				|

		52012PC0130

			Propunere de REGULAMENT AL CONSILIULUI privind exercitarea dreptului de a desfășura acțiuni colective în cadrul libertății de stabilire și a libertății de a presta servicii /* COM/2012/0130 final - 2012/0064 (APP) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Contextul general
În hotărârile sale în cauzele Viking-Line[1] și Laval[2], Curtea de Justiție a
recunoscut pentru prima dată că dreptul de a întreprinde o
acțiune colectivă, inclusiv dreptul la grevă, face parte integrantă,
ca drept fundamental, din principiile generale ale dreptului UE a căror
respectare o asigură Curtea[3].
De asemenea, Curtea a precizat în mod clar că, întrucât Uniunea
Europeană are nu numai o finalitate economică, dar și un rol
social, drepturile, în temeiul dispozițiilor Tratatului privind libera
circulație a mărfurilor, a persoanelor, a serviciilor și a
capitalului, trebuie să fie puse în balanță cu obiectivele
urmărite de politica socială, care includ
îmbunătățirea condițiilor de viață și de muncă,
o protecție socială adecvată și dialogul social[4]. În plus, Curtea a recunoscut
că dreptul de a desfășura acțiuni colective pentru
protecția lucrătorilor constituie un interes legitim, de natură
a justifica, în principiu, restricții asupra libertăților
fundamentale garantate prin tratat. Protecția lucrătorilor
figurează astfel printre motivele imperative de interes public recunoscute
de către Curte[5].
În ciuda acestei clarificări,
hotărârile Curții au declanșat o dezbatere amplă și
intensă privind consecințele acestora pentru protecția
drepturilor lucrătorilor detașați și, mai general, asupra
măsurii în care sindicatele pot continua să protejeze drepturile
lucrătorilor în situații transfrontaliere. În special, acestea au
declanșat o controversă privind caracterul adecvat al normelor UE
existente de a proteja drepturile lucrătorilor în virtutea
libertății de a presta servicii sau a libertății de
stabilire[6].
Această dezbatere a atras o gamă
largă de părți interesate, inclusiv parteneri sociali,
politicieni, reprezentanți ai profesiilor juridice și ai academiilor.
În timp ce unii dintre participanții la dezbatere au salutat
hotărârile ca o clarificare necesară a regulilor pieței interne,
mulți alții au considerat că hotărârile Curții
recunoșteau primatul libertăților economice asupra
exercitării drepturilor fundamentale și riscau să genereze,
dacă nu chiar să aprobe un „dumping social” și o
concurență neloială. Un aspect subliniat în special de criticile
formulate a fost acela că, deși recunoaște că dreptul de a
întreprinde acțiuni colective, inclusiv dreptul la grevă, face parte
integrantă, ca drept fundamental, din principiile generale ale dreptului
UE, Curtea admite totuși, în mod explicit, că „nu este mai puțin
adevărat că exercitarea acestuia poate fi supusă anumitor
restricții”[7].
Aceste restricții ar limita în special, capacitatea sindicatelor de a lua
măsuri pentru a proteja drepturile lucrătorilor.
Conform profesorului Monti[8], hotărârile Curții
din 2007 și 2008[9]
au pus în evidență disensiunile care există între piața
unică și dimensiunea socială la nivel național. Acestea „au
reanimat o dispută veche, rămasă nesoluționată și
anume, disensiunea dintre cei care sunt în favoarea unei mai mari integrări
a piețelor și cei pentru care invocarea libertăților economice
și solicitarea eliminării barierelor reglementare reprezintă un
mod de dezmembrare a drepturilor sociale protejate la nivel național”.
Profesorul Monti a subliniat, de asemenea, faptul că „reapariția
acestei disensiuni ar putea avea ca efect faptul că o parte a opiniei
publice, a asociațiilor de lucrători și a sindicatelor, care au
fost, de-a lungul timpului, unii din principalii susținători ai
integrării economice, să se îndepărteze de piața unică
și UE”.
Tratatul de la Lisabona
În conformitate cu articolul 3 alineatul (3)
din Tratatul privind Uniunea Europeană, piața internă depune
eforturi în direcția unei economii sociale de piață foarte
competitive, urmărind ocuparea integrală a forței de muncă și
progresul social. În definirea și punerea în aplicare a politicilor
și acțiunilor sale, Uniunea Europeană trebuie să
țină seama de cerințele legate de promovarea unui nivel ridicat
de ocupare a forței de muncă, garantarea unei protecții sociale
corespunzătoare și combaterea excluziunii sociale[10]. De asemenea, prin Tratatul de
la Lisabona, consacrarea drepturilor fundamentale în dreptul primar a fost
consolidată prin faptul că Carta drepturilor fundamentale a Uniunii
Europene are în prezent o valoare juridică egală cu cea a tratatului[11].
