               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 28.7.2017
            COM(2017) 394 final
            2017/0169(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Uniunea Bahamas de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Uniunea Bahamas privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               Regulamentul (UE) nr. 610/2013 din 26 iunie 2013
                  1
                (denumit în continuare „modificarea Codului frontierelor Schengen”) a modificat Convenția de punere în aplicare a acordului Schengen (CAAS)
                  2
               , Regulamentul (CE) nr. 562/2006
                  3
                [Codul frontierelor Schengen (SBC)] și Regulamentul (CE) nr. 810/2009
                  4
                (Codul de vize) și – printre altele – a redefinit conceptul de scurtă ședere pentru resortisanții țărilor terțe în spațiul Schengen. Începând din 18 octombrie 2013, durata maximă de ședere autorizată pentru resortisanții țărilor terțe – indiferent dacă trebuie să dețină viză sau dacă sunt scutiți de aceasta – care intenționează să călătorească în spațiul Schengen pentru o ședere de scurtă durată este definită ca fiind o perioadă de „90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile”. Spre deosebire de definiția în vigoare până la 18 octombrie 2013 („trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni, calculată de la data primei intrări”), noul concept este mai precis, dat fiind că stabilește durata în zile, iar nu în luni. În plus, sintagma „de la data primei intrări”, care a dat naștere la numeroase incertitudini și întrebări, a fost eliminată din definiție.

               Modificarea Codului frontierelor Schengen a introdus toate modificările necesare ale acquis-ului UE în materie de vize și frontiere, acestea vizând CAAS, Codul frontierelor Schengen, Codul de vize și Regulamentul (CE) nr. 539/2001
                  5
               . Cu toate acestea, conceptul de scurtă ședere este consacrat și în acordurile internaționale încheiate de Uniunea Europeană. Acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiate cu Antigua și Barbuda
                  6
               , Bahamas
                  7
               , Barbados
                  8
               , Brazilia
                  9
               , Mauritius
                  10
               , Saint Kitts și Nevis
                  11
                și Seychelles
                  12
                se referă în continuare, atunci când definesc durata șederii fără viză, la vechea definiție („trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni, calculată de la data primei intrări”
                  13
               ).

               La 16 iulie 2014, Comisia a adoptat o recomandare de decizie a Consiliului de autorizare a deschiderii negocierilor pentru modificarea acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere încheiat între Uniunea Europeană și țările menționate mai sus
                  14
               , care a fost adoptată de Consiliu la 9 octombrie 2014
                  15
               . Obiectivul era acela de a pune în aplicare, în raport cu aceste șapte țări, noua definiție a conceptului de scurtă ședere, astfel cum a fost prevăzută de modificarea Codului frontierelor Schengen. În plus, exprimarea în zile, în loc de luni, din definiția dată în acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză conceptului de scurtă ședere este mai simplu de verificat și de calculat prin mijloace electronice/informatice, fiind, prin urmare, mai potrivită pentru sistemele centralizate de gestionare a frontierelor, cum ar fi sistemul de intrare/ieșire (EES)
                  16
                propus.

               În urma autorizării de către Consiliu, Comisia a demarat negocierile pentru modificarea acordurilor privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiate cu șapte țări (Antigua și Barbuda, Bahamas, Barbados, Brazilia, Mauritius, Saint Kitts și Nevis și Seychelles).

               Negocierile cu Uniunea Bahamas s-au încheiat cu succes prin parafarea acordului de modificare la 30 august 2016. Ambele părți au convenit să adopte noua definiție a conceptului de scurtă ședere în întregul acord privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiat între UE și Bahamas. În plus, acordul implică modificarea unor detalii tehnice (a se vedea mai jos), dar nicio modificare nu este semnificativă din punctul de vedere al călătorului.

                  Situația specifică a Regatului Unit și a Irlandei este reflectată în preambulul la acord.

               2.TEMEIUL JURIDIC, SUBSIDIARITATEA ȘI PROPORȚIONALITATEA

               •Temeiul juridic

               Acordul trebuie să fie adoptat de către ambele părți contractante în conformitate cu procedurile fiecăreia. În ceea ce privește Uniunea, sunt necesare decizii ale Consiliului privind semnarea și încheierea acordului.

               Prezenta propunere se înaintează Consiliului în vederea autorizării încheierii acordului de modificare a acordului încheiat între Comunitatea Europeană și Uniunea Bahamas privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere.

               Acordul asigură coerența juridică, precum și armonizarea între statele membre, prin aderarea la noua definiție a conceptului de scurtă ședere, astfel cum este prevăzută de modificarea Codului frontierelor Schengen, care oferă o interpretare clară a acestui concept.

               Temeiul juridic al prezentei propuneri este articolul 77 alineatul (2) litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), coroborat cu articolul 218.

               Uniunea nu are competența de a aduce modificări la acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză care ar impune obligații celor patru țări asociate la punerea în aplicare a acquis-ului Schengen, inclusiv a politicii comune a vizelor. Pentru a asigura o abordare armonizată și punerea în aplicare a dispozițiilor privind durata de ședere autorizată în spațiul Schengen, o declarație comună este inclusă în acord, afirmând că este de dorit ca Bahamas, pe de o parte, și Islanda, Liechtenstein, Norvegia și Elveția, pe de altă parte, să își modifice în mod corespunzător acordurile bilaterale existente privind exonerarea de obligația de a deține viză.

               Propunerea anexată constituie instrumentul juridic pentru încheierea acordului. Consiliul va hotărî cu majoritate calificată, după semnarea acordului, în numele Uniunii, de către o persoană desemnată de președinția Consiliului și după obținerea aprobării Parlamentului European, în conformitate cu articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf litera (a) din TFUE.

               •Subsidiaritatea (pentru competența neexclusivă)

               În cazul în care una dintre părțile contractante la un acord internațional este Uniunea Europeană, atunci nicio modificare a unui astfel de acord nu poate fi pusă în aplicare în mod legal de statele membre însele. Acordul cu Bahamas privind exonerarea de obligația de a deține viză a fost încheiat de către Uniunea Europeană. Prin urmare, este necesară o acțiune la nivelul Uniunii.

               În plus, încheierea de acorduri de către statele membre privind exonerarea de obligația de a deține viză ar afecta acquis-ul Uniunii în domeniul vizelor [articolul 3 alineatul (2) din TFUE].

               •Proporționalitatea

               Prezenta propunere nu depășește ceea ce este necesar pentru a atinge obiectivul urmărit, și anume modificarea acordului existent privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiat între Bahamas și Uniune.

               3.IMPLICAȚIILE BUGETARE

               Propunerea nu generează costuri suplimentare pentru bugetul UE.

               4. REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR PĂRȚILOR INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

               •Consultările părților interesate

               La 9 octombrie 2014, Consiliul a adoptat directive de negociere care autorizau Comisia să deschidă negocierile cu Uniunea Bahamas în vederea modificării acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiat între cele două părți. Statele membre au fost informate în legătură cu stadiul negocierilor în cadrul unor reuniuni ale Grupului de lucru pentru vize.

               5.ALTE ELEMENTE

               •Rezultatul negocierilor

                  Comisia consideră că obiectivele stabilite de Consiliu în cadrul directivelor sale de negociere au fost îndeplinite și că proiectul de acord este acceptabil pentru Uniune.

