării
(1)
Prezentul regulament intră în vigoare în a
douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii
Europene.
(2)
Regulamentul se aplică începând cu [doi ani de
la data intrării în vigoare].
(3)
Prin derogare de la alineatul (2), articolele 22
și 38 se aplică începând cu [șase luni de la data intrării
în vigoare].
Prezentul regulament este obligatoriu
în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles,
Pentru Parlamentul European,                      Pentru
Consiliu,
Președintele                                                  Președintele
[1]               JO L 106, 3.5.2000, p. 21.
[2]               COM(2013) 471 final.
[3]               JO L 316, 14.11.2012.
[4]               Propunere de regulament al Parlamentului European
și al Consiliului privind supravegherea pe piață a produselor
și de modificare a Directivelor 89/686/CEE și 93/15/CEE ale
Consiliului, a Directivelor 94/9/CE, 94/25/CE, 95/16/CE, 97/23/CE, 1999/5/CE, 2000/9/CE,
2000/14/CE, 2001/95/CE, 2004/108/CE, 2006/42/CE, 2006/95/CE, 2007/23/CE, 2008/57/CE,
2009/48/CE, 2009/105/CE, 2009/142/CE, 2011/65/UE și a Regulamentelor (UE)
nr. 305/2011, (CE) nr. 764/2008 și (CE) nr. 765/2008 ale Parlamentului
European și ale Consiliului. COM(2013) 75 final.
[5]               JO L 11, 15.1.2002, p. 4.
[6]               JO L 218, 13.8.2008, p.30.
[7]               Comunicarea Comisiei către Parlamentul European,
Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul
Regiunilor, COM(2011) 206 final.
[8]               Raport al Comisiei către Parlamentul European
și Consiliu, COM(2011) 123 final, 16.3.2011.
[9]               JO L 213, 7.9.1995, p.1.
[10]             JO C […], […], p. […].
[11]             Directiva 2000/9/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 20 martie 2000 privind instalațiile pe cablu care
transportă persoane (JO L 106, 3.5.2000, p. 21).
[12]             JO C 136, 4.6.1985, p. 1.
[13]             Regulamentul (UE) nr. 1025/2012 al Parlamentului European
și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind standardizarea
europeană, de modificare a Directivelor 89/686/CEE și 93/15/CEE ale
Consiliului și a Directivelor 94/9/CE, 94/25/CE, 95/16/CE, 97/23/CE, 98/34/CE,
2004/22/CE, 2007/23/CE, 2009/23/CE și 2009/105/CE ale Parlamentului
European și ale Consiliului și de abrogare a Deciziei 87/95/CEE a
Consiliului și a Deciziei nr. 1673/2006/CE a Parlamentului European
și a Consiliului (JO L 316, 14.11.2012, p. 12).
[14]             Decizia nr. 768/2008/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 9 iulie 2008 privind un cadru comun pentru comercializarea
produselor și de abrogare a Deciziei 93/465/CEE a Consiliului (JO L 218, 13.8.2008,
p. 82).
[15]             Regulamentul (CE) nr. 765/2008 al Parlamentului European
și al Consiliului din 9 iulie 2008 de stabilire a cerințelor de
acreditare și de supraveghere a pieței în ceea ce privește
comercializarea produselor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 339/93
(JO L 218, 13.8.2008, p. 30).
[16]             JO L […].
[17]             Regulamentul (UE) nr. 182/2011
al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de
stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de
control de către statele membre al exercitării competențelor de
executare de către Comisie (JO L 55, 28.2.2011, p.13).
[18]             Directiva 95/16/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 29 iunie 1995 de apropiere a legislațiilor statelor membre
referitoare la ascensoare (JO L 213, 7.9.1995, p. 1).
ANEXA I
SUBSISTEME
O instalație pe cablu se compune din
infrastructură și din subsistemele enumerate în continuare, trebuind,
de fiecare dată, să fie luate în considerare exploatabilitatea
și mentenabilitatea:
1.         Cabluri și elemente
atașate cablurilor
2.         Angrenaje și frâne
3.         Dispozitive mecanice
3.1.      Dispozitive de tensiune în cablu
3.2.      Dispozitive mecanice în stații
3.3.      Dispozitive mecanice ale
lucrărilor de linie
4.         Vehicule:
4.1.      Cabine, telescaune și
teleschiuri
4.2.      Suspante (corzi)
4.3.      Cărucioare (transbordoare)
4.4.      Elemente de legătură cu
cablurile
5.         Dispozitive electrotehnice
5.1.      Dispozitive de comandă, de
supraveghere și de siguranță
5.2.      Instalații de comunicare
și de informare
5.3.      Dispozitive de protecție
împotriva trăsnetelor
6.         Echipamente de salvare
6.1.      Dispozitive fixe de salvare
6.2.      Dispozitive mobile de salvare
ANEXA II
CERINȚE
ESENȚIALE
1. Obiectiv
Prezenta anexă definește cerințele
esențiale, inclusiv cerințele privind mentenabilitatea și
exploatabilitatea, care se aplică la proiectarea, construcția și
punerea în funcțiune a instalațiilor pe cablu.
2. Cerințe generale
2.1. Siguranța persoanelor
Siguranța utilizatorilor, a lucrătorilor și
a terților este o cerință fundamentală pentru proiectarea,
construcția și exploatarea instalațiilor pe cablu.
2.2. Principii de
siguranță
Toate instalațiile pe cablu sunt proiectate,
exploatate și întreținute cu aplicarea următoarelor principii,
în ordinea indicată:
–
eliminarea sau, dacă eliminarea este
imposibilă, reducerea riscurilor, prin caracteristici de proiectare
și de construcție,
–
definirea și adoptarea tuturor măsurilor
de protecție necesare împotriva riscurilor imposibil de eliminat prin caracteristicile
de proiectare și de construcție,
–
definirea și enunțarea măsurilor de
prevedere care trebuie luate pentru a evita riscurile care nu pot fi eliminate
în întregime prin dispozițiile și măsurile menționate la
primele două principii anterioare.
2.3. Considerarea
restricțiilor externe
Instalațiile pe cablu trebuie să fie proiectate
și construite în așa fel încât să poată fi exploatate în
siguranță, ținând cont de tipul de instalație pe cablu, de
natura și de caracteristicile fizice ale terenului pe care sunt instalate,
de împrejurimile acestuia, de condițiile meteorologice și
atmosferice, precum și de posibilele structuri și obstacole terestre
sau aeriene situate în apropiere.
2.4. Dimensiuni
Instalațiile pe cablu, subsistemele și toate
componentele de siguranță ale acestora sunt dimensionate, proiectate
și construite astfel încât să reziste, cu suficientă
siguranță, tensiunilor implicate de toate condițiile
previzibile, inclusiv cele care intervin când instalațiile nu sunt în
exploatare, luând în considerare în special acțiunile exterioare, efectele
dinamice și fenomenele de oboseală, cu respectarea regulilor
corespunzătoare, mai ales cu privire la alegerea materialelor.
2.5. Montaj
2.5.1. Instalațiile pe cablu, subsistemele și
toate componentele de siguranță sunt proiectate și construite
astfel încât să se asigure asamblarea și amplasarea lor în siguranță.
2.5.2. Componentele de siguranță sunt proiectate
astfel încât erorile de asamblare să fie imposibile, fie prin
construcție, fie prin marcaje adecvate aplicate direct pe componente.
2.6. Integritatea
instalației pe cablu
2.6.1. Componentele de siguranță sunt proiectate,
construite și utilizate astfel încât să fie garantată în
permanență integritatea lor funcțională și/sau
siguranța instalației pe cablu, astfel cum este definită în analiza
siguranței menționată în anexa III, pentru ca defectarea lor
să fie foarte improbabilă și cu o marjă de
siguranță adecvată.
2.6.2. Instalațiile pe cablu sunt proiectate și
construite astfel încât, pe parcursul exploatării lor, defectarea unei
componente, susceptibilă să afecteze siguranța, chiar și
indirect, să facă, în timp util, obiectul unei măsuri adecvate.
2.6.3. Garanțiile menționate la punctele 2.6.1.
și 2.6.2. se aplică pe durata întregului interval de timp între
două verificări prevăzute pentru componenta respectivă.
Periodicitatea verificărilor prevăzute pentru componentele de
siguranță se indică în mod clar în manualul de utilizare.
2.6.4. Componentele de siguranță care sunt
integrate ca piese de schimb într-o instalație pe cablu trebuie să
îndeplinească cerințele esențiale ale prezentului regulament, la
fel ca și condițiile pentru o bună interacțiune cu alte
componente ale instalației pe cablu.