Dimensiunea socială este, prin urmare, o
componentă esențială a pieței interne, care nu poate
funcționa în mod corespunzător fără o dimensiune
socială puternică și dacă nu beneficiază de sprijinul
cetățenilor[12].
Curtea de Justiție a recunoscut, de
asemenea, că Uniunea are nu numai o finalitate economică, dar și
un rol social. Drepturile care rezultă din dispozițiile Tratatului
privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) privind libera
circulație a mărfurilor, persoanelor, serviciilor și
capitalului, trebuie, prin urmare, să fie puse în aplicare în conformitate
cu obiectivele urmărite de politica socială, care includ, după
cum reiese din dispozițiile articolului 151 primul alineat din TFUE,
printre altele, îmbunătățirea condițiilor de viață
și de muncă, o protecție socială adecvată și
dialogul social.
În plus, în temeiul articolul 152 din TFUE,
Uniunea urmărește să recunoască, să promoveze și
să consolideze în continuare rolul partenerilor sociali la nivelul UE
și să faciliteze dialogul între aceștia, ținând seama de
diversitatea sistemelor naționale și respectând autonomia
partenerilor sociali.
În declarația sa solemnă din 18/19
iunie 2009 cu privire la drepturile lucrătorilor, politica socială
și alte aspecte, Consiliul European a reafirmat, de asemenea, că
tratatele, astfel cum au fost modificate prin Tratatul de la Lisabona,
prevăd faptul că Uniunea Europeană recunoaște și
promovează rolul partenerilor sociali.
Dreptul la negociere colectivă –
dreptul de a întreprinde acțiuni colective – dreptul sau libertatea de a
intra în grevă
Chiar dacă instrumentele aplicabile nu
fac trimitere întotdeauna în mod explicit la dreptul sau libertatea de a intra
în grevă, dreptul de a desfășura acțiuni colective, care
este un corolar al dreptului la negocieri colective, este recunoscut prin diferite
instrumente internaționale pe care statele membre le-au semnat sau la care
acestea au cooperat[13].
Acest drept este inclus în instrumentele elaborate de respectivele state membre
la nivelul UE[14]
și în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, proclamată
la Nisa la 7 decembrie 2000[15],
astfel cum a fost adoptată la Strasbourg, la 12 decembrie 2008[16]. De asemenea, acesta se
bucură de o protecție constituțională în anumite state
membre.
În acest context, articolul 28 din Carta
drepturilor fundamentale a Uniunii Europene recunoaște în mod expres
dreptul la negocieri colective, care, în caz de conflicte de interese, include
dreptul de a recurge la acțiuni colective pentru apărarea
intereselor, inclusiv la grevă[17].
În conformitate cu jurisprudența
Curții Europene a Drepturilor Omului, dreptul la negocieri colective
și de a negocia și de a încheia convenții colective constituie
un element inerent al dreptului de asociere, și anume dreptul de a
înființa sindicate și de a se afilia la sindicate pentru
apărarea intereselor personale, astfel cum este prevăzut la articolul
11 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a
libertăților fundamentale[18].
Curtea Europeană a Drepturilor Omului[19] a recunoscut, de asemenea,
că, în domeniul libertății sindicale, având în vedere caracterul
sensibil al chestiunilor politice și sociale pe care le implică
atingerea unui echilibru adecvat între interesele respective ale
angajaților și angajatorilor și gradul puternic de
divergență între sistemele naționale în acest domeniu, statele
membre beneficiază de o largă marjă de apreciere în ceea ce
privește maniera de asigurare a libertății de care se
bucură sindicatele pentru a proteja interesele profesionale ale membrilor
acestora. Cu toate acestea, ea a făcut observația că
această marjă de apreciere nu este nelimitată, ci merge
mână în mână cu supravegherea la nivel european efectuată de
Curte, a cărei sarcină este de a pronunța o hotărâre
definitivă, stabilind dacă o restricție este în
concordanță cu libertatea de asociere, astfel cum este protejată
de articolul 11 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului (CEDO).
Cu toate acestea, astfel cum a fost confirmat
de către Curtea de Justiție și de Curtea Europeană a
Drepturilor Omului[20],
dreptul la grevă nu are un caracter absolut și exercitarea acestuia
poate face totuși obiectul unor anumite restricții, care pot decurge,
de asemenea, din constituțiile, legislația și practicile
naționale. După cum s-a reafirmat la articolul 28 din Cartă,
acest drept trebuie exercitat în conformitate cu dreptul Uniunii Europene
și cu legislațiile și practicile naționale.