                  Textul final al acordului poate fi rezumat după cum urmează:

                  a. Durata șederii

                  Acordul stabilește scutirea de viză a cetățenilor Uniunii Europene și a celor din Uniunea Bahamas atunci când călătoresc pe teritoriul celeilalte părți contractante pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile (în loc de perioada maximă de trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni, calculată de la data primei intrări). Noua definiție se utilizează în întregul acord dintre Uniunea Europeană și Uniunea Bahamas privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere.

                  b. Dispoziție finală – suspendarea acordului [articolul 8 alineatul (4)]

               Acordul modifică articolul 8 alineatul (4) ultima teză prin adăugarea formulării „și revocă suspendarea”. Prin urmare, articolul 8 alineatul (4) ultima teză se va citi după cum urmează: „Partea contractantă care a suspendat aplicarea prezentului acord informează de îndată cealaltă parte contractantă, în momentul în care motivele suspendării nu mai există, și revocă suspendarea.” Prin adăugarea formulării „și revocă suspendarea” la textul actual, acordul modificat clarifică faptul că o suspendare a exonerării de obligația de a deține viză trebuie să fie revocată dacă motivele care au dus la suspendare nu mai există. Cu privire la acest aspect, modificarea aliniază formularea acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiat cu Bahamas cu cea a tuturor celorlalte acorduri privind exonerarea de obligația de a deține viză semnate de Uniune în 2015 și 2016. La 14 iunie 2016, Grupul de lucru pentru vize a fost consultat cu privire la această modificare și niciun stat membru nu a formulat obiecții.

                  c. Înlocuirea „Comunității” cu „Uniunea”

                  De la intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, la 1 decembrie 2009, Uniunea Europeană are o personalitate juridică consolidată. Cu toate acestea, denumirea de „Comunitate Europeană” este în continuare consacrată în acordurile internaționale care au intrat în vigoare înaintea Tratatului de la Lisabona, cum este cazul Acordului dintre Comunitatea Europeană și Uniunea Bahamas privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere. Prin urmare, acordul de modificare înlocuiește termenul de „Comunitate” cu cel de „Uniune” în întregul acord de exonerare de obligația de a deține viză.

                  d. Declarații comune

                  La acord sunt anexate două declarații comune:

                  - una cu privire la interpretarea perioadei de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile

                  - și una privind Islanda, Norvegia, Elveția și Liechtenstein.

                  e. Intrarea în vigoare

                  Acordul va intra în vigoare în prima zi a celei de a șasea luni următoare datei la care ultima parte contractantă notifică celeilalte părți contractante că procedurile de ratificare au fost finalizate. Pentru a asigura securitatea juridică și pentru a permite călătorilor să înțeleagă și să respecte legislația, este necesară o perioadă de tranziție suficient de lungă. După ce ratificarea acordului a fost finalizată, termenul de șase luni va permite călătorilor să își încheie șederile de scurtă durată care sunt încă în întregime calculate în conformitate cu vechea definiție înainte de intrarea în vigoare a noii definiții a conceptului de scurtă ședere și a perioadei de referință retroactive de 180 de zile.

                  Acordul de modificare nu aduce atingere niciunei alte dispoziții a acordului în vigoare încheiat între Comunitatea Europeană și Uniunea Bahamas privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere, prin urmare nici dispozițiilor privind domeniul de aplicare teritorial.

               6.CONCLUZIE

               Având în vedere considerațiile de mai sus, Comisia propune Consiliului să aprobe, după obținerea aprobării Parlamentului European, Acordul dintre Uniunea Europeană și Uniunea Bahamas de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Uniunea Bahamas privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere.

               2017/0169 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Uniunea Bahamas de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Uniunea Bahamas privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 77 alineatul (2) litera (a), coroborat cu articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf litera (a) punctul (v),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere aprobarea Parlamentului European
                  17
               ,

               întrucât:

               (1)Prin decizia din 30 noiembrie 2009, Consiliul a încheiat acordul dintre Comunitatea Europeană și Uniunea Bahamas privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere. Acordul stabilește posibilitatea de a călători fără viză pentru cetățenii Uniunii Europene și pentru cei din Bahamas în cazul călătoriilor pe teritoriul celeilalte părți contractante „pentru o perioadă maximă de trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni”.

               (2)Regulamentul (UE) nr. 610/2013 al Parlamentului European și al Consiliului
                  18
                a adus unele modificări orizontale la acquis-ul Uniunii în materie de vize și frontiere și a definit șederea de scurtă durată ca fiind o perioadă de maximum 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               (3)Este necesar ca acordul dintre Uniunea Europeană și Uniunea Bahamas privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere să includă această nouă definiție, pentru a armoniza pe deplin regimul Uniunii de scurtă ședere.

               (4)Comisia a negociat, în numele Uniunii, un acord cu Uniunea Bahamas de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Uniunea Bahamas privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere (denumit în continuare „acordul”).

               (5)În conformitate cu Decizia (UE) 2017/[...] a Consiliului, acordul a fost semnat.

               (6)Prezenta decizie constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Regatul Unit nu participă, în conformitate cu Decizia 2000/365/CE a Consiliului
                  19
               . Prin urmare, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               (7)Prezenta decizie reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Irlanda nu participă, în conformitate cu Decizia 2002/192/CE a Consiliului
                  20
               . Prin urmare, Irlanda nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale,

               (8)Prin urmare, acordul ar trebui aprobat,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Se aprobă, în numele Uniunii Europene, Acordul dintre Uniunea Europeană și Uniunea Bahamas de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Uniunea Bahamas privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere („acordul”).

               Textul acordului se anexează la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Președintele Consiliului efectuează, în numele Uniunii, notificarea prevăzută la articolul 2 din acord
                  21
               .

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  JO L 182, 29.6.2013, p. 1.

                     (2)
                  JO L 239, 22.9.2000, p. 19.

                     (3)
                  JO L 105, 13.4.2006, p. 1.

                     (4)
                  JO L 243, 15.9.2009, p. 1.

                     (5)
                  JO L 081, 21.3.2001, p. 1.

                     (6)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 3.

                     (7)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 24.

                     (8)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 10.

                     (9)
                  În ceea ce privește Brazilia, UE a încheiat două acorduri, unul pentru titularii de pașaport simplu (JO L 255, 21.9.2012, p. 4) și un altul pentru titularii de pașaport diplomatic, de serviciu sau oficial (JO L 66, 12.3.2011, p. 2).

                     (10)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 17.

                     (11)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 38.

                     (12)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 31.

                     (13)
                  A se vedea „Obiectivul” și „Durata șederii” din acorduri.

                     (14)
                  COM(2014) 468 final.

                     (15)
                  Decizia Consiliului de autorizare a Comisiei în vederea deschiderii de negocieri pentru modificarea acordurilor privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere încheiate între Uniunea/Comunitatea Europeană și Antigua și Barbuda, Uniunea Bahamas, Barbados, Republica Federativă a Braziliei, Republica Mauritius, Federația Saint Kitts și Nevis și Republica Seychelles, adoptată de Consiliu la 9.10.2014.

                     (16)
                  COM(2016) 194 final.

                     (17)
                  Aprobare dată la [...].

                     (18)
                  Regulamentul (UE) nr. 610/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen), a Convenției de punere în aplicare a Acordului Schengen, a Regulamentelor (CE) nr. 1683/95 și (CE) nr. 539/2001 ale Consiliului și a Regulamentelor (CE) nr. 767/2008 și (CE) nr. 810/2009 ale Parlamentului European și ale Consiliului (JO L 182, 29.6.2013, p. 1).

                     (19)
                  Decizia 2000/365/CE a Consiliului din 29 mai 2000 privind solicitarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (JO L 131, 1.6.2000, p. 43).

                     (20)
                  Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind solicitarea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (JO L 64, 7.3.2002, p. 20).

                     (21)
                  Data intrării în vigoare a acordului va fi publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene de către Secretariatul General al Consiliului.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 28.7.2017
            COM(2017) 394 final
            ANEXĂ
            la
            propunerea de decizie a Consiliului
            privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Uniunea Bahamas de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Uniunea Bahamas privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               ANEXĂ

               la

               propunerea de decizie a Consiliului

               privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Uniunea Bahamas de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Uniunea Bahamas privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               ACORD

               între Uniunea Europeană și Uniunea Bahamas de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Uniunea Bahamas privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               UNIUNEA EUROPEANĂ,

               pe de o parte, și

               UNIUNEA BAHAMAS (denumită în continuare „Bahamas”),

               pe de altă parte,

               denumite în continuare împreună „părțile contractante”,

               AVÂND ÎN VEDERE Acordul dintre Comunitatea Europeană și Uniunea Bahamas privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere (denumit în continuare „acordul”), care a intrat în vigoare la 1 aprilie 2010,

               REAFIRMÂND importanța facilitării contactelor interpersonale,

               LUÂND ACT de faptul că acordul acționează în beneficiul cetățenilor părților contractante,

               LUÂND ÎN CONSIDERARE faptul că definiția conceptului de scurtă ședere prevăzută de acord (trei luni în cadrul unei perioade de șase luni, calculată de la data primei intrări) nu este suficient de precisă și, mai exact, că noțiunea „datei primei intrări” poate genera incertitudini și întrebări,