2.6.5. Se iau măsurile necesare pentru ca efectele
unui incendiu în cadrul instalației pe cablu să nu compromită
siguranța persoanelor transportate și a lucrătorilor.
2.6.6. Se iau măsuri speciale pentru a proteja
instalațiile pe cablu și persoanele de efectele trăsnetelor.
2.7. Dispozitive de
siguranță
2.7.1. Orice defect al instalației pe cablu care
riscă să antreneze o dereglare care poate pune în pericol
siguranța trebuie, în măsura în care este posibil, să fie
detectat, semnalat și procesat cu ajutorul unui dispozitiv de
siguranță. Aceeași prevedere este valabilă pentru toate
evenimentele exterioare previzibile în mod obișnuit și susceptibile
de a periclita siguranța.
2.7.2. Instalațiile pe cablu trebuie să
poată fi oprite manual în orice moment.
2.7.3. După oprirea provocată de un dispozitiv de
siguranță, repornirea instalației pe cablu este posibilă
numai după ce au fost luate măsurile adecvate situației.
2.8. Mentenabilitatea
Instalațiile pe cablu sunt proiectate și
construite astfel încât să permită efectuarea, în condiții de
siguranță, a operațiunilor și procedurilor de
întreținere și reparație, obișnuite și extraordinare.
2.9. Efecte nocive
Instalațiile pe cablu sunt proiectate și
construite astfel încât elementele poluante interne și externe, rezultate
din emisia de gaze poluante, din zgomote și din vibrații să nu
depășească limitele admise.
3. Cerințe privind infrastructura
3.1. Traseul liniilor,
viteza, spațiul dintre vehicule
3.1.1. Instalația pe cablu este proiectată pentru
a funcționa în siguranță, ținând cont de caracteristicile
terenului și ale împrejurimilor, de condițiile atmosferice și
meteorologice, de posibilele structuri și obstacole terestre sau aeriene
situate în apropiere, fără să cauzeze efecte nocive sau să
prezinte riscuri în condiții normale de exploatare sau de întreținere
ori în cazul unei operațiuni de evacuare a persoanelor.
3.1.2. Între vehicule, dispozitivele de remorcare,
căile de rulare, cabluri etc., și posibilele structuri și
obstacole terestre sau aeriene aflate în apropiere trebuie să existe,
lateral și vertical, o distanță suficientă, ținând
cont de deplasarea verticală, longitudinală și laterală a
cablurilor, a vehiculelor sau a dispozitivelor de remorcare, în cele mai
defavorabile condiții de exploatare care pot fi prevăzute.
3.1.3. Distanța maximă dintre vehicule și
sol trebuie să țină seama de natura instalației pe cablu,
de tipul de vehicule și de procedurile de salvare. În cazul vehiculelor
deschise, se ține cont, de asemenea, de pericolul de cădere, precum
și de aspectele psihologice legate de distanța dintre vehicul și
sol.
3.1.4. Viteza maximă a vehiculelor sau a
dispozitivelor de remorcare, distanța minimă dintre acestea, precum
și performanțele de accelerare și frânare sunt alese astfel
încât să garanteze siguranța persoanelor și a
funcționării instalațiilor pe cablu.
3.2. Stații și structuri de linie
3.2.1. Stațiile și structurile de linie sunt
proiectate, instalate și echipate astfel încât să asigure
stabilitatea. Ele permit ghidajul în siguranță al cablurilor, al
vehiculelor și al dispozitivelor de remorcare, precum și
întreținerea în condiții de deplină siguranță, în orice
condiții de exploatare.
3.2.2. Suprafețele de îmbarcare și debarcare ale
instalației pe cablu sunt proiectate astfel încât să garanteze
siguranța traficului vehiculelor, a dispozitivelor de remorcare și a
persoanelor. Mișcarea vehiculelor și a dispozitivelor de remorcare în
stații trebuie să se poată realiza fără riscuri pentru
persoane, ținând cont de eventuala participare activă a acestora la
mișcare.
4. Cerințe referitoare la cabluri, la sisteme de
accelerație și de frânare, precum și la instalații mecanice
și electrice
4.1. Cabluri și elemente de sprijin
4.1.1. Trebuie luate toate dispozițiile conforme
progresului tehnologic pentru:
–
a evita ruperea cablurilor și a elementelor
atașate acestora;
–
a garanta valorile limitelor minime și maxime
ale tensiunilor suportate;
–
a garanta siguranța montării cablurilor
pe elementele lor de sprijin și pentru a împiedica deraierea lor;
–
a permite supravegherea.
4.1.2. Pentru că nu toate riscurile de deraiere a
cablurilor pot fi eliminate, se adoptă măsuri astfel încât să se
asigure recuperarea cablurilor și oprirea instalației pe cablu
fără riscuri pentru persoane, în cazul unei deraieri.
4.2. Instalații mecanice
4.2.1. Angrenaje
O instalație pe cablu este acționată de un
sistem de angrenaje ale cărui performanțe și
posibilități sunt adaptate diferitelor sisteme și moduri de
exploatare.
4.2.2. Angrenaje de siguranță
Instalațiile pe cablu trebuie să dispună de
un angrenaj de siguranță a cărui sursă de energie este
independentă de cea a angrenajului principal. Angrenajul de
siguranță nu este întotdeauna necesar, dacă analiza de
siguranță arată că persoanele pot părăsi cu
ușurință, rapid și sigur vehiculele, și în special
dispozitivele de remorcare, chiar și în absența unui angrenaj de
siguranță.
4.2.3. Frânele
4.2.3.1. În caz de urgență, oprirea
instalațiilor pe cablu și/sau a vehiculelor trebuie să fie
posibilă în orice moment, chiar și în cele mai nefavorabile
condiții de încărcătură și de aderență sub
scripete admise pe parcursul exploatării. Distanța de oprire trebuie
să fie, de asemenea, redusă, potrivit cu necesitățile de
siguranță ale instalației pe cablu.
4.2.3.2. Valorile de decelerare trebuie să se situeze
în limite adecvate, stabilite astfel încât să garanteze atât
siguranța persoanelor, cât și bunul comportament al vehiculelor, al
cablurilor și al altor părți ale instalației pe cablu.
4.2.3.3. Toate instalațiile pe cablu comportă
două sau mai multe sisteme de frânare, capabile fiecare să determine
oprirea instalației pe cablu, coordonate astfel încât să
înlocuiască automat sistemul activ, atunci când eficacitatea acestuia
devine insuficientă. Ultimul sistem de frânare a cablului de
tracțiune își exercită acțiunea direct asupra scripetelui
motrice. Aceste dispoziții nu sunt aplicabile în cazul teleschiurilor.
4.2.3.4. Instalația pe cablu este echipată cu un
dispozitiv de oprire și de imobilizare eficace, în cazul oricărei
repuneri intempestive în traseu.
4.3. Dispozitive de comandă
Dispozitivele de comandă sunt proiectate și
construite astfel încât să fie sigure și fiabile, să reziste la
tensiunile normale de folosire și la factorii externi precum umiditatea,
temperaturile extreme sau interferențele electromagnetice, și să
nu provoace situații periculoase, chiar și în cazul unei erori de
manevrare.
4.4. Dispozitive de comunicare
Persoanele însărcinate cu manevrarea instalației
trebuie să poată comunica între ele în permanență, prin
mijloace adecvate, și, în caz de urgență, să informeze
utilizatorii.
5. Vehicule și dispozitive de remorcare
5.1. Vehiculele și/sau dispozitivele de remorcare sunt
proiectate și instalate astfel încât, în condiții de utilizare
previzibile, nicio persoană să nu poată cădea din ele sau
să fie amenințată de orice alt pericol.
5.2. Elementele atașate vehiculelor și
dispozitivele de remorcare sunt dimensionate și construite astfel încât:
–
să nu deterioreze cablul,
–
să nu alunece, cu excepția cazurilor în
care alunecarea nu are o incidență notabilă asupra
siguranței vehiculului, a dispozitivului de remorcare sau a
instalației,
chiar și în condițiile cele mai nefavorabile.
5.3. Ușile vehiculelor (vagonete, cabine) sunt
proiectate și construite astfel încât să poată fi închise
și blocate. Podeaua și pereții acestor vehicule sunt proiectate
și construite astfel încât să reziste, în toate circumstanțele,
presiunii și încărcăturii exercitate de utilizatori.
5.4. În cazul în care prezența unui operator la bordul
vehiculului este o cerință a siguranței în exploatare, vehiculul
trebuie să fie dotat cu echipamentele necesare realizării sarcinilor
sale.