Prin urmare, sindicatele joacă un rol
important în acest sens și ar trebui, astfel cum s-a confirmat de
către Curtea de Justiție, să aibă în continuare
posibilitatea de a lua măsuri pentru protejarea drepturilor
lucrătorilor, inclusiv posibilitatea de a-și chema membrii la
grevă și de a ordona boicoturi sau blocaje pentru a proteja
interesele și drepturile lucrătorilor și pentru a asigura
protejarea locurilor de muncă sau a condițiilor de muncă și
de încadrare în muncă, cu condiția respectării legislației
și practicilor naționale și ale Uniunii Europene.
Libertățile
economice — restricții – protecția drepturilor lucrătorilor
Libertatea de stabilire și libertatea de
a presta servicii fac parte din principiile fundamentale ale dreptului UE. O
restricție privind aceste libertăți nu ar putea fi admisă
decât dacă urmărește un obiectiv legitim compatibil cu tratatul
și dacă se justifică prin motive imperative de interes general.
În acest caz, aceasta trebuie să fie de natură să asigure
realizarea obiectivului urmărit și să nu
depășească ceea ce este necesar pentru ca acesta să fie
atins.
Protecția lucrătorilor, în special
protecția socială și protecția drepturilor acestora, precum
și dorința de a evita perturbările de pe piața forței
de muncă au fost recunoscute ca fiind motive imperative de interes
general, care justifică restricții asupra exercitării
libertăților fundamentale consacrate de dreptul UE.
În plus, Curtea a recunoscut că statele
membre dispun de o marjă de apreciere și de discreție în ceea ce
privește prevenirea obstacolelor rămase în calea libertății
de circulație, care rezultă din comportamentul actorilor
privați.
În rezumat, libertățile economice
și drepturile fundamentale, precum și exercitarea efectivă a
acestora, pot fi prin urmare supuse unor restricții și limitări.
2.           REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU
PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI
2.1.        Consultarea
părților interesate
Astfel cum s-a
menționat anterior, în 2007 și 2008, hotărârile Curții în
cauzele Viking-Line, Laval, Rüffert și Comisia/Luxemburg au alimentat o
dezbatere intensă privind, în special, consecințele
libertății de a presta servicii și ale libertății de stabilire
pentru protecția drepturilor lucrătorilor, precum și rolul
sindicatelor în protejarea drepturilor lucrătorilor în situații
transfrontaliere.
Sindicatele
europene consideră că aceste hotărâri sunt antisociale. Acestea
doresc ca legislația să fie modificată pentru a clarifica
situația juridică și pentru a împiedica judecătorii de a
lua în viitor hotărâri împotriva a ceea ce sindicatele estimează a fi
interesele lucrătorilor. În acest scop, ele au prezentat două
cereri-cheie:
–
o revizuire a Directivei privind detașarea
lucrătorilor (Directiva 96/71/CE) pentru a include o trimitere la
principiul „egalității de remunerare pentru aceeași muncă”
și pentru a permite „statului membru gazdă” să aplice
condiții mai favorabile decât condițiile de muncă și de
încadrare în muncă de bază menționate la articolul 3 alineatul
(1) din directivă;
–
introducerea în tratat a unui „protocol privind
progresul social” pentru a acorda prioritate drepturilor sociale fundamentale
asupra libertăților economice.
Alte
părți interesate au un punct de vedere diferit. BusinessEurope a salutat
favorabil clarificarea adusă de hotărârile Curții și
consideră inutilă revizuirea directivei. Multe state membre au
exprimat o opinie similară. Unele state membre (SE, DE, LU și DK)
și-au modificat legislația pentru a se conforma hotărârilor.
În octombrie 2008, Parlamentul European a
adoptat o rezoluție prin care se face apel la toate statele membre să
asigure punerea în aplicare corespunzătoare a Directivei privind
detașarea lucrătorilor și care solicită Comisiei să nu
excludă o revizuire parțială a directivei după ce a evaluat
în detaliu problemele și provocările[21].
În același timp, acesta a subliniat că libertatea de a presta
servicii, este „una din pietrele de temelie ale proiectului european […]
aceasta ar trebui să fie echilibrată, pe de o parte din perspectiva
drepturilor fundamentale și a obiectivelor sociale stabilite în tratate
și, pe de alta, din perspectiva dreptului partenerilor publici și
sociali de a asigura nediscriminarea, egalitatea de tratament și
îmbunătățirea condițiilor de viață și de
muncă”[22].
La data de 2 iunie 2010, Comisia pentru ocuparea forței de muncă
și afaceri sociale a organizat o audiere a trei experți (reprezentând
Comisia, CES și FI) în cursul căreia deputații
socialiști-democrați, de stânga și ecologiști din
Parlamentul European au solicitat Comisiei să ia măsuri într-un sens
foarte apropiat de propunerile CES.