               ȚINÂND SEAMA de faptul că Regulamentul (UE) nr. 610/2013 din 26 iunie 2013 a adus unele modificări orizontale la acquis-ul „intern” al Uniunii în materie de vize și frontiere și a definit conceptul de scurtă ședere ca fiind o perioadă de „90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile”,

               LUÂND ÎN CONSIDERARE faptul că sistemul de intrare/ieșire care urmează să fie instituit de Uniunea Europeană impune utilizarea unei definiții clare și uniforme a conceptului de scurtă ședere, care să se aplice tuturor resortisanților țărilor terțe,

               DORIND să asigure buna circulație a călătorilor la punctele de trecere a frontierelor părților contractante,

               REAFIRMÂND că acordul se aplică cetățenilor tuturor statelor membre ale Uniunii Europene, cu excepția Regatului Unit și a Irlandei,

               LUÂND ÎN CONSIDERARE Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție și Protocolul privind integrarea acquis-ului Schengen în cadrul Uniunii Europene, anexate la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și confirmând că prevederile prezentului acord nu se aplică Regatului Unit și Irlandei,

               CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:

               Articolul 1

               Acordul se modifică în conformitate cu dispozițiile prezentului articol:

               (1)În titlu și la articolul 3 alineatul (5), la articolul 6 alineatul (1) și la articolul 8 alineatul (7), cuvântul „Comunitate” se înlocuiește cu cuvântul „Uniune”.

               (2)La articolul 1, cuvintele „trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni” se înlocuiesc cu cuvintele „90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile”.

               (3)La articolul 4, alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:

               „Cetățenii Uniunii Europene pot rămâne pe teritoriul Bahamas pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.”

               (4)La articolul 4, alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:

               „Cetățenii Bahamas pot rămâne pe teritoriul statelor membre care aplică integral acquis-ul Schengen pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile. Perioada respectivă se calculează independent de orice ședere într-un stat membru care nu aplică încă integral acquis-ul Schengen.

               Cetățenii Bahamas pot rămâne pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile pe teritoriul fiecărui stat membru care nu aplică încă integral acquis-ul Schengen, independent de perioada de ședere calculată pentru teritoriul statelor membre care aplică integral acquis-ul Schengen.”

               (5)La articolul 4 alineatul (3), cuvintele „trei luni” se înlocuiesc cu cuvintele „90 de zile”, iar cuvântul „comunitară” se înlocuiește cu sintagma „cu cea a Uniunii”.

               (6)La articolul 8 alineatul (4), ultima teză se înlocuiește cu următorul text:

               „Partea contractantă care a suspendat aplicarea prezentului acord informează de îndată cealaltă parte contractantă, în momentul în care motivele suspendării nu mai există, și revocă suspendarea.”

               Articolul 2

               Prezentul acord se ratifică sau se aprobă de către părțile contractante în conformitate cu procedurile corespunzătoare ale acestora și intră în vigoare în prima zi a celei de a șasea luni care urmează datei la care ultima parte notifică celeilalte părți încheierea procedurilor menționate anterior.

               Încheiat la […], în a […] zi a lunii […], în anul două mii șaptesprezece, în dublu exemplar în limbile bulgară, cehă, croată, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă și suedeză, fiecare dintre aceste texte fiind în egală măsură autentic.

               Pentru Uniunea Europeană

               Pentru Uniunea Bahamas

               DECLARAȚIE COMUNĂ PRIVIND ISLANDA, NORVEGIA, ELVEȚIA ȘI LIECHTENSTEIN

               Este de dorit ca autoritățile din Norvegia, Islanda, Elveția și Liechtenstein, pe de o parte, și cele din Bahamas, pe de altă parte, să modifice fără întârziere acordurile bilaterale în vigoare privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere, în conformitate cu dispozițiile prezentul acord.

               Declarație comună cu privire la interpretarea conceptului de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile

               Părțile contractante înțeleg că perioada maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile, astfel cum este prevăzută la articolul 4 din acord, înseamnă fie o vizită continuă a cărei durată nu depășește 90 de zile în total în decursul oricărei perioade de 180 de zile, fie mai multe vizite consecutive a căror durată nu depășește 90 de zile în total în decursul oricărei perioade de 180 de zile.

               Termenul „oricare” presupune aplicarea unei perioade de referință mobile de 180 de zile, examinând, pentru fiecare zi a șederii, perioada de 180 de zile anterioară acestei zile, pentru a verifica dacă cerința privind durata de ședere de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile continuă să fie îndeplinită. Printre altele, aceasta înseamnă că o absență neîntreruptă de 90 zile permite o nouă ședere de până la 90 de zile.