5.5. Vehiculele și/sau dispozitivele de remorcare
și în special suspensiile acestora sunt proiectate și instalate
astfel încât să asigure siguranța lucrătorilor care
realizează operațiunile de întreținere, cu respectarea regulilor
și a consemnelor adecvate.
5.6. În cazul vehiculelor echipate cu elemente atașate
care se decuplează, se adoptă toate măsurile pentru a putea
opri, fără riscuri pentru utilizatori, la plecare, orice vehicul ale
cărui elemente atașate pe cablu au fost incorect cuplate și, la
sosire, orice vehicul ale cărui elemente atașate nu au fost decuplate,
și pentru a împiedica eventuala cădere a acestui vehicul.
5.7. Vehiculele funicularelor și, atunci când
tipologia instalației pe cablu o permite, telefericele cu cabluri duble
sunt prevăzute cu un dispozitiv de frânare automată, care
acționează pe linie, în cazurile în care eventualitatea ruperii unui
cablu nu poate fi exclusă.
5.8. Atunci când riscurile de deraiere a vehiculului nu pot
fi în totalitate eliminate prin alte măsuri, vehiculul trebuie să fie
echipat cu un dispozitiv anti-deraiere, care să permită oprirea
acestuia fără riscuri pentru persoane.
6. Dispoziții pentru utilizatori
Accesul utilizatorilor la căile de îmbarcare și
ieșirea din zonele de debarcare, precum și îmbarcarea și
debarcarea utilizatorilor se organizează astfel încât să se garanteze
siguranța persoanelor, în special în zonele unde există pericol de
cădere, ținând cont de circulația și de oprirea
vehiculelor.
Trebuie să fie posibilă utilizarea
instalațiilor pe cablu în deplină siguranță de către
copiii și persoanele cu mobilitate redusă, dacă instalația
pe cablu este proiectată pentru transportul acestor persoane.
7. Exploatabilitatea
7.1. Siguranța
7.1.1. Se adoptă toate dispozițiile și
măsurile tehnice pentru ca instalația pe cablu să poată fi
utilizată conform destinației sale și specificațiilor
tehnice și potrivit condițiilor de utilizare definite, și pentru
ca instrucțiunile de întreținere și exploatare în condiții
de siguranță să poată fi respectate. Manualul de utilizare
și instrucțiunile corespunzătoare sunt redactate într-o
limbă care să poată fi ușor înțeleasă de
utilizatori, stabilită de către statul membru pe teritoriul
căruia este construită instalația pe cablu.
7.1.2. Persoanelor care se ocupă cu manevrarea
instalației pe cablu li se asigură mijloace materiale adecvate;
acestea dispun de calificarea necesară pentru îndeplinirea sarcinilor.
7.2. Siguranța în caz de oprire a instalației
pe cablu
Se adoptă toate dispozițiile și
măsurile tehnice astfel încât, în cazul opririi instalației pe cablu,
fără posibilitatea de repunere rapidă în funcțiune,
utilizatorii să poată fi aduși într-un loc sigur, într-un
interval de timp corespunzător, în funcție de tipul de
instalație pe cablu și de împrejurimile sale.
7.3. Alte dispoziții speciale de
siguranță
7.3.1. Posturi de comandă și de muncă
Elementele mobile accesibile în mod obișnuit în
stații sunt proiectate, construite și instalate astfel încât să
se evite orice risc sau, atunci când subzistă riscuri, să fie
prevăzute dispozitive de protecție de natură să
prevină orice contact direct cu părți ale instalației pe
cablu care poate genera accidente. Aceste dispozitive nu trebuie să
poată fi ușor înlăturate sau scoase din uz.
7.3.2. Riscurile de cădere
Posturile și suprafețele de lucru sau de
intervenție, inclusiv cele utilizate doar ocazional, și accesul la
acestea sunt astfel proiectate și construite, încât să evite
căderea persoanelor care lucrează sau care circulă în locurile
respective. Dacă aceste amenajări nu sunt suficiente, posturile de
lucru trebuie să fie, în plus, dotate cu puncte de ancorare pentru
echipamentele de protecție individuală anticădere.
ANEXA III
ANALIZA
DE SIGURANȚĂ
Analiza de siguranță necesară pentru fiecare
instalație pe cablu în temeiul articolului 8 ține cont de fiecare mod
de exploatare prevăzut. Analiza se realizează după o metodă
recunoscută sau stabilită și ține seama de tehnologia de
ultimă oră și de complexitatea instalației pe cablu vizate.
Ea trebuie să garanteze, de asemenea, că modul de proiectare și
configurare a instalației pe cablu ține seama de mediul local și
de situațiile cele mai nefavorabile, în scopul garantării unor
condiții satisfăcătoare în materie de siguranță.
Analiza de siguranță se referă, în special,
la dispozitivele de siguranță și la efectele lor asupra
instalației pe cablu, precum și la subsistemele asociate pe care le
pun în acțiune în scopul de:
–
a deține capacitate de reacție la prima
defectare sau eroare detectată, astfel încât să rămână
într-o stare care garantează siguranța, fie într-un mod scăzut
de funcționare, fie în oprire de siguranță (fail safe),
–
a fi redundante și supravegheate sau
–
a fi astfel încât probabilitatea de eroare să
poată fi evaluată și a fi de un nivel comparabil celui atins de
dispozitivele de siguranță care răspund criteriilor
menționate la primele două liniuțe.
Analiza de siguranță conduce la elaborarea unui
inventar de riscuri și de situații periculoase în conformitate cu
articolul 8 alineatul (1) și la determinarea listei componentelor de
siguranță menționate la articolul 8 alineatul (2). Rezultatul analizei
se siguranță se rezumă într-un raport de siguranță.
ANEXA IV
PROCEDURI
DE EVALUARE A CONFORMITĂȚII PENTRU SUBSISTEME ȘI COMPONENTE DE
SIGURANȚĂ: MODULUL B: EXAMINAREA UE DE TIP – TIP DE
PRODUCȚIE
1. Examinarea UE de tip este acea parte a
procedurii de evaluare a conformității prin care un organism
notificat examinează proiectul tehnic al unui subsistem sau al unei
componente de siguranță și verifică și atestă
că acestea îndeplinesc cerințele prevăzute de prezentul
regulament.
2. Examinarea UE de tip se efectuează
prin evaluarea caracterului adecvat al proiectului tehnic al subsistemului sau
al componentei de siguranță, prin examinarea documentației
tehnice și a documentelor justificative prevăzute la punctul 3,
precum și prin examinarea unui exemplar complet de subsistem sau de
componentă de siguranță, reprezentativ pentru producția
luată în considerare (tip de producție).
3. Producătorul depune o cerere pentru
examinare UE de tip la un singur organism notificat ales de acesta.
Cererea cuprinde toate elementele
următoare:
(a)
numele și adresa producătorului și,
în cazul în care cererea este depusă de către reprezentantul său
autorizat, se precizează, de asemenea, numele și adresa acestuia;
(b)
o declarație scrisă în care se
specifică că nu a fost depusă o cerere identică la un alt
organism notificat;
(c)
documentația tehnică pentru subsistemul
și/sau componenta de siguranță, în conformitate cu anexa IX;
(d)
un exemplar reprezentativ al subsistemului sau al
componentei de siguranță în cauză sau detalii privind locul unde
poate fi examinat un astfel de exemplar. Organismul notificat poate solicita un
număr suplimentar de exemplare, dacă sunt necesare pentru efectuarea
programului de testare.
4. Organismul
notificat:
4.1.
examinează documentația tehnică și documentele justificative
pentru a evalua caracterul adecvat al proiectului tehnic al subsistemului sau
al componentei de siguranță;
4.2. verifică
dacă exemplarul (exemplarele) a (au) fost fabricat(e) în conformitate cu
documentația tehnică și identifică elementele proiectate în
conformitate cu dispozițiile aplicabile ale standardelor armonizate
și ale specificațiilor tehnice relevante, precum și elementele
proiectate fără aplicarea dispozițiilor relevante ale
standardelor respective;
4.3. în cazul în
care producătorul a aplicat specificațiile din standardele armonizate
relevante, efectuează examinările și încercările
corespunzătoare sau dispune efectuarea lor, pentru a verifica dacă
acestea au fost aplicate în mod corect;
4.4. efectuează examinările și
încercările corespunzătoare sau dispune efectuarea acestora pentru a
verifica, în cazul în care producătorul a ales să aplice
soluțiile din standardele armonizate și/sau din specificațiile
tehnice relevante, dacă acestea au fost aplicate corect;
4.5. efectuează examinările și încercările
corespunzătoare sau dispune efectuarea lor, pentru a verifica, în cazul în
care nu au fost aplicate soluțiile din standardele armonizate și/sau
din specificațiile tehnice relevante, dacă soluțiile adoptate de
către producător satisfac cerințele esențiale
corespunzătoare ale prezentului regulament;
4.6. stabilește, de comun acord cu
producătorul, locul unde vor fi efectuate examinările și
încercările.