La invitația comună din partea
comisarului Špidla și a ministrului Bertrand (în calitate de
președinte al Consiliului), la Forumul din octombrie 2008, partenerii sociali
europeni au convenit să analizeze împreună consecințele
hotărârilor Curții în contextul mobilității și a
globalizării. În martie 2010[23],
partenerii sociali europeni au emis un raport privind consecințele
hotărârilor CEJ. Documentul a expus importante divergențe de opinie.
În timp ce BusinessEurope s-a opus revizuirii directivei (dar acceptă
necesitatea clarificării anumitor aspecte legate de punerea sa în
aplicare), CES dorește ca aceasta să fie modificată în
profunzime.
În 2010, Comitetul Economic și Social
European a adoptat un aviz privind „Dimensiunea socială a pieței
unice”[24],
solicitând o punere în aplicare mai eficace a Directivei 96/71 și care
își exprimă suportul pentru o inițiativă a Comisiei care
clarifică obligațiile juridice ale autorităților
naționale, întreprinderilor și lucrătorilor, inclusiv o
revizuire parțială a directivei. Avizul încurajează, de
asemenea, Comisia să excludă dreptul la grevă din domeniul de
aplicare al pieței unice și să exploreze ideea unui „Interpol
social european”, care să susțină activitățile
inspectoratelor de muncă din diversele state membre.
În raportul său intitulat „O nouă
strategie pentru piața unică” Profesorul Monti, recunoscând
controversa alimentată de hotărârile Curții, recomandă:
–
clarificarea punerii în aplicare a Directivei
privind detașarea lucrătorilor și consolidarea diseminării
informațiilor cu privire la drepturile și obligațiile
lucrătorilor și ale întreprinderilor, cooperarea administrativă și
sancțiunile în cadrul liberei circulații a persoanelor și a
prestării transfrontaliere de servicii;
–
introducerea unei dispoziții care să
permită garantarea dreptului la grevă, inspirată din articolul 2
din Regulamentul (CE) nr. 2679/98 al Consiliului (așa-numitul „Regulament
Monti II”) precum și a unui mecanism de soluționare amiabilă a
conflictelor de muncă în legătură cu aplicarea directivei.
În octombrie 2010, Comisia a lansat o
consultare publică privind modalitățile de a revigora piața
unică, prin comunicarea sa intitulată „Către un Act privind
piața unică - Pentru o economie socială de piață cu
grad ridicat de competitivitate - 50 de propuneri pentru optimizarea muncii, a
activităților comerciale și a schimburilor reciproce”[25]. Aceasta a prezentat două
propuneri (numerele 29 și 30) concepute pentru a restabili încrederea
și susținerea cetățenilor, una privind echilibrul între
drepturile sociale fundamentale și libertățile economice și
una privind detașarea lucrătorilor.
–
Propunerea 29: „Pe baza noii sale strategii pentru punerea în aplicare efectivă a
Cartei drepturilor fundamentale de către Uniunea Europeană, Comisia
va garanta luarea în considerare a drepturilor garantate de Cartă,
inclusiv dreptul de a desfășura acțiuni colective. …’
–
Propunerea 30: „În 2011, Comisia va adopta o propunere legislativă având ca scop
ameliorarea implementării directivei privind detașarea
lucrătorilor, care va putea să includă sau să fie
completată de o clarificare a exercitării drepturilor sociale
fundamentale în contextul libertăților economice ale pieței
unice.”
Consultarea publică a arătat că
aceste măsuri suscită un interes enorm și beneficiază de
sprijin din partea sindicatelor, cetățenilor și a ONG-urilor.
Propunerea 29 privind punerea efectivă în
aplicare a Cartei drepturilor fundamentale și evaluarea impactului social este
considerată de 740 din peste 800 de respondenți a fi una din
chestiunile cele mai importante.
Partenerii sociali europeni și-au
susținut, în răspunsurile la consultare, pozițiile
obișnuite. CES a reiterat cererea sa pentru un „protocol privind progresul
social” de modificare a tratatului și a susținut că Comisia ar
trebui nu doar să clarifice și să
îmbunătățească punerea în aplicare a directivei privind
detașarea lucrătorilor, dar și să o revizuiască în
profunzime. BusinessEurope a susținut abordarea Comisiei pentru o mai
bună punere în aplicare și respectare a directivei existente.
Ideea unui așa-numit regulament Monti II
a fost considerată de CES ca un pas pozitiv în direcția cea bună
(în plus, mai multe sindicate naționale l-au menționat în mod expres
în răspunsurile lor) pe lângă adoptarea unui protocol privind
progresul social. Contribuția BusinessEurope nu face o declarație
tranșantă, dar pare să pună sub semnul întrebării
valoarea adăugată a unui astfel de regulament, indicând în mod clar
că acesta nu ar trebui să pună în discuție excluderea
dreptului la grevă dintre competențele UE.