               ________


				|

		52014PC0208

			Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii Europene la Organizația Maritimă Internațională în cadrul celei de a 93-a sesiuni a Comitetului pentru siguranța maritimă privind adoptarea modificărilor aduse regulilor II-2/1, 2/3, 2/9.7, 2/13.4, 2/18, 2/20-1, 2/29 și a capitolului III din Convenția SOLAS, Codului internațional al mijloacelor de salvare și Codului privind programul de inspecții intensificate din 2011 /* COM/2014/0208 final - 2014/0119 (NLE) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           INTRODUCERE
Prezenta propunere a Comisiei vizează
stabilirea poziției Uniunii în cadrul celei de a 93-a sesiuni a
Comitetului pentru siguranța maritimă al OMI în legătură cu
cele șapte modificări stabilite în mod individual în următoarele
subrubrici:
1.1.        Modificări ale regulilor
II-2/3 și II-2/9.7 din Convenția SOLAS privind rezistența la foc
a conductelor de ventilație pentru navele noi
Aceste modificări ale capitolului II-2 din
Convenția SOLAS introduc noi cerințe privind sistemele de ventilație
ale navelor. De asemenea, acestea au ca scop clarificarea cerințelor
privind montarea de registre de tiraj a focului și fumului, precum și
privind registrele de tiraj a focului comandate de la distanță. În
plus, au fost adăugate noi definiții pentru registrele de tiraj a
focului și fumului.
Aceste modificări sunt prezentate în anexa 13
la MSC 92/26/add.1. Punctul 8.6 din Raportul MSC 92 (MSC 92/26) indică
faptul că aceste modificări vor fi adoptate la MSC 93.
1.2.        Modificări ale regulii
II-2/13.4 din Convenția SOLAS privind mijloace suplimentare de evacuare
din sălile mașinilor pentru noile nave de pasageri și de
mărfuri
Capitolul II-2 din Convenția SOLAS conține
cerințe privind mijloace de evacuare în caz de incendiu. Aceste
modificări ale cerințelor Convenției SOLAS au ca scop asigurarea
faptului că scările și casele scărilor cu benzi de rulare
deschise din sălile mașinilor care fac parte dintr-o rută de
evacuare și care nu sunt localizate într-o anexă protejată
trebuie să fie din oțel. În plus, se introduc cerințe pentru
rutele de evacuare din ateliere din sălile mașinilor.
Aceste modificări sunt prezentate în anexa 13
la MSC 92/26/add.1. Punctul 8.17 din Raportul MSC 92 (MSC 92/26) indică
faptul că aceste modificări vor fi adoptate la MSC 93.
1.3.        Modificări ale regulii
II-2/18 din Convenția SOLAS privind zonele de aterizare pentru elicoptere
pe navele de pasageri ro-ro pentru navele noi
Capitolul II-2 din Convenția SOLAS conține
cerințe privind amenajările destinate elicopterelor. Aceste modificări
ale Convenției SOLAS au ca scop introducerea Circularei MSC.1/Circ.1431 a
OMI – Orientări pentru aprobarea mijloacelor de stingere a incendiilor cu
spumă pentru dotarea elicopterelor – din 22 iunie 2012. Prin urmare,
sistemul de aplicare a spumei trebuie să fie în conformitate cu aceste
orientări.
Aceste modificări sunt prezentate în anexa 13
la MSC 92/26/add.1. Punctul 8.30 din Raportul MSC 92 (MSC 92/26) indică
faptul că aceste modificări vor fi adoptate la MSC 93.
1.4.        Modificări ale capitolului
III din Convenția SOLAS și ale cerințelor asociate privind
repararea și întreținerea periodică a bărcilor de salvare și
a ambarcațiunilor de salvare pentru toate navele
Capitolul III din Convenția SOLAS conține
cerințe privind aparatura de salvare. Aceste modificări ale Convenției
SOLAS au ca scop impunerea cerințelor pentru repararea și întreținerea
periodică a bărcilor de salvare și a ambarcațiunilor de
salvare ca obligatorii.
Aceste modificări sunt prezentate în anexa 31
la MSC 92/26/add.2. Punctul 13.16 din Raportul MSC 92 (MSC 92/26) indică
faptul că aceste modificări vor fi adoptate la MSC 93.
1.5.        Modificări ale Codului
internațional al mijloacelor de salvare (LSA) privind dispozitivele etalon
de încercare (RTD) a vestelor de salvare - cu Recomandările revizuite
asociate privind încercarea aparaturii de salvare și Orientările
pentru validarea construirii unui dispozitiv etalon complet de încercare pentru
adulți
Codul internațional al mijloacelor de salvare
(LSA) al OMI conține cerințe privind aparatura de salvare. Aceste
modificări ale Codului LSA introduc noi cerințe privind dispozitivele
etalon de încercare a vestelor de salvare.
Aceste modificări sunt prezentate în anexa 34
la MSC 92/26/add.2. Punctul 13.27.1 din Raportul MSC 92 (MSC 92/26) indică
faptul că aceste modificări vor fi adoptate la MSC 93.
1.6.        Modificări ale regulii
II-1/29 din Convenția SOLAS referitoare la cerințele privind testarea
transmisiei de cârmă
Capitolul II-1 din Convenția SOLAS conține
cerințe privind transmisia de cârmă și stabilește
mijloacele prin care poată fi demonstrată conformitatea. Aceste
modificări ale Convenției SOLAS prevăd un mijloc alternativ de
demonstrare a conformității în cazurile în care acest lucru nu poate
fi realizat prin teste pe mare cu nava la cel mai adânc pescaj maritim.
Aceste modificări sunt prezentate în anexa 35
la MSC 92/26/add.2. Punctul 13.29 din Raportul MSC 92 (MSC 92/26) indică
faptul că aceste modificări vor fi adoptate la MSC 93.
1.7.        Modificări ale Codului
privind programul de inspecții intensificate (ESP) din 2011, în principal
în vederea armonizării acestuia cu practicile societăților de
clasificare/organizațiilor recunoscute
Schema de evaluare a stării navei (CAS)
stabilește cadrul pentru o inspecție intensificată a navelor mai
vechi. Programul de inspecții intensificate efectuate cu ocazia inspecțiilor
la vrachiere și petroliere sau Programul de inspecții intensificate
(ESP) specifică modul în care se desfășoară o astfel de
inspecție intensificată. Astfel cum CAS utilizează ESP pentru a-și
atinge obiectivul, și CAS recurge la ESP ca la un instrument în acest
sens. Aceste modificări ale Codului ESP au ca scop armonizarea ESP cu
practicile actuale.
Aceste modificări sunt prezentate în anexa 36
la MSC 92/26/add.2. Punctul 13.33 din Raportul MSC 92 (MSC 92/26) indică
faptul că aceste modificări vor fi adoptate la MSC 93.
2.           ADOPTAREA MODIFICĂRILOR
ADUSE DE OMI
2.1.        Adoptarea modificărilor
aduse regulilor II-2/1, 2/3, 2/9.7, 2/13.4, 2/18, 2/20-1, 2/29 și
capitolului III din Convenția SOLAS, Codului internațional al
mijloacelor de salvare și Codului privind programul de inspecții
intensificate (ESP) din 2011
Aceste modificări au fost aprobate în cadrul
celei de a 92-a sesiuni a ședinței Comitetului pentru siguranța
maritimă care a avut loc în perioada 12-21 iunie 2013 și urmează
să fie prezentate pentru adoptare în cadrul celei de a 93-a sesiuni a ședinței
Comitetului care va avea loc în perioada 14-23 mai 2014.
2.2.        Acceptarea și intrarea
în vigoare
După aprobarea și adoptarea de comitetul
menționat a modificărilor specificate anterior, acestea vor fi
prezentate părților contractante respective pentru ca acestea să
își exprime acordul în sensul respectării respectivelor
modificări.
3.           LEGISLAȚIA ȘI
COMPETENȚA UE RELEVANTE
3.1.        Modificări ale regulilor
II-2/3 și II-2/9.7 din Convenția SOLAS privind rezistența la foc
a conductelor de ventilație pentru navele noi
Uniunea a adoptat deja, prin capitolul II-2 din
anexa 1 la Directiva 2009/45/CE[1]
privind normele și standardele de siguranță pentru navele de
pasageri, cerințe privind protecția împotriva, detectarea și
stingerea incendiului. Regula 12 din partea A din acest capitol prevede cerințe
specifice pentru conductele de ventilație, care sunt derivate din aceleași
dispoziții ale Convenției SOLAS care, în prezent, se așteaptă
să fie modificate. În plus, regula 9 din capitolul II-2 partea B din anexa
sus-menționată stabilește cerințe complete și
detaliate privind materialele de construcție care trebuie utilizate pentru
conductele de ventilație din diferite părți ale navei de
pasageri în funcție de clasa acesteia. Aceste modificări ale regulii 9
capitolului II-2 partea C din Convenția SOLAS înlocuiesc întregul paragraf
(7) privind sistemele de ventilație, care acoperă atât definiția,
cât și testarea perforărilor pentru conducte, inclusiv aranjamentele
speciale pentru navele de pasageri care transportă peste 36 de pasageri.
Drept rezultat, cerințele prevăzute în
Directiva 2009/45/CE privind conductele de ventilație vor trebui să
fie revizuite în cazul în care vor fi adoptate modificările menționate
anterior. Acest lucru privește, de exemplu, dispozițiile privind
perforările pentru conducte din regula 12 capitolul II-2 din anexa 1
partea A din directivă și sistemele de ventilație pentru navele
care transportă peste 36 de pasageri din regula 9 partea B.
Prin urmare, modificările Convenției
SOLAS care urmează să fie adoptate pot afecta cerințele
prevăzute în Directiva 2009/45/CE cu privire la conductele de ventilație.

3.2.        Modificări ale regulii
II-2/13.4 din Convenția SOLAS privind mijloace suplimentare de evacuare
din sălile mașinilor pentru noile nave de pasageri și de
mărfuri
Uniunea a adoptat deja, prin capitolul II-2 din
anexa 1 la Directiva 2009/45/CE, cerințe în legătură cu
mijloacele de evacuare din sălile mașinilor pentru navele de
pasageri, în special prin regula 6 din partea B (Măsurile de protecție
contra incendiului) din acest capitol care sunt derivate din aceleași
dispoziții ale Convenției SOLAS care, în prezent, se așteaptă
să fie modificate.
Drept rezultat, cerințele prevăzute în
Directiva 2009/45/CE privind mijloacele de evacuare vor trebui să fie
revizuite în cazul în care vor fi adoptate modificările menționate
anterior, având în vedere dispozițiile specifice aplicabile punții
pereților etanși și evacuării din sălile de
comandă a mașinilor.
Prin urmare, modificările Convenției
SOLAS care urmează să fie adoptate pot afecta cerințele
prevăzute în Directiva 2009/45/CE cu privire la mijloacele de evacuare din
sălile mașinilor pentru navele de pasageri.
3.3.        Modificări ale regulii
II-2/18 din Convenția SOLAS privind zonele de aterizare cu elicoptere pe
navele de pasageri ro-ro pentru navele noi
Uniunea a adoptat deja, prin capitolul II-2 din
anexa 1 la Directiva 2009/45/CE, cerințe privind amenajarea unor zone de
aterizare cu elicoptere. În special, regula 18 partea B din acest capitol
prevede că „Navele dotate cu punți de aterizare pentru elicoptere
trebuie să respecte cerințele din regula 18 din capitolul II-2 partea
G din Convenția SOLAS, revizuită până la 1 ianuarie 2003”.
În prezent, se așteaptă ca aceste cerințe să fie
modificate.
Drept rezultat, cerințele prevăzute în
Directiva 2009/45/CE privind zonele de aterizare cu elicoptere pe navele de
pasageri ro-ro pentru navele noi vor trebui să fie revizuite în cazul în
care vor fi adoptate modificările menționate anterior.
Prin urmare, modificările Convenției
SOLAS care urmează să fie adoptate pot afecta cerințele
prevăzute în Directiva 2009/45/CE cu privire la zonele de aterizare cu
elicoptere, prin încadrarea oricărei revizuiri a acestor norme.
3.4.        Modificări ale
capitolului III din Convenția SOLAS și ale cerințelor asociate
privind repararea și întreținerea periodică a bărcilor de
salvare și a ambarcațiunilor de salvare pentru toate navele
Uniunea a adoptat deja, prin regula 12 din
capitolul III din anexa 1 la Directiva 2009/45/CE privind normele și
standardele de siguranță pentru navele de pasageri, cerințe
privind capacitatea de utilizare rapidă a aparaturii de stingere a
incendiilor și întreținerea acesteia și inspectarea aparaturii
de salvare. Regula 12.2 prevede că „întreținerea și
inspectarea aparaturii de evacuare trebuie efectuate în conformitate cu
prevederile din regula III/20 din Convenția SOLAS.” Prin urmare,
directiva solicită conformitate cu dispozițiile Convenției SOLAS
relevante care, în prezent, se așteaptă să fie modificate, orice
modificare urmând a avea un efect direct asupra legislației UE.
Astfel, modificarea propusă a dispozițiilor
Convenției SOLAS relevante va afecta cerințele prevăzute în
Directiva 2009/45/CE privind capacitatea de utilizare rapidă a aparaturii
de stingere a incendiilor și întreținerea acesteia și
inspectarea aparaturii de salvare.
3.5.        Modificări ale Codului
internațional al mijloacelor de salvare (LSA) privind dispozitivele etalon
de încercare (RTD) a vestelor de salvare - cu Recomandările revizuite
asociate privind încercarea aparaturii de salvare și Orientările
pentru validarea construirii unui dispozitiv etalon complet de încercare pentru
adulți
Uniunea a adoptat deja, prin capitolul III din
anexa 1 la Directiva 2009/45/CE privind normele și standardele de siguranță
pentru navele de pasageri, cerințe în legătură cu aparatura de
salvare personală. În special, regula 2.2 din acest capitol indică
faptul că astfel de aparaturi „trebuie să respecte…Codul LSA”.