5. Organismul notificat întocmește
un raport de evaluare care evidențiază activitățile
întreprinse, conform punctului 1.4, precum și rezultatele acestora.
Fără a aduce atingere obligațiilor sale față de
autoritățile de notificare, organismul notificat nu divulgă
conținutul acestui raport, în întregime sau parțial, decât cu acordul
producătorului.
6. Dacă tipul
respectă cerințele prezentului regulament, organismul notificat
eliberează producătorului un certificat de examinare UE de tip.
Certificatul cuprinde numele și adresa producătorului, concluziile
examinării, eventualele condiții de valabilitate, datele necesare
pentru identificarea tipului certificat (de subsistem sau de componentă de
siguranță) și, dacă este cazul, descrieri ale
funcționării sale. Certificatul poate avea atașate una sau mai
multe anexe.
Certificatul și anexele acestuia
conțin toate informațiile relevante care permit evaluarea
conformității cu tipul examinat a subsistemelor și a
componentelor de siguranță fabricate și care permit controlul în
utilizare.
Certificatul are o durată maximă de
valabilitate de treizeci de ani de la data emiterii. În cazul în care tipul nu
satisface cerințele aplicabile ale prezentului regulament, organismul
notificat refuză emiterea unui certificat de examinare UE de tip și
informează solicitantul în consecință, motivându-și refuzul
în mod detaliat.
7. Organismul notificat se informează
permanent în legătură cu orice modificări tehnologice general
recunoscute care indică faptul că tipul aprobat poate să nu mai
fie conform cu cerințele aplicabile ale prezentului regulament și
stabilește dacă modificările respective necesită
investigații aprofundate. În acest caz, organismul notificat
informează în consecință producătorul.
Producătorul informează organismul
notificat care deține documentația tehnică referitoare la
certificatul de examinare UE de tip în legătură cu orice modificare a
tipului aprobat care ar putea afecta conformitatea subsistemului sau a
componentei de siguranță cu cerințele esențiale ale
prezentului regulament sau condițiile de valabilitate a certificatului.
Organismul
notificat examinează modificarea și informează producătorul
dacă certificatul de examinare UE de tip rămâne valabil sau dacă
sunt necesare examinări, verificări sau încercări suplimentare.
În funcție de situație, organismul notificat emite un supliment la
certificatul original de examinare UE de tip sau solicită transmiterea
unei noi cereri de efectuare a unei examinări UE de tip.
8. Fiecare
organism notificat își informează autoritățile de
notificare și celelalte organisme notificate în legătură cu
certificatele de examinare UE de tip și/sau cu orice suplimente la acestea
pe care le-a emis.
Organismul notificat care refuză să
emită sau să retragă, să suspende sau să
restricționeze în alt mod un certificat de examinare UE de tip trebuie
să își informeze în acest sens autoritățile de notificare
și celelalte organisme notificate, motivându-și decizia.
Comisia, statele membre și celelalte
organisme notificate pot obține, la cerere, o copie a certificatelor de
examinare UE de tip și/sau a suplimentelor la acestea. La cerere, Comisia
și statele membre pot obține o copie a documentației tehnice
și a rezultatelor examinărilor efectuate de organismul notificat.
Organismul notificat păstrează un exemplar al certificatului de
examinare UE de tip, al anexelor și al suplimentelor la acesta, precum
și dosarul tehnic incluzând documentația depusă de
producător, până la expirarea valabilității certificatului.
9.
Producătorul păstrează la dispoziția
autorităților naționale un exemplar al certificatului de
examinare UE de tip, al anexelor și al suplimentelor la acesta,
împreună cu documentația tehnică, pe o perioadă de 30 ani
după introducerea pe piață a subsistemului sau a componentei de
siguranță.
10.
Obligațiile producătorului prevăzute la punctele 7 și
9 pot fi îndeplinite de către reprezentantul său autorizat, cu
condiția ca ele să fie specificate în mandat.
ANEXA V
PROCEDURI
DE EVALUARE A CONFORMITĂȚII PENTRU SUBSISTEME ȘI COMPONENTE DE
SIGURANȚĂ: MODULUL D: CONFORMITATEA CU TIPUL PE BAZA ASIGURĂRII
CALITĂȚII PROCESULUI DE PRODUCȚIE
1. Conformitatea
cu tipul pe baza asigurării calității procesului de
producție este acea parte din procedura de evaluare a
conformității prin care producătorul îndeplinește
obligațiile prevăzute la punctele 2.2 și 2.5 și
garantează și declară pe răspunderea sa exclusivă că
subsistemele sau componentele de siguranță în cauză sunt în
conformitate cu tipul descris în certificatul de examinare UE de tip și
respectă cerințele care le sunt aplicabile din prezentul regulament.
2. Fabricația
Producătorul
utilizează un sistem de calitate aprobat pentru producția,
inspecția produselor finite și încercarea subsistemelor sau a
componentelor de siguranță în cauză specificate la punctul 2.3
și se supune supravegherii specificate la punctul 2.4.
3. Sistemul de
calitate
3.1.
Producătorul depune o cerere pentru evaluarea sistemului său de
calitate la organismul notificat ales de el.
Cererea cuprinde:
(a)
numele și adresa producătorului și,
în cazul în care cererea este depusă de către reprezentantul
autorizat, se precizează, de asemenea, numele și adresa acestuia;
(b)
o declarație scrisă care să
specifice că nu a fost depusă o cerere identică la un alt
organism notificat;
(c)
toate informațiile relevante pentru
subsistemele sau componentele de siguranță aprobate în conformitate
cu modulul B;
(d)
documentația referitoare la sistemul de
calitate;
(e)
documentația tehnică a tipului omologat
și o copie a certificatului (certificatelor) de examinare UE de tip;
(f)
detalii privind locul de producție în care
este fabricat subsistemul sau componenta de siguranță.
3.2. Sistemul de
calitate asigură faptul că subsistemele sau componentele de
siguranță sunt conforme tipului (tipurilor) descris(e) în
certificatul (certificatele) de examinare UE de tip și respectă
cerințele care le sunt aplicabile din prezentul regulament.
Toate elementele,
cerințele și dispozițiile adoptate de producător
figurează într-o documentație ținută în mod sistematic
și ordonat sub formă de strategii, de proceduri și de
instrucțiuni scrise. Documentația privind sistemul de calitate
permite o interpretare uniformă a programelor, a planurilor, a manualelor
și a dosarelor de asigurare a calității.
Ea cuprinde în special o descriere adecvată:
(a)
a obiectivelor de calitate și a structurii
organizatorice, a responsabilităților și a atribuțiilor
conducerii în ceea ce privește calitatea produselor;
(b)
a tehnicilor de producție, de control al
calității și de asigurare a calității
corespunzătoare, a proceselor și a acțiunilor sistematice care
vor fi utilizate;
(c)
a examinărilor și a încercărilor
care vor fi efectuate înainte de, în cursul și după fabricație
și a frecvenței cu care acestea vor fi efectuate;
(d)
a dosarelor privind calitatea, cum ar fi rapoartele
de inspecție și datele privind încercarea, datele privind etalonarea,
rapoartele privind calificarea referitoare la personalul implicat etc.;
(e)
a mijloacelor de supraveghere a atingerii nivelului
corespunzător de calitate a produsului și a funcționării
eficiente a sistemului de calitate.
3.3. Organismul
notificat evaluează sistemul de calitate pentru a determina dacă
răspunde cerințelor prevăzute la punctul 3.2.
Acesta
prezumă conformitatea cu cerințele respective în ceea ce
privește elementele sistemului de calitate care sunt conforme cu
specificațiile corespunzătoare ale standardului național care
pune în aplicare standardul armonizat și/sau specificațiile tehnice
relevante.
Auditul include o
vizită de evaluare la sediul în care sunt fabricate, inspectate și
încercate subsistemele sau componentele de siguranță.
Pe lângă
experiența în sisteme de management al calității, echipa de
audit are cel puțin un membru experimentat în evaluare în domeniul
instalațiilor pe cablu și în tehnologia subsistemelor sau a
componentelor de siguranță în cauză, precum și
cunoștințe cu privire la cerințele aplicabile ale prezentului
regulament. Auditul presupune o vizită de evaluare la instalațiile
producătorului. Echipa de audit analizează documentația
tehnică menționată la punctul 3.1 litera (e), pentru verificarea
capacității producătorului de a identifica cerințele
relevante ale prezentului regulament și de a realiza examinările
necesare cu scopul de a asigura conformitatea subsistemelor sau a componentelor
de siguranță cu cerințele respective.