În urma dezbaterii publice pe scară
largă și pe baza contribuțiilor furnizate în cursul dezbaterii
publice, Comisia a adoptat Comunicarea „Actul privind piața unică -
Douăsprezece pârghii pentru stimularea creșterii și
întărirea încrederii”, la 13 aprilie 2011[26].
Printre cele douăsprezece acțiuni cheie incluse în capitolul privind
coeziunea socială se află inițiativele legislative privind
detașarea lucrătorilor: „legislație menită să
amelioreze și să consolideze transpunerea, aplicarea și
respectarea în practică a Directivei privind detașarea
lucrătorilor, cuprinzând măsuri de prevenire și
sancționare a oricărui abuz și eludare a normelor aplicabile,
însoțită de o legislație ce are ca scop să clarifice
exercitarea libertății de stabilire și a libertății de
prestare a serviciilor împreună cu drepturile sociale fundamentale.”

În urma adoptării „Actului privind
piața unică”, Parlamentul European a adoptat trei rezoluții la 6
aprilie 2011[27].
Cu toate acestea, spre deosebire de problemele mai generale ale
mobilității (și transferabilitatea drepturilor de pensie),
detașarea lucrătorilor nu s-a numărat printre
prioritățile-cheie identificate.
În schimb, detașarea lucrătorilor
și libertățile economice fac parte din prioritățile
identificate de Comitetul Economic și Social European[28].
În concluziile sale privind
prioritățile pentru relansarea pieței unice, Consiliul:
‘14. CONSIDERĂ că punerea în
practică și aplicarea corectă a Directivei privind
detașarea lucrătorilor pot contribui la o mai bună
protecție a drepturilor lucrătorilor detașați, pot asigura
un grad sporit de claritate în privința drepturilor și
obligațiilor întreprinderilor prestatoare de servicii, precum și ale
autorităților naționale, și pot contribui la prevenirea
eludării normelor aplicabile; în plus, CONSIDERĂ că este
necesară o claritate sporită în privința exercitării
libertății de stabilire și a libertății de prestare a
serviciilor împreună cu drepturile sociale fundamentale;[29]”
Conferința privind drepturile sociale
fundamentale și detașarea lucrătorilor (27-28 iunie 2011) a
reunit miniștri, parteneri sociali, reprezentanți ai
instituțiilor UE și cadre universitare în scopul examinării
opțiunilor de reglementare disponibile și a conținutului posibil
al inițiativelor legislative precum și pentru a contribui la
identificarea soluțiilor fezabile[30].
Aceasta a fost destinată să contribuie, prin intermediul unui proces
deschis de dezbatere constructivă, la o viziune mai bine
împărtășită și să prezinte rezultatele studiilor
recente.
Mai mult, Declarația de la Cracovia[31] a reafirmat faptul că
furnizarea de servicii transfrontaliere și mobilitatea lucrătorilor
detașați constituie elemente esențiale ale pieței unice.
Simplificarea furnizării temporare de servicii transfrontaliere ar trebui
să meargă mână în mână cu garanția unui nivel de
protecție adecvat pentru lucrătorii detașați într-un alt
stat membru pentru a presta aceste servicii.
2.2         Evaluarea
impactului
În conformitate cu politica pentru o mai
bună legiferare, Comisia a efectuat o evaluare a impactului pentru un
număr de alternative strategice pe baza unui studiu extern[32].
Sursele identificate ale problemelor sunt
grupate în jurul a patru rubrici, problema nr. 4 („tensiuni între libertatea de
a furniza servicii/libertatea de stabilire și sistemele naționale de
relații de muncă) fiind direct relevante pentru prezenta propunere.
Jurisprudența Curții, interpretând directiva și dispozițiile
tratatului, în cauzele Viking și Laval, a pus în evidență
tensiunile subiacente între libertatea a presta servicii și dreptul de
stabilire, pe de o parte, și exercitarea drepturilor fundamentale, cum ar
fi dreptul la negocieri colective și dreptul de a desfășura
acțiuni sindicale, pe de altă parte. În special, aceste hotărâri
au fost percepute de către sindicate ca impunând o examinare a
acțiunilor sindicale de către UE sau instanțele naționale
ori de câte ori ele ar putea afecta sau ar putea fi în detrimentul
exercitării libertății de a presta servicii sau a
libertății de stabilire. Aceste percepții au condus în trecutul
recent la efecte „colaterale negative”, ilustrate prin câteva litigii
industriale transnaționale. Importanța acestei probleme a fost
evidențiată în Raportul Comitetului de experți pentru aplicarea
convențiilor și recomandărilor din cadrul OIM din 2010 care a
exprimat „motive serioase de îngrijorare” cu privire la limitările
practice privind exercitarea efectivă a dreptului la grevă impuse prin
jurisprudența CJUE. Dreptul la grevă este consacrat prin
Convenția OIM nr. 87, care a fost semnată de toate statele membre ale
UE.