În plus, articolul 5 alineatul (1) din Directiva 96/98/CE[2] privind echipamentele
maritime prevede că „Echipamentul menționat în anexa A.1, montat
la bordul unei nave comunitare ... trebuie să îndeplinească cerințele
aplicabile ale actelor internaționale menționate la anexa
respectivă“. La punctul A.1.1.4 din tabelul din anexa A.1, standardul
aplicabil pentru veste de salvare este Rezoluția OMI MSC 48(66) (Codul
LSA), iar standardele de testare aplicabile sunt cele menționate în Rezoluția
OMI A.689(17), astfel cum a fost modificată.
Astfel, ambele directive solicită
conformitate cu dispozițiile Convenției SOLAS care, în prezent, se așteaptă
să fie modificate, orice modificare urmând a avea un efect direct asupra
legislației UE.
Prin urmare, modificările propuse pentru
Codul LSA vor afecta cerințele prevăzute în Directiva 2009/45/CE și
în Directiva 96/98/CE.
3.6.        Modificări ale regulii
II-1/29 din Convenția SOLAS referitoare la cerințele privind testarea
transmisiei de cârmă
Uniunea a adoptat deja, prin regulile 6 și 7
din capitolul II-1 partea C din anexa 1 la Directiva 2009/45/CE, cerințe
privind testarea transmisiei de cârmă care sunt derivate din și
reproduc aceleași dispoziții ca cele prevăzute în Convenția
SOLAS care, în prezent, se așteaptă să fie modificate.
Drept rezultat, cerințele prevăzute în
Directiva 2009/45/CE privind sistemul de comandă al transmisiei de
cârmă principală sau auxiliară în cazul în care vor fi adoptate
modificările menționate anterior, ținând cont de noile dispoziții
ale Convenției SOLAS.
Prin urmare, modificările Convenției
SOLAS care urmează să fie adoptate pot afecta cerințele
prevăzute în Directiva 2009/45/CE.
3.7.        Modificări ale Codului
privind programul de inspecții intensificate (ESP) din 2011, în principal
în vederea armonizării acestuia cu practicile societăților de
clasificare/organizațiilor recunoscute
Regulamentul (UE) nr. 530/2012[3] privind accelerarea introducerii
cerințelor referitoare la coca dublă sau a unor standarde de
proiectare echivalente pentru petrolierele cu cocă simplă are ca scop stabilirea unui calendar de introducere accelerată a
aplicării cerințelor privind coca dublă sau a unor standarde de
proiectare echivalente care se regăsesc în MARPOL 73/78, definită în
articolul 3 din prezentul regulament, la petrolierele cu cocă simplă și
de a interzice transportarea în sau din porturile statelor membre a produselor
petroliere grele cu petroliere cu cocă simplă.
Acest regulament face obligatorie aplicarea
schemei de evaluare a stării navei (CAS) a OMI la petrolierele cu
cocă simplă a căror vârstă depășește 15 ani.
Articolul 5 solicită ca astfel de petroliere să respecte schema de
evaluare a stării navei (CAS), care este apoi definită la articolul 6
ca schema de evaluare a stării navei adoptată prin Rezoluția
CPMM 94(46) din 27 aprilie 2001, astfel cum a fost modificată prin Rezoluția
CPMM 99(48) din 11 octombrie 2002 și prin Rezoluția CPMM 112(50) din 4
decembrie 2003. Programul de inspecții intensificate efectuate cu ocazia
inspecțiilor la vrachiere și petroliere sau programul de inspecții
intensificate (ESP) specifică modul în care trebuie realizată
această evaluare intensificată. Deoarece CAS utilizează ESP
pentru a-și atinge obiectivul, orice modificare a inspecțiilor ESP
vor fi direct și în mod automat aplicabile prin Regulamentul (UE) nr. 530/2012.