Decizia este
notificată producătorului. Notificarea conține concluziile
auditului și decizia de evaluare motivată.
3.4.
Producătorul se angajează să îndeplinească obligațiile
care decurg din sistemul de calitate astfel cum este aprobat și să
procedeze în așa fel încât acesta să rămână adecvat și
eficace.
3.5. Producătorul informează
organismul notificat care a aprobat sistemul de calitate în legătură
cu orice intenție de modificare a sistemului de calitate.
Organismul
notificat evaluează orice modificări propuse și decide dacă
sistemul de calitate astfel modificat continuă să îndeplinească
cerințele menționate la punctul 3.2 sau este necesară o
nouă evaluare.
Acesta
informează producătorul cu privire la rezultatul evaluării. În
cazul unei reevaluări, acesta notifică decizia sa
producătorului. Notificarea conține concluziile controlului și
decizia de evaluare motivată.
4. Supravegherea
sub responsabilitatea organismului notificat
4.1. Scopul
supravegherii este de a verifica dacă producătorul își
îndeplinește corect obligațiile care decurg din sistemul de calitate
aprobat.
4.2.
Producătorul autorizează accesul organismului notificat, în scopul
evaluării, la spațiile de producție, de inspecție, de
încercare și de depozitare și îi furnizează orice
informație necesară, în special:
(a)
documentația privind sistemul de calitate;
(b)
dosarele privind calitatea, cum ar fi rapoartele de
inspecție și datele privind încercarea, datele privind etalonarea,
rapoartele privind calificarea referitoare la personalul implicat etc.
4.3. Organismul
notificat efectuează audituri periodice cel puțin o dată la doi
ani, pentru a se asigura că producătorul menține și
aplică sistemul de calitate, și furnizează producătorului
un raport de audit.
4.4. În plus,
organismul notificat poate efectua vizite inopinate la sediul
producătorului. În timpul unor astfel de vizite, dacă este necesar,
organismul notificat poate efectua sau poate dispune efectuarea unor
încercări privind produsele, pentru a verifica buna funcționare a
sistemului de calitate. El furnizează producătorului un raport asupra
vizitei și, dacă au fost efectuate încercări, raportul de
încercarea.
5. Marcajul CE
și declarația de conformitate UE
5.1.
Producătorul aplică marcajul CE și, sub responsabilitatea
organismului notificat menționat la punctul 3.1, numărul de
identificare al acestuia pe fiecare subsistem sau componentă de
siguranță în parte care este în conformitate cu tipul descris în
certificatul de examinare UE de tip și care satisface cerințele
aplicabile ale prezentului regulament. Dacă organismul notificat este de acord
și sub responsabilitatea acestuia, producătorul poate aplica pe
subsisteme sau pe componentele de siguranță numărul de
identificare al organismului notificat, în cursul procesului de
fabricație.
5.2.
Producătorul întocmește o declarație de conformitate UE
scrisă pentru fiecare subsistem sau componentă de siguranță
și o păstrează la dispoziția autorităților
naționale pe o perioadă de 30 ani după introducerea pe
piață a subsistemului sau a componentei de siguranță.
Declarația de conformitate UE identifică modelul de subsistem sau de
componentă de siguranță pentru care a fost întocmită.
Un
exemplar al declarației de conformitate UE este pus la dispoziția
autorităților relevante, la cerere.
6.
Producătorul păstrează la dispoziția
autorităților naționale, timp de 30 de ani de la introducerea pe
piață a ultimului subsistem sau a ultimei componente de
siguranță:
(a)
documentația menționată la punctul
3.1.;
(b)
modificarea menționată la punctul 3.5, în
forma în care a fost aprobată;
(c)
deciziile și rapoartele organismului notificat
menționate la punctele 3.5, 4.3 și 4.4.
7. Fiecare
organism notificat își informează autoritățile de
notificare în legătură cu aprobările sistemului de calitate
retrase și, în mod periodic sau la cerere, pune la dispoziția
autorităților sale de notificare informațiile legate de
evaluarea sistemului de calitate.
Fiecare organism notificat informează
celelalte organisme notificate în legătură cu aprobările
sistemului calității pe care le-a refuzat, suspendat, retras sau
restricționat în alt mod, motivându-și decizia.
8. Reprezentantul
autorizat
Obligațiile
producătorului menționate la punctele 3.1, 3.5, 5 și 6 pot fi
îndeplinite de către reprezentantul său autorizat, în numele său
și pe răspunderea sa, cu condiția ca acestea să fie menționate
în mandat.
ANEXA VI
PROCEDURI
DE EVALUARE A CONFORMITĂȚII PENTRU SUBSISTEME ȘI COMPONENTE DE
SIGURANȚĂ: MODULUL F: CONFORMITATEA CU TIPUL PE BAZA VERIFICĂRII
SUBSISTEMULUI SAU A COMPONENTEI DE SIGURANȚĂ
1. Conformitatea
cu tipul pe baza verificării subsistemului sau a componentei de
siguranță este acea parte din procedura de evaluare a
conformității prin care producătorul îndeplinește
obligațiile prevăzute la punctele 3.2, 3.5.1 și 3.6 și
garantează și declară pe răspunderea sa exclusivă
că subsistemul sau componenta de siguranță în cauză, care
au făcut obiectul dispozițiilor de la punctul 3.3, sunt în
conformitate cu tipul descris în certificatul de examinare UE de tip și
satisfac cerințele care le sunt aplicare din prezentul regulament.
2. Fabricația
Producătorul
ia toate măsurile necesare pentru ca procesul de fabricație și
monitorizarea acestuia să asigure conformitatea subsistemelor sau a
componentelor de siguranță fabricate cu tipul prezentat în
certificatul de examinare UE de tip și cu cerințele din prezentul
regulament.
3. Verificarea
3.1.
Producătorul depune o cerere pentru verificarea subsistemului sau a
componentei de siguranță la organismul notificat ales de el.
Cererea cuprinde:
(a)
numele și adresa producătorului și,
în cazul în care cererea este depusă de către reprezentantul
autorizat, se precizează, de asemenea, numele și adresa acestuia;
(b)
o declarație scrisă care să
specifice că nu a fost depusă o cerere identică la un alt
organism notificat;
(c)
toate informațiile relevante pentru
subsistemele sau componentele de siguranță aprobate în conformitate
cu modulul B;
(d)
documentația tehnică a tipului omologat
și o copie a certificatului (certificatelor) de examinare UE de tip;
(e)
detalii privind locul de producție în care
(este fabricat) poate fi examinat subsistemul sau componenta de
siguranță.
3.2.      Organismul
notificat efectuează examinările și încercările
corespunzătoare sau dispune efectuarea lor pentru a verifica conformitatea
subsistemelor sau a componentelor de siguranță cu tipul aprobat
descris în certificatul de examinare UE de tip și cu cerințele
corespunzătoare ale prezentului regulament.
Examinările
și încercările pentru verificarea conformității
subsistemelor sau a componentelor de siguranță cu cerințele
corespunzătoare se efectuează, în funcție de alegerea
producătorului, fie prin examinarea și încercarea fiecărui
subsistem sau a fiecărei componente de siguranță conform
dispozițiilor de la punctul 4, fie prin examinarea și încercarea
subsistemelor sau a componentelor de siguranță pe bază statistică,
conform dispozițiilor de la punctul 5.
4. Verificarea
conformității prin examinarea și încercarea fiecărui
subsistem sau a fiecărei componente de siguranță
4.1. Toate
subsistemele sau componentele de siguranță se examinează
individual și fac obiectul încercărilor adecvate definite în
standardul (standardele) armonizat(e) relevant(e) sau al încercărilor
echivalente în scopul verificării conformității cu tipul
omologat descris în certificatul de examinare UE de tip și cu
cerințele adecvate ale prezentului regulament.
În absența
unui astfel de standard armonizat, organismul notificat în cauză decide cu
privire la încercările corespunzătoare ce vor fi efectuate.
4.2. Organismul
notificat emite un certificat de conformitate referitor la examinările
și încercările efectuate și aplică numărul său de
identificare pe fiecare subsistem sau componentă de siguranță
aprobată sau dispune aplicarea acestui număr sub responsabilitatea
sa.
Producătorul
păstrează certificatele de conformitate la dispoziția
autorităților naționale, în scopul inspecției de către
acestea, pe o perioadă de 30 de ani după introducerea pe
piață a subsistemului sau a componentei de siguranță.