Opțiunile de politică pentru a
aborda cauzele subiacente ale acestei probleme cuprind un scenariu de
referinţă (opțiunea 5), o intervenție fără
caracter legislativ (opțiunea 6) și o intervenție
reglementară la nivelul UE (opțiunea 7).
Opțiunile 6 și 7 au fost evaluate
având ca reper scenariul de referinţă, ținând seama de
capacitatea acestora de a face față factorilor care stau la baza
problemei 4 identificate și la realizarea obiectivelor generale, și
anume dezvoltarea durabilă a pieței unice, bazată pe o economie
socială de piață cu grad ridicat de competitivitate, libertatea
de a presta servicii și promovarea unor condiții de
concurență echitabile, îmbunătățirea condițiilor
de viață și de muncă, respectul pentru diversitatea
sistemelor de relații profesionale în statele membre, precum și
promovarea dialogului între partenerii sociali. În plus, acestea au fost
analizate în raport cu obiective mai specifice și operaționale
privind în special îmbunătățirea securității juridice
în ceea ce privește echilibrul între drepturile sociale și
libertățile economice, în special în contextul detașării
lucrătorilor. Bazată pe strategia pentru aplicarea efectivă a
Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, evaluarea impactului a
servit la identificarea drepturilor fundamentale care ar putea fi afectate,
gradul de interferență cu dreptul în chestiune și necesitatea
și proporționalitatea acestei interferențe din punctul de vedere
al opțiunilor de politică și al obiectivelor vizate[33].
Evaluarea impactului identifică efectele
economice și sociale negative din cadrul scenariului de
referinţă. Menținerea unei insecurități juridice ar
putea antrena pentru piața unică o pierdere din sprijinul unei
importante părți a părților interesate și ar crea un
mediu de afaceri ostil pentru întreprinderi, care ar putea să fie
însoțit de comportamente protecționiste. Riscul de acțiuni în
despăgubire și îndoielile cu privire la rolul instanțelor
naționale ar putea împiedica sindicatele să își exercite dreptul
la grevă. Acest lucru ar crea un impact negativ asupra protecției
drepturilor lucrătorilor și asupra articolului 28 din Carta
drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Opțiunile 6 și 7 ar avea
repercusiuni economice și sociale pozitive, dat fiind că ele reduc
domeniul de aplicare al insecurității juridice. Impactul pozitiv al
opțiunii 7 ar fi mai semnificativ, întrucât o intervenție
legislativă (regulament) garantează o mai mare securitate
juridică decât o abordare juridică fără caracter
obligatoriu (opțiunea 6). Un mecanism de alertă ar avea un impact
pozitiv suplimentar. În plus, o intervenție legislativă ar exprima o
abordare politică mai angajată din partea Comisiei pentru a
răspunde la o problemă percepută cu mare îngrijorare de
către sindicate și de către o parte din Parlamentul European.
Opțiunea preferată pentru a face
față cauzelor subiacente problemei 4 este opțiunea 7.
Această soluție este considerată ca fiind cea mai eficientă
și eficace pentru a urmări obiectivul specific „reducerea tensiunilor
dintre sistemele naționale de relații profesionale și libertatea
de a presta servicii ” și cea mai coerentă în ceea ce privește
obiectivele generale. Ea constituie, prin urmare, baza prezentei propuneri.
Proiectul de evaluare a impactului a fost
analizat în două rânduri de Comitetul de evaluare a impactului (CEI)
și recomandările sale de îmbunătățire au fost
integrate în raportul final. Avizul CEI, precum și evaluarea finală a
impactului și rezumatul acesteia sunt publicate împreună cu prezenta
propunere.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII
3.1.        Context
general – rezumatul măsurii propuse
Cauzele ajunse în fața Curții de
Justiție la care se face referire mai sus au evidențiat distanțele
care există între piața unică și dimensiunea socială
în două moduri. În primul rând, cazurile au pus în lumină necesitatea
de a asigura un just echilibru între, pe de o parte, exercitarea dreptului
sindicatelor de a desfășura acțiuni colective, inclusiv dreptul
la grevă, și, pe de altă parte, libertatea de stabilire și
libertatea de a presta servicii, care reprezintă libertăți
economice consacrate în tratat. În al doilea rând, acestea au dat naștere
la întrebarea dacă directiva privind detașarea lucrătorilor
continuă să furnizeze o bază adecvată pentru a proteja
drepturile lucrătorilor date fiind condițiile din domeniul social
și condițiile de încadrare în muncă diferite de la un stat
membru la altul. În special, aplicarea și punerea sa în practică au
fost puse sub semnul întrebării.