Prin urmare, modificările care urmează
să fie adoptate la MSC 93, care vor introduce modificările Codului
ESP, vor afecta legislația UE, prin aplicarea Regulamentului (UE) nr. 530/2012.
3.8.        Rezumat
Având în vedere legislația UE relevantă
menționată anterior, Comisia consideră că adoptarea celor șapte
modificări sus-citate care se așteaptă să fie adoptate la
MSC 93 intră în sfera de competență exclusivă a UE, pe care
Uniunea a dobândit-o în temeiul articolului 3 alineatul (2) din TFUE, în
măsura în care adoptarea instrumentelor internaționale în cauză
ar putea aduce atingere normelor comune sau ar putea modifica domeniul de
aplicare al acestora.
În concordanță cu o jurisprudență
bine consolidată, deși Uniunea nu este membru al OMI, statele membre
nu sunt autorizate să își asume obligații care ar putea afecta
normele UE promulgate pentru atingerea obiectivelor tratatelor decât dacă
ele sunt autorizate să facă acest lucru printr-o decizie a
Consiliului, la propunerea Comisiei.
4.           CONCLUZIE
Prin urmare, Comisia propune o decizie a
Consiliului privind poziția care urmează să fie adoptată în
numele Uniunii Europene pentru modificările citate la punctele 1.1-1.7 de
mai sus care urmează să fie adoptate în cadrul celei de a 93-a
sesiuni a Comitetului pentru siguranța maritimă respectiv.
2014/0119 (NLE)
Propunere de
DECIZIE A CONSILIULUI
privind poziția care urmează
să fie luată în numele Uniunii Europene la Organizația
Maritimă Internațională în cadrul celei de a 93-a sesiuni a
Comitetului pentru siguranța maritimă privind adoptarea
modificărilor aduse regulilor II-2/1, 2/3, 2/9.7, 2/13.4, 2/18, 2/20-1, 2/29
și a capitolului III din Convenția SOLAS, Codului internațional
al mijloacelor de salvare și Codului privind programul de inspecții
intensificate din 2011
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene și, în special, articolul 100 alineatul (2) și
articolul 218 alineatul (9),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
întrucât:
(1)       Măsurile luate de Uniune
în sectorul transportului maritim ar trebui să urmărească
îmbunătățirea siguranței maritime.
(2)       Reuniunea Comitetului pentru
siguranța maritimă (MSC) al OMI în cadrul celei de a 92-a sesiuni a
aprobat modificările aduse regulilor II-2/1, 2/3. 2/9.7, 2/13.4, 2/18, 2/20-1,
2/29 și capitolului III din Convenția SOLAS, Codului internațional
al mijloacelor de salvare și Codului privind programul de inspecții
intensificate din 2011. Se așteaptă ca aceste modificări să
fie adoptate în cadrul celei de a 93-a sesiuni a MSC, care va avea loc în luna
mai 2014.
(3)       Modificările regulilor
II-2/3 și II-2/9.7 din Convenția SOLAS privind rezistența la foc
a conductelor de ventilație pentru navele noi vor introduce noi cerințe
pentru sistemele de ventilație ale navelor, inclusiv pentru navele care
transportă peste 36 de pasageri. Dispozițiile prevăzute la
regula 12 partea A și la regula 9 partea B din capitolul II-2 din anexa 1
la Directiva 2009/45/CE[4]
privind normele și standardele de siguranță pentru navele de
pasageri în legătură cu dispozițiile privind perforările
pentru conducte de ventilație și privind sistemele de ventilație
pentru navele care transportă peste 36 de pasageri acoperă aceste
aspecte și sunt derivate din aceste dispoziții ale Convenției
SOLAS care, în prezent, se așteaptă să fie modificate.
(4)       Modificări ale regulii
II-2/13.4 din Convenția SOLAS vor introduce mijloace suplimentare de
evacuare din sălile mașinilor pentru noile nave de pasageri și
de mărfuri. Dispozițiile regulii 6 partea B capitolul II-2 din anexa 1
la Directiva 2009/45/CE (Mijloace de evacuare) acoperă aceste aspecte și
sunt derivate din dispozițiile Convenției SOLAS care, în prezent, se
așteaptă să fie modificate.
(5)       Modificările regulii II-2/18
din Convenția SOLAS privind zonele de aterizare cu elicoptere pe navele de
pasageri ro-ro pentru navele noi includ o cerință pentru ca sistemele
de stingere a incendiilor cu spumă să fie în conformitate cu
Circulara OMI MSC.1/Circ.1431 din 22 iunie 2012 privind Orientările pentru
aprobarea mijloacelor de stingere a incendiilor cu spumă pentru dotarea
elicopterelor. Regula 18 partea B capitolul II-2 din anexa 1 la Directiva 2009/45/CE
prevede că navele dotate cu punți de aterizare pentru elicoptere
trebuie să respecte cerințele regulii din Convenția SOLAS astfel
cum a fost revizuită la 1 ianuarie 2003, care, în prezent, se așteaptă
să fie modificate.
(6)       Modificările capitolului
III regula 20 din Convenția SOLAS și cerințelor asociate pentru
repararea și întreținerea periodică a bărcilor de salvare și
a ambarcațiunilor de salvare pentru toate navele au ca scop impunerea
acestor cerințe detaliate ca obligatorii. Capitolul III din anexa 1 la
Directiva 2009/45/CE prevede că întreținerea și inspectarea
aparaturii de evacuare trebuie efectuate în conformitate cu prevederile din
regula III/20 din Convenția SOLAS, care, în prezent, se așteaptă
să fie modificate.
(7)       Modificările Codului
internațional al mijloacelor de salvare (LSA) privind dispozitivele etalon
de încercare (RTD) a vestelor de salvare introduc noi cerințe pentru RTD.
Regula 2.2 capitolul III din Directiva 2009/45/CE indică faptul că
toate aceste aparaturi de salvare personală trebuie să respecte Codul
LSA. În plus, articolul 5 alineatul (1) din Directiva 96/98/CE[5] privind echipamentele
maritime prevede că echipamentul menționat în anexa A.1, montat la
bordul unei nave comunitare trebuie să îndeplinească cerințele
aplicabile ale actelor internaționale menționate la anexa
respectivă. La tabelul din anexa A.1, punctul A.1.1.4, standardul
aplicabil pentru veste de salvare este Rezoluția OMI MSC 48(66) - Codul
LSA care, în prezent, se așteaptă să fie modificată.
(8)       Modificările regulii II-1/29
din Convenția SOLAS privind cerințele pentru testarea transmisiei de
cârmă introduc cerințe detaliate pentru a demonstra conformitatea în
timpul testelor pe mare. Regulile 6 și 7 partea C capitolul II-1 din anexa
1 la Directiva 2009/45/CE sunt derivate din și reproduc aceleași
dispoziții ca cele prevăzute în Convenția SOLAS capitolul II-1
partea C regula 29 privind cerințele pentru sistemul de comandă a
transmisiei de cârmă principală sau auxiliară care sunt, în prezent,
se așteaptă să fie modificate.
(9)       Modificările Codului
privind programul de inspecții intensificate (ESP) din 2011 asigură
armonizarea acestuia cu practicile societăților de clasificare.
Articolele 5 și 6 din Regulamentul (UE) nr. 530/2012[6] privind punerea în
aplicare progresivă accelerată a cocii duble sau cerințele de
proiectare echivalente pentru petrolierele cu cocă simplă fac
obligatorie aplicarea schemei de evaluare a stării navei (CAS) a OMI la
petrolierele cu cocă simplă a căror vârstă depășește
15 ani. Programul de inspecții intensificate efectuate cu ocazia inspecțiilor
la vrachiere și petroliere sau programul de inspecții intensificate
(ESP) specifică modul în care trebuie realizată această evaluare
intensificată. Deoarece CAS utilizează ESP pentru a-și atinge
obiectivul, orice modificare a inspecțiilor ESP vor fi direct și în
mod automat aplicabile prin Regulamentul (UE) nr. 530/2012.
(10)     Uniunea nu este nici membru al
OMI, nici parte contractantă la convențiile și codurile menționate.
Prin urmare, Consiliul trebuie să autorizeze statele membre să își
exprime poziția Uniunii și să își exprime acordul în sensul
respectării acestor modificări,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
1.           Poziția Uniunii în
cadrul celei de a 93-a sesiuni a Comitetului pentru siguranța
maritimă al OMI este favorabilă adoptării modificărilor
regulilor II-2/3, 2/9.7, 2/13.4 și 2/18 din Convenția SOLAS, astfel
cum sunt prevăzute în anexa 13 la Documentul OMI MSC 92/26.add.1 și
adoptării modificărilor regulilor II-2/20-1, 2/29 capitolul III din
Convenția SOLAS și Codului internațional al mijloacelor de
salvare și Codului privind programul de inspecții intensificate din 2011,
astfel cum sunt prevăzute în anexele 31, 34, 35 și, respectiv, 36 la
Documentul OMI MSC 92/26/add.2.
2.           Poziția Uniunii, astfel
cum se prevede la alineatul (1), se exprimă de către statele membre
care sunt membre ale OMI, acționând împreună în interesul Uniunii.
3.           Modificările formale și
minore la această poziție pot fi consimțite fără a fi
necesară modificarea poziției.
Articolul 2
Prin prezenta decizie, statele membre sunt
autorizate să își exprime acordul, în interesul Uniunii, în sensul
respectării modificărilor menționate la articolul 1 alineatul (2).
Articolul 3
Prezenta decizie se adresează statelor
membre.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 163, 25.6.2009, p.1
[2]               JO L 46, 17.2.97, p.25
[3]               JO L 172, 30.6.2012, p.3
[4]               JO L 163, 25.6.2009, p.1
[5]               JO L 46, 17.2.97, p.25
[6]               JO L 172, 30.6.2012, p.3


title: Propunere de decizie a Consiliului privind autorizarea Republicii Italiene de a aplica măsuri derogatorii de la articolul 26 alineatul (1) litera (a) şi de la articolul 168 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (Numai versiunea în limba italiană este autentică)

text:
                      COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE

                                                       Bruxelles, 7.5.2007
                                                       COM(2007) 238 final

                                           Propunere de

                                   DECIZIE A CONSILIULUI

     privind autorizarea Republicii Italiene de a aplica măsuri derogatorii de la articolul 26
     alineatul (1) litera (a) şi de la articolul 168 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul
                                 comun al taxei pe valoarea adăugată

                        (Numai versiunea în limba italiană este autentică)

                                      (prezentată de Comisie)

RO                                                                                RO
 ---pagebreak---                                        EXPUNERE DE MOTIVE

           1) CONTEXTUL PROPUNERII

             •
     110
                 Motivele şi obiectivele propunerii

             În conformitate cu articolul 395 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE din 28
             noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, Consiliul,
             hotărând la propunerea Comisiei, poate autoriza orice stat membru să aplice măsuri
             speciale de derogare de la prezenta directivă, pentru a simplifica procedura de aplicare
             a taxei sau pentru a evita anumite tipuri de evaziuni fiscale sau de fraude.