5. Verificarea
statistică a conformității
5.1.
Producătorul ia toate măsurile pentru ca procesul de fabricație
și monitorizarea acestuia să asigure omogenitatea fiecărui lot
produs și își prezintă subsistemele sau componentele de
siguranță pentru verificare sub formă de loturi omogene.
5.2. Din fiecare
lot se prelevează aleatoriu un eșantion, conform cerințelor
prezentului regulament. Toate subsistemele sau componentele de
siguranță din eșantion se examinează individual și
sunt supuse unor încercări corespunzătoare, astfel cum se prevede în
standardul (standardele) relevant(e) armonizat(e) și/sau în specificațiile
tehnice, sau unor încercări echivalente, pentru a asigura conformitatea
lor cu tipul omologat descris în certificatul de examinare UE de tip și cu
cerințele aplicabile ale prezentului regulament, precum și pentru a
stabili dacă lotul este acceptat sau respins. În absența unui astfel
de standard armonizat, organismul notificat în cauză decide cu privire la
încercările corespunzătoare ce vor fi efectuate.
5.3. Dacă un
lot este acceptat, toate subsistemele sau componentele de siguranță
din lot sunt considerate a fi aprobate, cu excepția subsistemelor sau a
componentelor de siguranță din eșantion care, în urma
încercărilor, au fost declarate nesatisfăcătoare.
Organismul
notificat emite un certificat de conformitate referitor la examinările
și încercările efectuate și aplică numărul său de
identificare pe fiecare subsistem sau componentă de siguranță
aprobată sau dispune aplicarea acestui număr sub responsabilitatea
sa.
Producătorul
păstrează certificatele de conformitate la dispoziția
autorităților naționale pe o perioadă de 30 de ani
după introducerea pe piață a subsistemului sau a componentei de
siguranță.
5.4. Dacă un
lot este respins, organismul notificat sau autoritatea competentă trebuie
să ia măsurile adecvate pentru a împiedica introducerea lotului
respectiv pe piață. În cazul respingerii frecvente a loturilor,
organismul notificat poate suspenda verificarea statistică și poate
lua măsurile necesare.
6. Marcajul CE
și declarația de conformitate UE
6.1.
Producătorul aplică marcajul CE și, sub responsabilitatea
organismului notificat menționat la punctul 3, numărul de
identificare al acestuia pe fiecare subsistem sau componentă de
siguranță în parte care este în conformitate cu tipul aprobat descris
în certificatul de examinare UE de tip și care satisface cerințele aplicabile
ale prezentului regulament.
6.2.
Producătorul întocmește o declarație de conformitate UE
scrisă pentru fiecare subsistem sau componentă de siguranță
și o păstrează la dispoziția autorităților
naționale pe o perioadă de 30 ani după introducerea pe
piață a subsistemului sau a componentei de siguranță.
Declarația de conformitate UE identifică subsistemul sau componenta
de siguranță pentru care a fost întocmită.
Un exemplar al
declarației de conformitate UE este pus la dispoziția
autorităților relevante, la cerere.
Un exemplar al declarației de conformitate UE este
pus la dispoziție, la cerere.
În cazul în care
organismul notificat menționat la punctul 3 este de acord și sub
responsabilitatea sa, producătorul poate aplica pe subsisteme sau pe
componentele de siguranță numărul de identificare al
organismului notificat.
7. Dacă
organismul notificat este de acord și sub responsabilitatea acestuia,
producătorul poate aplica pe subsisteme sau pe componentele de
siguranță numărul de identificare al organismului notificat, în
cursul procesului de fabricație.
8. Reprezentantul
autorizat
Obligațiile
producătorului prevăzute la punctele 2 și 5.1 pot fi
îndeplinite de către reprezentantul său autorizat, în numele său
și pe răspunderea sa, cu condiția ca ele să fie specificate
în mandat.
ANEXA VII
PROCEDURI
DE EVALUARE A CONFORMITĂȚII PENTRU SUBSISTEME ȘI COMPONENTE DE
SIGURANȚĂ: MODULUL G: CONFORMITATEA PE BAZA VERIFICĂRII
UNITĂȚII DE PRODUS
1. Conformitatea bazată pe verificarea
unității de produs este procedura de evaluare a
conformității prin care producătorul își îndeplinește
obligațiile prevăzute la punctele 4.2, 4.3 și 4.5 și
garantează și declară pe răspunderea sa exclusivă
că subsistemul sau componenta de siguranță în cauză, care
se supune dispozițiilor punctului 4.4, este în conformitate cu
cerințele prezentului regulament.
2. Fabricația
Producătorul ia toate măsurile
necesare pentru ca procesul de proiectare și de fabricație și
monitorizarea lui să asigure conformitatea subsistemului sau a componentei
de siguranță fabricate cu cerințele aplicabile ale prezentului
regulament.
3. Verificarea
3.1.
Producătorul depune o cerere pentru verificarea unității de
produs a unui subsistem sau a unei componente de siguranță la
organismul notificat ales de el.
Cererea cuprinde:
(a)
numele și adresa producătorului și,
în cazul în care cererea este depusă de către reprezentantul
autorizat, se precizează, de asemenea, numele și adresa acestuia;
(b)
o declarație scrisă care să
specifice că nu a fost depusă o cerere identică la un alt
organism notificat;
(c)
documentația tehnică pentru subsistemul
sau componenta de siguranță, în conformitate cu anexa IX;
(d)
detalii privind locul de producție în care
(este fabricat) poate fi examinat subsistemul sau componenta de
siguranță.
3.2.      Organismul notificat studiază
documentația tehnică a sistemului sau a componentei de
siguranță și efectuează examinările și
încercările corespunzătoare, sau dispune efectuarea acestora, astfel
cum se prevede în standardul (standardele) relevant(e) armonizat(e) și/sau
în specificațiile tehnice, sau încercări echivalente, pentru a
asigura conformitatea produsului cu cerințele aplicabile ale prezentului
regulament. În absența unui astfel de standard armonizat și/sau a
unei astfel de specificații tehnice, organismul notificat în cauză
decide cu privire la încercările corespunzătoare ce vor fi efectuate.
Organismul notificat emite un certificat de
conformitate referitor la examinările și încercările efectuate
și aplică numărul său de identificare pe subsistemul sau
componenta de siguranță aprobată sau dispune aplicarea acestui
număr sub responsabilitatea sa.
Dacă organismul notificat refuză
emiterea unui certificat de conformitate, el precizează în detaliu
motivele refuzului și indică măsurile corective necesare.
În cazul în care producătorul depune o
nouă cerere de verificare a unității de produs a subsistemului
sau a componentei de siguranță în cauză, el trebuie să
depună cererea la același organism notificat.
La cerere, organismul notificat
furnizează Comisiei și statelor membre o copie a certificatului de conformitate.
Producătorul păstrează
documentația tehnică și o copie a certificatului de conformitate
la dispoziția autorităților naționale pe o perioadă de
30 de ani după introducerea pe piață a subsistemului sau a
componentei de siguranță.
4. Marcajul CE și declarația de
conformitate UE
4.1. Producătorul aplică marcajul CE
și, sub responsabilitatea organismului notificat menționat la punctul
4, numărul de identificare al acestuia pe fiecare subsistem sau
componentă de siguranță care satisface cerințele aplicabile
ale prezentului regulament.
4.2. Producătorul întocmește o
declarație de conformitate UE scrisă și o păstrează la
dispoziția autorităților naționale pe o perioadă de 30
ani după introducerea pe piață a subsistemului sau a componentei
de siguranță. Declarația de conformitate UE identifică
subsistemul sau componenta de siguranță pentru care a fost
întocmită.
Un exemplar al declarației de
conformitate UE este pus la dispoziția autorităților relevante,
la cerere.
5. Reprezentantul autorizat
Obligațiile producătorului
prevăzute la punctele 3.1 și 4 pot fi îndeplinite de către
reprezentantul său autorizat, în numele său și pe
răspunderea sa, cu condiția ca ele să fie specificate în mandat.
ANEXA VIII
PROCEDURI
DE EVALUARE A CONFORMITĂȚII PENTRU SUBSISTEME ȘI COMPONENTE DE
SIGURANȚĂ: MODULUL H: CONFORMITATEA PE BAZA ASIGURĂRII TOTALE A
CALITĂȚII
1.         Conformitatea bazată pe
asigurarea totală a calității este procedura de evaluare a
conformității prin care producătorul își îndeplinește
obligațiile prevăzute la punctele 2 și 5 și asigură
și declară pe răspunderea sa exclusivă că subsistemul
sau componenta de siguranță în cauză satisface cerințele
prezentului regulament.