Așa cum se indică în raportul
profesorului Monti menționat anterior, cele două aspecte sunt strâns
legate, dar necesită strategii diferite de reconciliere între piața
unică și cerințele sociale. Așa cum se subliniază în
Strategia pentru aplicarea efectivă a Cartei drepturilor fundamentale de
către Uniunea Europeană, persoanele trebuie să poată
valorifica efectiv drepturile consacrate în Cartă atunci când se află
într-o situație reglementată de dreptul Uniunii[34]. De asemenea, clarificarea
acestor aspecte nu ar trebui să fie lăsată pe seama unor
viitoare litigii aduse în fața instanțelor naționale sau CEJ[35]. De asemenea, dreptul sau
libertatea de a intra în grevă nu ar trebui să se reducă la un
simplu slogan sau la o metaforă juridică.
Prin urmare, prezenta propunere face parte
dintr-un pachet de măsuri. Împreună cu propunerea pentru o
directivă de punere în aplicare, ea constituie o intervenție bine
orientată pentru a clarifica interacțiunea între exercitarea
drepturilor sociale și exercitarea libertății de stabilire
și de prestare a serviciilor consacrate în tratat pe teritoriul UE, în
conformitate cu unul dintre obiectivele esențiale ale tratatului, o
„economie socială de piață cu grad ridicat de competitivitate”,
fără a schimba totuși jurisprudența Curții.
Obiectivul prezentei propuneri este de a
defini mai clar principiile generale și normele aplicabile la nivelul UE
în ceea ce privește exercitarea dreptului fundamental de a
desfășura acțiuni colective în contextul libertății de
a presta servicii și libertății de stabilire, inclusiv
necesitatea de a reconcilia în practică aceste drepturi și
libertăți în situațiile transfrontaliere. Sfera sa de aplicare
acoperă nu numai detașarea temporară a lucrătorilor în alt
stat membru în scopul prestării transfrontaliere a serviciilor, ci și
orice proiect de restructurare și/sau delocalizare care implică mai
mult de un stat membru.
3.2.        Temei
juridic
Articolul 352 din TFUE (a cărui utilizare
este rezervată pentru situațiile în care tratatele nu conferă
competențele necesare pentru a pune în aplicare acțiunile necesare,
în conformitate cu politicile definite în tratate, în vederea atingerii unuia
dintre obiectivele tratatelor) constituie temeiul juridic adecvat pentru
măsura propusă.
Se consideră că un regulament este
instrumentul juridic cel mai potrivit pentru a clarifica principiile generale
și normele aplicabile la nivel european pentru a reconcilia exercitarea
drepturilor fundamentale cu libertățile economice în situații
transfrontaliere. Aplicabilitatea directă a unui regulament va reduce
complexitatea legislativă și va oferi o securitate juridică mai
mare celor care intră sub incidența legislației pe teritoriul
Uniunii, prin clarificarea normelor aplicabile într-o manieră mai
uniformă. Claritatea și simplitatea reglementării sunt deosebit
de importante pentru IMM-uri. Acest lucru nu a putut fi realizat printr-o
directivă care, prin însăși natura sa, are caracter obligatoriu
doar în ceea ce privește rezultatele ce trebuie obținute, lăsând
la latitudinea autorităților naționale alegerea formei și a
metodelor.
3.3.        Principiile
subsidiarității și proporționalității
Având în vedere lipsa unor dispoziții
explicite în tratat pentru competențele necesare, prezentul regulament se
bazează pe articolul 352 din TFUE.
Articolul 153 alineatul (5) din Tratatul
privind funcționarea UE exclude dreptul la grevă din gama de aspecte
care pot fi reglementate în întreaga UE prin stabilirea unor standarde minime
prin intermediul directivelor. Cu toate acestea, hotărârile Curții au
arătat în mod clar că faptul că articolul 153 nu se aplică
dreptului la grevă nu semnifică, prin urmare, că acțiunile
colective sunt excluse din domeniul de aplicare a dreptului UE.
Obiectivul regulamentului, care constă în
definirea mai clară a principiilor generale și normelor UE aplicabile
exercitării dreptului fundamental de a desfășura acțiuni
colective, în cadrul libertății de a presta servicii și
libertății de stabilire, inclusiv necesitatea de a le reconcilia în
practică la nivel transfrontalier, necesită măsuri la nivelul
Uniunii Europene și nu poate fi îndeplinit de către statele membre în
mod individual.