             Printr-o scrisoare înregistrată la Secretariatul General al Comisiei, Italia a solicitat
             obţinerea unei autorizaţii de a introduce măsuri derogatorii de la articolul 26 alineatul
             (1) litera (a) şi de la articolul 168 din Directiva 2006/112/CE. În conformitate cu
             articolul 395 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE, Comisia a informat la data de 28
             februarie 2007 celelalte state membre cu privire la solicitarea introdusă de Italia. La
             data de 21 noiembrie 2006, Comisia a informat Italia că este în posesia tuturor
             informaţiilor necesare în vederea evaluării solicitării acesteia.

             •
     120
                 Contextul general

             Articolul 168 din Directiva 2006/112/CE prevede că o persoană plătitoare de impozit
             are dreptul de a deduce TVA percepută pentru achiziţiile efectuate în scopul unor
             tranzacţii impozabile. Articolul 26 alineatul (1) litera (a) din directiva menţionată
             anterior prevede ca utilizarea bunurilor care fac parte din activele unei întreprinderi în
             scopuri private să constituie o prestare de servicii efectuată cu titlu oneros, în cazul în
             care bunul respectiv a fost considerat ca fiind eligibil pentru o deducere a TVA. Acest
             sistem permite recuperarea TVA pentru achiziţia iniţială a unor active care sunt
             utilizate atât în întreprindere cât şi în sectorul privat, însă pentru a se garanta
             perceperea de taxe în ceea ce priveşte consumul final, utilizarea privată este
             considerată în acest caz ca fiind o prestare de servicii, TVA aferentă neputând fi
             recuperată de o persoană neplătitoare de impozit.

             În cazul autovehiculelor, acest sistem este dificil de aplicat din mai multe motive, însă
             în principal datorită faptului că este dificil să se facă distincţia dintre utilizarea în
             scopuri private şi cea în scopuri profesionale. În cazul în care există o evidenţă
             contabilă, aceasta impune o sarcină suplimentară atât întreprinderii cât şi administraţiei
             pentru menţinerea şi verificarea respectivei evidenţe. Numărul de vehicule în cauză
             presupune că, deşi la scară redusă, o evaziune individuală poate totuşi să crească,
             atingând valori considerabile.

             Ca o alternativă la sistemul definit în cadrul directivei, autorităţile fiscale italiene au
             solicitat autorizaţia să limiteze un anumit procent stabilit al deducerii iniţiale, şi, în
             schimb, să scutească întreprinderile de declaraţia TVA pentru utilizarea privată.
             Această soluţie prezintă avantajul de a simplifica sistemul pentru toate părţile interesate
             şi de a garanta că un procent din taxă, pentru care s-ar fi putut comite o evaziune, este
             perceput.

             Restricţia solicitată a procentului este de 60%. Această cifră se bazează pe cercetările
             proprii făcute de Italia, şi, în temeiul propunerii, ar fi reexaminată peste doi ani, alături

RO                                                    2                                                      RO
 ---pagebreak---               de modul de funcţionare a derogării.

              Noul sistem se va aplica tuturor întreprinderilor în care vehiculele nu sunt utilizate în
              mod exclusiv în scopuri profesionale. Avantajul simplificării unei sume forfetare unice
              se va pierde, în cazul în care întreprinderile ar avea posibilitatea de a renunţa la sistem.
              Cu toate acestea, anumite vehicule ar fi excluse de la restricţia privind dreptul la
              deducere, şi ar fi, în consecinţă, supuse normelor uzuale. Într-o primă etapă, orice
              vehicul cu mai mult de nouă scaune (inclusiv cel al şoferului) şi care depăşeşte o
              anumită greutate, ar urma să fie exclus. Acest lucru restrânge sfera de aplicare, în
              principal, la autoturisme, furgoane, autocamionete, motociclete şi motorete. De
              asemenea, chiar dacă acestea se înscriu în sfera de aplicare a prezentei directive, şi
              independent de faptul că ar fi utilizate în scopuri private, următoarele vehicule se
              exclud de la restricţia menţionată: vehiculele care aparţin întreprinderilor a căror
              activitate comercială a fost cumpărarea şi vânzarea de vehicule; vehiculele
              achiziţionate în sistem de leasing sau închiriere; taxiurile, vehiculele utilizate pentru
              instruirea din cadrul şcolilor de şoferi şi vehiculele utilizate de către reprezentanţii
              comerciali.

              •
     130
                  Dispoziţii în vigoare în sfera de aplicare a propunerii

              Există sau au existat alte derogări care limitează dreptul de deducere a TVA în ceea ce
              priveşte vehiculele. În prezent, Regatul Unit beneficiază de o derogare care prevede o
              restricţie de 50% a dreptului la deducere a TVA în cazul unei persoane plătitoare de
              impozit care închiriază sau al unui locatar cu privire la taxele de închiriere sau de
              leasing pentru autoturismele aflate în dotarea unei întreprinderi, în cazul în care
              vehiculul este folosit şi în scopuri private. Regatul Unit este, de asemenea, abilitat să
              nu considere utilizarea privată a acestor autovehicule ca fiind o prestare cu titlu oneros.

              Articolul 176 din Directiva 2006/112/CE stipulează că Consiliul stabileşte cheltuielile
              pentru care TVA nu este deductibilă. Până atunci, statele membre sunt autorizate să
              menţină exceptările care sunt în vigoare din 1 ianuarie 1979. În consecinţă, există un
              număr de dispoziţii de tip „statu quo” care restrâng dreptul la deducere în ceea ce
              priveşte autovehiculele.

              •
     141
                  Coerenţa cu alte politici şi obiective ale Uniunii

              Nu se aplică.

           2) CONSULTAREA PĂRŢILOR INTERESATE ŞI STUDIUL DE IMPACT

              •   Consultarea părţilor interesate
     219
              Nu este relevantă.

              •   Obţinerea şi utilizarea expertizei
     229
              Nu a fost necesară o expertiză externă.

              •
     230
                  Studiul de impact

              Propunerea vizează contracararea evaziunii TVA şi simplificarea procedurii de

RO                                                      3                                                    RO
 ---pagebreak---               impozitare, având, în consecinţă, un impact potenţial pozitiv.

              Soluţia a fost considerată de către Italia ca fiind o măsură adecvată, fiind comparabilă
              cu alte derogări din trecut sau din prezent. Măsura solicitată este, de asemenea, similară
              în abordarea pe care o prezintă cu propunerea Comisiei menţionată în documentul
              COM(2004) 728, care conţine anumite reguli referitoare la tipurile de cheltuieli
              susceptibile de a fi supuse unei restricţii privind dreptul de deducere.

           3) ELEMENTE JURIDICE ALE PROPUNERII

              •
     305
                  Sinteza măsurilor propuse

              Autorizarea Italiei de a aplica o măsură derogatorie de la articolul 168 din Directiva
              2006/112/CE pentru a restrânge dreptul unei persoane plătitoare de impozit de a
              deduce TVA din cheltuielile referitoare la vehicule rutiere motorizate, atunci când
              vehiculul nu este utilizat în exclusivitate în scopuri profesionale. Atunci când dreptul
              de deducere va fi fost limitat, o derogare de la articolul 26 alineatul (1) litera (a) va
              scuti persoana plătitoare de impozit de declaraţia TVA privind utilizarea privată a
              vehiculului. Măsura vizează numai vehiculele care nu depăşesc o anumită greutate şi
              un anumit număr de scaune, iar dispoziţiile prevăd un număr limitat de exceptări
              specifice de la regulă.

              Restricţia este fixată la o sumă forfetară de 60%, iar Italia urmează să reexamineze şi
              să semnaleze atât rata cât şi necesitatea măsurii de derogare după doi ani de
              experimentare a funcţionării acestei derogări. Decizia va expira la prima din cele două
              date precizate în decizie sau la data la care intră în vigoare normele comunitare privind
              restricţiile dreptului de deducere în acest domeniu.

              •
     310
                  Temeiul juridic

              Articolul 395 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie
              2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată.

              •
     329
                  Principiul subsidiarităţii

              Propunerea intră sub incidenţa competenţei exclusive a Comunităţii. În consecinţă,
              principiul subsidiarităţii nu se aplică.