2. Fabricația
Producătorul utilizează un sistem de
calitate aprobat pentru proiectarea, fabricarea și inspecția
produselor finite și încercarea subsistemelor sau a componentelor de
siguranță specificate la punctul 3 și se supune supravegherii
specificate la punctul 4.
3. Sistemul de calitate
3.1. Producătorul prezintă
organismului notificat ales de el o cerere de evaluare a sistemului său de
calitate pentru subsistemele sau componentele de siguranță în
cauză.
Cererea cuprinde:
(a)
numele și adresa producătorului și,
în cazul în care cererea este depusă de către reprezentantul
autorizat, se precizează, de asemenea, numele și adresa acestuia;
(b)
toate informațiile necesare privind
subsistemele sau componentele de siguranță care urmează să
fie fabricate;
(c)
documentația tehnică în conformitate cu
anexa IX pentru un tip reprezentativ din fiecare categorie de subsistem sau de
componentă de siguranță care urmează să fie
fabricată;
(d)
documentația referitoare la sistemul de
calitate;
(e)
detalii referitoare la sediul unde sunt proiectate,
fabricate, inspectate și încercate subsistemele sau componentele de
siguranță;
(f)
o declarație scrisă care să
specifice că nu a fost depusă o cerere identică la un alt
organism notificat.
3.2. Sistemul de calitate asigură
conformitatea subsistemului sau a componentei de siguranță cu
cerințele care îi sunt aplicabile din prezentul regulament.
Toate elementele, cerințele și
dispozițiile adoptate de producător figurează într-o
documentație ținută în mod sistematic și ordonat sub
formă de strategii, de proceduri și de instrucțiuni scrise.
Documentația privind sistemul de calitate permite o interpretare
uniformă a programelor, a planurilor, a manualelor și a dosarelor de
asigurare a calității.
Ea cuprinde în special o descriere
adecvată:
(a)
a obiectivelor de calitate și a structurii
organizatorice, a responsabilităților și a competențelor
administrației în ceea ce privește proiectarea și calitatea
subsistemelor și a componentelor de siguranță;
(b)
a specificațiilor tehnice de proiectare,
inclusiv a standardelor care vor fi aplicate și, în cazul în care
standardele armonizate relevante nu vor fi aplicate în întregime, a mijloacelor
care vor fi utilizate pentru a garanta faptul că vor fi respectate
cerințele esențiale ale prezentului regulament;
(c)
a tehnicilor de control și verificare a
proiectării, a proceselor și a acțiunilor sistematice care
urmează să fie utilizate la proiectarea subsistemelor sau a
componentelor de siguranță;
(d)
a tehnicilor de producție, de control al
calității și de asigurare a calității
corespunzătoare, a proceselor și a acțiunilor sistematice care
vor fi utilizate;
(e)
a examinărilor și încercărilor care
se efectuează înainte, în timpul și după fabricație, cu
indicarea frecvenței cu care vor avea loc;
(f)
a documentelor privind calitatea, cum ar fi
rapoartele de inspecție și datele privind încercarea, datele privind
etalonarea, rapoartele privind calificarea referitoare la personalul implicat
etc.;
(g)
a mijloacelor de supraveghere care permit
obținerea proiectului și a calității necesare a produsului
și a funcționării eficiente a sistemului de calitate.
3.3. Organismul notificat evaluează
sistemul de calitate pentru a determina dacă acesta corespunde
cerințelor prevăzute la punctul 3.2. El prezumă conformitatea cu
cerințele respective în ceea ce privește elementele sistemului de
calitate care sunt conforme cu specificațiile corespunzătoare ale
standardului național care pune în aplicare standardul armonizat
și/sau specificația tehnică relevantă.
Auditul include o vizită de evaluare la
sediul în care sunt proiectate, fabricate, inspectate și încercate
subsistemele sau componentele de siguranță.
Pe lângă experiența în sisteme de
management al calității, echipa de audit are cel puțin un membru
cu experiență ca evaluator în domeniul instalațiilor pe cablu
și în tehnologia subsistemelor sau a componentelor de siguranță
în cauză, precum și cunoștințe cu privire la cerințele
aplicabile ale prezentului regulament.
Echipa de audit analizează
documentația tehnică menționată la punctul 3.1, pentru
verificarea capacității producătorului de a identifica
cerințele aplicabile ale prezentului regulament și de a realiza examinările
necesare cu scopul de a asigura conformitatea subsistemelor sau a componentelor
de siguranță cu cerințele respective.
Organismul notificat notifică decizia pe
care o adoptă producătorului sau reprezentantului autorizat al
acestuia. Notificarea conține concluziile auditului și decizia de
evaluare motivată.
3.4. Producătorul se angajează
să îndeplinească obligațiile care decurg din sistemul de
calitate astfel cum este aprobat și să procedeze în așa fel
încât acesta să rămână adecvat și eficace.
3.5.      Producătorul informează
organismul notificat care a aprobat sistemul de calitate în legătură
cu orice intenție de modificare a sistemului de calitate.
Organismul notificat evaluează orice
modificări propuse și decide dacă sistemul de calitate astfel
modificat continuă să îndeplinească cerințele
menționate la punctul 3.2 sau este necesară o nouă evaluare.
Acesta informează producătorul cu
privire la rezultatul evaluării. În cazul unei reevaluări, acesta
notifică decizia sa producătorului. Notificarea conține
concluziile evaluării și decizia de evaluare motivată.
4. Supravegherea sub responsabilitatea
organismului notificat
4.1. Scopul supravegherii este de a verifica
dacă producătorul îndeplinește în mod corect obligațiile
care decurg din sistemul de calitate aprobat.
4.2. Producătorul autorizează
accesul organismului notificat, în scopul evaluării, la spațiile de
proiectare, de fabricație, de inspecție, de încercare și de
depozitare și îi furnizează orice informație necesară, în
special:
(a)
documentația privind sistemul de calitate;
(b)
dosarele privind calitatea furnizate de partea
sistemului de calitate consacrată proiectării, cum ar fi rezultatele
analizelor, ale calculelor, ale încercărilor etc.;
(c)
dosarele privind calitate furnizate de partea
sistemului de calitate consacrată fabricației, cum ar fi rapoartele
de inspecție și datele privind încercările, datele privind
etalonarea, rapoartele privind calificarea referitoare la personalul implicat
etc.
4.3. Organismul notificat efectuează
audituri periodice pentru a se asigura că producătorul menține
și aplică sistemul de calitate și furnizează
producătorului un raport de audit. Frecvența auditurilor periodice
este astfel prevăzută încât să permită o reevaluare
completă la fiecare trei ani.
4.4. În plus, organismul notificat poate
efectua vizite inopinate la sediul producătorului.
În timpul unor astfel de vizite, dacă
este necesar, organismul notificat poate efectua sau poate dispune efectuarea
unor încercări privind produsele, pentru a verifica buna funcționare
a sistemului de calitate. El furnizează producătorului un raport
asupra vizitei și, dacă au fost efectuate încercări, raportul de
încercare.
5.         Marcajul CE și declarația
de conformitate UE
5.1.      Producătorul aplică
marcajul CE și, sub responsabilitatea organismului notificat
menționat la punctul 3.1, numărul de identificare al acestuia pe
fiecare subsistem sau componentă de siguranță în parte care este
în conformitate cu tipul descris în certificatul de examinare UE de tip și
care satisface cerințele aplicabile ale prezentului regulament.
Dacă organismul notificat este de acord
și sub responsabilitatea acestuia, producătorul poate aplica pe
subsisteme sau pe componentele de siguranță numărul de
identificare al organismului notificat, în cursul procesului de fabricație.
5.2.      Producătorul întocmește o
declarație de conformitate UE scrisă pentru fiecare subsistem sau
componentă de siguranță și păstrează o copie a
acesteia la dispoziția autorităților naționale pe o
perioadă de 30 ani după introducerea pe piață a subsistemului
sau a componentei de siguranță. Declarația de conformitate UE
identifică subsistemul sau componenta de siguranță pentru care a
fost întocmită.
Un exemplar al declarației de
conformitate UE este pus la dispoziția autorităților relevante,
la cerere.
6. Producătorul păstrează la
dispoziția autorităților naționale, timp de 30 de ani de la
introducerea pe piață a ultimului subsistem sau a ultimei componente
de siguranță:
(a)
documentația tehnică menționată
la punctul 3.1 litera (c);
(b)
documentația privind sistemul de calitate
menționată la punctul 3.1;
(c)
documentația referitoare la modificarea
menționată la punctul 3.5, în forma în care a fost aprobată;
(d)
deciziile și rapoartele organismului notificat
prevăzute la punctele 3.3, 3.5, 4.3 și 4.4.
7. Fiecare organism notificat își
informează autoritățile de notificare în legătură cu
aprobările sistemelor de calitate emise sau retrase și, în mod
periodic sau la cerere, pune la dispoziția autorităților sale de
notificare lista aprobărilor sistemelor de calitate refuzate, suspendate
sau restricționate în alt mod.
Fiecare organism notificat informează
celelalte organisme notificate cu privire la aprobările sistemelor de
calitate pe care le-a refuzat, suspendat sau retras și, la cerere, cu
privire la aprobările sistemelor de calitate pe care le-a eliberat.
8.         Reprezentantul autorizat
Obligațiile producătorului
menționate la punctele 3.1, 3.5, 5 și 6 pot fi îndeplinite de
către reprezentantul său autorizat, în numele său și pe
răspunderea sa, cu condiția ca acestea să fie menționate în
mandat.
ANEXA IX
DOCUMENTAȚIA
TEHNICĂ PENTRU SUBSISTEME ȘI COMPONENTE DE SIGURANȚĂ:
(1)
Documentația tehnică oferă
posibilitatea evaluării conformității subsistemului sau a
componentei de siguranță cu cerințele aplicabile ale prezentului
regulament și include o analiză și o evaluare adecvate ale
riscurilor. Documentația tehnică specifică cerințele
aplicabile și vizează, în măsura în care este acest lucru este
relevant pentru evaluarea conformității, proiectarea, fabricarea
și funcționarea subsistemelor sau a componentelor de
siguranță.
(2)
Documentația tehnică cuprinde cel
puțin următoarele elemente:
(a)
o descriere generală a subsistemului sau a
componentei de siguranță;
(b)
schițele și diagramele de proiectare
și de fabricație ale componentelor, subansamblelor, circuitelor etc.
și descrierile și explicațiile necesare pentru înțelegerea
schițelor și a diagramelor respective, precum și a
funcționării subsistemului sau a componentei de siguranță;
(c)
lista standardelor armonizate și/sau a altor
specificații tehnice, ale căror referințe au fost publicate în Jurnalul
Oficial al Uniunii Europene, aplicate total sau parțial, precum
și o descriere a soluțiilor adoptate pentru respectarea
cerințelor esențiale ale prezentului regulament, atunci când nu au
fost aplicate standardele armonizate respective. În eventualitatea unor
standarde armonizate aplicate parțial, documentația tehnică
menționează acele părți care au fost aplicate;
(d)
documente justificative privind adecvarea
proiectării, inclusiv rezultatele calculelor de proiectare, ale
examinărilor sau ale încercărilor efectuate de către sau în
numele producătorului și rapoartele conexe;
(e)
o copie a instrucțiunilor pentru subsistem sau
componenta de siguranță;
(f)
pentru subsisteme, o copie a declarațiilor de
conformitate UE pentru componentele de siguranță încorporate în
subsistem.
ANEXA X
DECLARAȚIA
DE CONFORMITATE UE PENTRU SUBSISTEME ȘI COMPONENTE DE SIGURANȚĂ
(1)
Declarația de conformitate UE
însoțește subsistemul sau componenta de siguranță. Acestea
se redactează în aceeași limbă sau în aceleași limbi ca
și manualul menționat în anexa II punctul 7.1.1.
(2)
Declarația de conformitate UE cuprinde
următoarele elemente:
(a)
modelul de subsistem/componentă de
siguranță (numărul produsului, al lotului, al tipului sau
numărul de serie);
(b)
numele și adresa producătorului, și,
după caz, ale reprezentantului autorizat al acestuia;
(c)
„Prezenta declarație de conformitate este
emisă pe răspunderea exclusivă a producătorului”;
(d)
obiectul declarației (identificarea
subsistemului sau a componentei de siguranță care permite
trasabilitatea. Aceasta poate include o imagine, în cazul în care acest lucru
este necesar pentru identificarea subsistemului sau a componentei de
siguranță):
–
descrierea subsistemului sau a componentei de
siguranță (tipul etc.);
–
procedura de evaluare a conformității
aplicată;
–
numele și adresa organismului notificat care a
efectuat evaluarea conformității;
–
o trimitere la certificatul de examinare UE de tip
cu detalii, inclusiv data acestuia și, dacă este cazul,
informații cu privire la durata și condițiile
valabilității sale;
–
toate dispozițiile relevante pe care trebuie
să le respecte componenta, în special condițiile de utilizare;
(e)
obiectul declarației descrise mai sus este în
conformitate cu legislația relevantă de armonizare a Uniunii: …………….
(trimitere la celelalte acte aplicate ale Uniunii);
(f)
referințele standardelor armonizate relevante
folosite sau referințele specificațiilor în legătură cu
care se declară conformitatea;
(g)
organismul notificat sau organismele notificate …
(denumire, adresă, număr) a(u) efectuat … (descrierea
intervenției) ... și a(u) emis certificatul (certificatele): …
(h)
datele de identificare ale persoanei împuternicite
să semneze în numele producătorului sau al reprezentantului autorizat
al acestuia;
(i)
informații suplimentare:
Semnat pentru și în numele: …………………….
(locul și data emiterii):
(numele, funcția) (semnătura):
ANEXA XI
 TABEL DE CORESPONDENȚĂ
 Directiva 2000/9/CE || Prezentul regulament
 ___ || Articolul 1
 Articolul 1 alineatul (1) || Articolul 2 alineatul (1)
 Articolul 1 alineatul (2) || Articolul 3 alineatul (1)
 Articolul 1 alineatul (3) || Articolul 3 alineatele (7)-(9)
 Articolul 1 alineatul (4) primul și al doilea paragraf || ___
 Articolul 1 alineatul (4) al treilea paragraf || Articolul 8 alineatul (3)
 Articolul 1 alineatul (5) || Articolul 3 alineatul (1) și alineatele (3)-(6)
 Articolul 2 || ___
 Articolul 3 || Articolul 6
 ___ || Articolul 3 alineatele (10)-(27)
 Articolul 4 || Articolul 8
 Articolul 5 alineatul (1) || Articolul 4 alineatele (1) și (2)
 Articolul 5 alineatul (2) || Articolul 3
 Articolul 6 || Articolul 7
 Articolul 7 || Articolul ___
 Articolul 8 || Articolul 4 alineatele (1) și (2)
 Articolul 9 || Articolul 4 alineatele (1) și (2)
 Articolul 10 || ___
 Articolul 11 alineatul (1) || Articolul 9 alineatul (1)
 Articolul 11 alineatul (2) || Articolul 4 alineatul (2)
 Articolul 11 alineatul (3) || ___
 Articolul 11 alineatul (4) || ___
 Articolul 11 alineatul (5) || ___
 Articolul 11 alineatul (6) || ___
 Articolul 11 alineatul (7) || ___
 ___ || Articolul 11
 ___ || Articolul 12
 ___ || Articolul 13
 ___ || Articolul 14
 ___ || Articolul 15
 ___ || Articolul 16
 Articolul 12 || Articolul 9 alineatul (4)
 Articolul 13 || Articolul 10 alineatul (1)
 Articolul 14 || Articolul ___
 Articolul 15 || Articolul 10 alineatul (2)
 Articolul 16 || ___
 ___ || Articolul 17
 ___ || Articolul 18
 ___ || Articolul 19
 ___ || Articolul 20
 ___ || Articolul 21
 ___ || Articolul 22
 ___ || Articolul 23
 ___ || Articolul 24
 ___ || Articolul 25
 ___ || Articolul 26
 ___ || Articolul 27
 ___ || Articolul 28
 ___ || Articolul 29
 ___ || Articolul 30
 ___ || Articolul 31
 ___ || Articolul 32
 ___ || Articolul 33
 ___ || Articolul 34
 ___ || Articolul 35
 ___ || Articolul 36
 ___ || Articolul 37
 ___ || Articolul 38
 Articolul 17 || Articolul 39
 Articolul 18 || ___
 Articolul 19 || ___
 Articolul 20 || ___
 Articolul 21 || ___
 Articolul 22 || ___
 Articolul 23 || ___
 ___ || Articolul 40
 ___ || Articolul 41
 ___ || Articolul 42
 ___ || Articolul 43
 Anexa I || Anexa I
 Anexa II || Anexa II
 Anexa III || Anexa III
 Anexa IV || Anexa IX
 Anexa V || Anexele IV-VIII
 Anexa VI || Anexa IX
 Anexa VII || Anexele IV-VIII
 Anexa VIII || __
 Anexa IX || __
 __ || Anexa X