              •   Principiul proporţionalităţii

              Propunerea respectă principiul proporţionalităţii din următorul (următoarele) motiv(e):
     331
              Prezenta decizie vizează o autorizaţie acordată unui stat membru la solicitarea acestuia
              şi nu constituie nicio obligaţie.
     332
              Având în vedere sfera de aplicare limitată a derogării, măsura specială este
              proporţională cu obiectivul urmărit.

              •   Alegerea instrumentelor
     341
              Instrumente propuse: altele.

RO                                                    4                                                    RO
 ---pagebreak---      342
              Alte mijloace nu ar fi adecvate din următorul (următoarele) motiv(e).

              În temeiul articolului 395 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului privind sistemul
              comun al taxei pe valoarea adăugată, derogarea de la regulile comune ale TVA este
              posibilă numai sub autoritatea Consiliului hotărând în unanimitate la o propunere a
              Comisiei. O decizie a Consiliului reprezintă singurul instrument adecvat, dat fiind
              faptul că aceasta poate fi adresată unui singur stat membru.

           4) IMPLICAŢII BUGETARE
     409
              Propunerea nu are nicio implicaţie pentru bugetul comunitar.

           5) INFORMAŢII SUPLIMENTARE

              •   Reexaminare/revizuire/clauza de caducitate
     531
              Propunerea include o clauză de revizuire.
     533
              Propunerea include o clauză de caducitate.

RO                                                   5                                              RO
 ---pagebreak---                                                   Propunere de

                                             DECIZIE A CONSILIULUI

         privind autorizarea Republicii Italiene de a aplica măsuri derogatorii de la articolul 26
         alineatul (1) litera (a) şi de la articolul 168 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul
                                     comun al taxei pe valoarea adăugată

     CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

     având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene,

     având în vedere Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul
     comun al taxei pe valoarea adăugată1, în special articolul 395 alineatul (1),

     având în vedere propunerea Comisiei2,

     întrucât:

     (1)       Într-o scrisoare din data de 9 octombrie 2006 înregistrată la Secretariatul General al
               Comisiei la 11 octombrie 2006, Italia a solicitat obţinerea autorizaţiei de a introduce
               măsuri derogatorii de la dispoziţiile Directivei 77/388/CEE (în prezent Directiva
               2006/112/CE), care reglementează dreptul unei persoane plătitoare de impozit de a
               deduce TVA plătită pentru achiziţii, precum şi de la dispoziţiile care solicită declaraţia
               privind taxa pentru activele întreprinderilor utilizate în scopuri private.

     (2)       În conformitate cu articolul 395 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE, Comisia a
               informat celelalte state membre printr-o scrisoare din data de 28 februarie 2007 cu
               privire la solicitarea introdusă de Italia. Printr-o scrisoare din data de 21 noiembrie
               2006, Comisia a informat Italia că este în posesia tuturor informaţiilor necesare în
               vederea evaluării solicitării acesteia.

     (3)       Articolul 168 din Directiva 2006/112/CE stabileşte dreptul unei persoane plătitoare de
               impozit de a deduce TVA percepută pentru livrarea de bunuri şi prestarea de servicii
               pe care o primeşte în vederea utilizării în cadrul operaţiunilor impozabile efectuate de
               aceasta. Articolul 26 alineatul (1) litera (a) din directiva menţionată anterior conţine o
               obligaţie de a declara TVA atunci când activul unei întreprinderi este utilizat în
               scopuri private.

     (4)       Este dificil să se determine cu exactitate utilizarea privată a vehiculelor, şi chiar dacă
               acest lucru este posibil, mecanismul este deseori greoi. În cadrul măsurilor solicitate,

     1
               JO L 347, 11.12.2006, p. 1.
     2
               JO C […], […], p. […].

RO                                                     6                                                    RO
 ---pagebreak---             valoarea TVA pentru cheltuielile care pot beneficia de o deducere pentru vehiculele
            care nu sunt utilizate în mod exclusiv în scopuri profesionale trebuie – cu mici excepţii
            – să fie stabilită sub formă de rată procentuală. Pe baza informaţiilor disponibile în
            prezent, autorităţile italiene estimează că o rată de 40% este justificabilă. În acelaşi
            timp, pentru a evita dubla impunere, obligativitatea de a declara TVA pentru utilizarea
            privată a unui vehicul trebuie să fie suprimată, în cazul în care a făcut obiectul acestei
            restricţii. Aceste măsuri pot fi justificate prin necesitatea de a simplifica procedura de
            percepere a TVA, precum şi de a împiedica evaziunea fiscală cauzată de o evidenţă
            contabilă incorectă.

     (5)    Aceste măsuri derogatorii trebuie să fie limitate în timp, astfel încât să permită o
            evaluare a eficacităţii lor şi a procentului adecvat, din moment ce procentul propus se
            bazează pe observaţiile iniţiale referitoare la utilizarea profesională.

     (6)    La data de 29 octombrie 2004, Comisia a prezentat o propunere de directivă a
            Consiliului de modificare a Directivei 77/388/CEE, în prezent Directiva 2006/112/CE,
            în ceea ce priveşte dreptul de a deduce TVA3. Măsura derogatorie ar trebui să expire
            odată cu intrarea în vigoare a directivei propuse, în cazul în care această dată este
            anterioară celei precizate în prezenta decizie,

     ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

                                                  Articolul 1

     Prin derogare de la articolul 168 din Directiva 2006/112/CE, Italia este autorizată să limiteze
     la 40% dreptul de a deduce TVA percepută pentru cheltuielile referitoare la vehiculele rutiere
     motorizate care nu sunt utilizate exclusiv în scopuri profesionale.

                                                  Articolul 2

     Prin derogare de la articolul 26 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2006/112/CE, Italiei i se
     solicită să nu considere drept prestare de servicii cu titlu oneros utilizarea în scopuri private a
     vehiculelor incluse în activele întreprinderii unei persoane plătitoare de impozit, în cazul în
     care aceste vehicule au făcut obiectul unei restricţii a dreptului de deducere în temeiul
     prezentei decizii.

                                                  Articolul 3

     Cheltuielile legate de vehicule sunt exceptate de la restricţia dreptului de deducere autorizată
     de prezenta decizie, în cazul în care vehiculul se înscrie în oricare din următoarele categorii:

     (1)    vehiculul face parte din fondul de comerţ al persoanei plătitoare de impozit în
            exerciţiul funcţiunii;

     (2)    vehiculul este utilizat ca şi taxi;

     3
            JO L 24, 29.1.2005, p.10. COM(2004) 728

RO                                                    7                                                    RO
 ---pagebreak---      (3)    vehiculul este utilizat pentru instruire de către şcolile de şoferi;

     (4)    vehiculul este utilizat pentru închiriere sau leasing;

     (5)    vehiculul este utilizat de reprezentanţii de vânzări.

                                                 Articolul 4

     Cheltuielile vizate acoperă achiziţia unui vehicul – inclusiv contractele de asociere şi analoage
     – fabricarea, achiziţionarea intracomunitară, importul, leasing-ul sau închirierea, modificarea,
     reparaţia sau întreţinerea, precum şi cheltuielile aferente livrărilor de bunuri sau prestărilor de
     servicii realizate în legătură cu aceste vehicule şi cu utilizarea acestora, inclusiv lubrifianţii şi
     combustibilul.

                                                 Articolul 5

     Articolele 1 şi 2 se aplică tuturor vehiculelor motorizate, altele decât tractoarele agricole sau
     forestiere, care sunt utilizate de obicei pentru transportul rutier de persoane sau de mărfuri, a
     căror masă maximă autorizată nu depăşeşte 3 500 kilograme şi care sunt echipate cu cel mult
     opt scaune, pe lângă cel al şoferului.

                                                 Articolul 6

     O evaluare pentru primii doi ani a aplicării prezentei decizii, inclusiv o revizuire a limitării
     aplicate a procentului, este prezentată Comisiei după cea de-a doua aniversare a prezentei
     decizii şi, în orice caz, cel târziu la 31 decembrie 2009.

                                                 Articolul 7

     Prezenta decizie expiră în ziua intrării în vigoare a dispoziţiilor comunitare care stabilesc
     cheltuielile referitoare la vehiculele rutiere motorizate care nu urmează să beneficieze de o
     deducere totală a taxei pe valoarea adăugată, până cel târziu la 31 decembrie 2010.

                                                 Articolul 8

     Prezenta decizie se adresează Republicii Italiene.

     Adoptată la Bruxelles,

                                                    Pentru Consiliu
                                                    Preşedintele

RO                                                    8                                                      RO