Mai mult, în conformitate cu tratatul, orice
inițiativă în acest domeniu va trebui să respecte nu doar
autonomia partenerilor sociali, ci și diferitele modele sociale și
diversitatea sistemelor de relații profesionale în statele membre.
În ceea ce privește conținutul
propunerii, acesta garantează, de asemenea, respectarea principiului
subsidiarității recunoscând rolul pe care îl joacă
instanțele naționale în stabilirea faptelor și verificând
dacă acțiunile urmăresc obiective de interes legitim, sunt
potrivite pentru atingerea acestor obiective și nu depășesc ceea
ce este necesar pentru a le atinge. De asemenea, acesta recunoaște importanța
legislației și procedurilor naționale existente pentru
exercitarea dreptului la grevă, inclusiv instituțiile alternative de
soluționare a litigiilor existente, care nu vor fi modificate nici
afectate. Într-adevăr, propunerea nu creează un mecanism pentru
soluționarea amiabilă a conflictelor de muncă la nivel
național cu scopul de a introduce o formă de control
prejurisdicțional asupra acțiunilor Uniunii (așa cum a sugerat
în 2010 Raportul Monti) și se limitează la definirea rolului
mecanismelor alternative de soluționare amiabilă a litigiilor care
există în mai multe state membre.
Prezenta propunere nu depășește
ceea ce este necesar pentru îndeplinirea obiectivelor avute în vedere.
3.4.        Explicarea
detaliată a propunerii
3.4.1.     Obiectul
și așa-numita clauză Monti
Pe lângă descrierea obiectivelor
regulamentului, articolul 1 conține ceea ce este adesea menționat
drept „clauza Monti”. Articolul combină textul de la articolul 2 din
Regulamentul (CE) nr. 2679/98[36]
al Consiliului și articolul 1 alineatul (7) din Directiva privind
serviciile[37].
El este, de asemenea, în conformitate cu textul unor dispoziții similare,
de exemplu, în recenta propunere de regulament privind competența
judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în
materie civilă și comercială (reformare Bruxelles I)[38] și recent adoptatul
regulament privind dezechilibrele macroeconomice[39].
3.4.2.     Relația
dintre drepturile fundamentale și libertățile economice –
principii generale
Deși reafirmă că nu există
niciun conflict intrinsec între, pe de o parte, exercitarea dreptului
fundamental de a desfășura acțiuni colective și, pe de
altă parte, libertatea de stabilire și libertatea de a presta
servicii enunțate și protejate de tratat, fără o prevalență
a uneia față de cealaltă, articolul 2 recunoaște că
pot apărea situații în care ar putea fi necesar ca exercitarea
acestora să fie reconciliată în cazuri de conflict, în conformitate
cu principiul proporționalității, conform practicilor standard
ale instanțelor și jurisprudenței UE[40].
Faptul că statutul drepturilor
fundamentale și al libertăților în ceea ce privește
stabilirea și prestarea de servicii sunt plasate în general pe un picior
de egalitate implică faptul că aceste libertăți sunt
susceptibile să necesite anumite restricții din motive de
protecție a drepturilor fundamentale. Cu toate acestea, se presupune, de
asemenea, că exercitarea acestor libertăți poate justifica o
restricție în calea exercitării efective a drepturilor fundamentale.
Pentru ca sindicatele să își
exercite în mod eficient drepturile lor colective fără ca
această exercitare să fie împiedicată în practică sau chiar
interzisă de facto, din cauza amenințării introducerii
unor acțiuni în despăgubire pe baza hotărârii Viking-Line din
partea angajatorilor care invocă elemente transfrontaliere[41], ar trebui reamintit că,
în situațiile în care aceste elemente transfrontaliere sunt inexistente
sau ipotetice, se consideră că orice acțiune colectivă sau
sindicală nu constituie o încălcare a libertății de
stabilire sau a libertății de a presta servicii. Acest din urmă
fapt nu afectează conformitatea acțiunilor colective la
legislația și practicile naționale.
Într-adevăr, dacă sindicatele s-ar
confrunta cu un risc de răspundere atât de ridicat în caz de
daune-interese, pe baza unei situații mai curând ipotetice sau a unei
situații în care nu există elemente transfrontaliere, le-ar fi
dificil, dacă nu chiar imposibil, să-și utilizeze dreptul la
grevă în situațiile în care libertatea de stabilire sau libertatea de
a presta servicii nici măcar nu se aplică.
3.4.3.     Mecanisme
de soluționare a litigiilor
Articolul 3 recunoaște rolul și
importanța practicilor naționale existente referitoare la exercitarea
dreptului la grevă în practică, inclusiv instituțiile
alternative existente de soluționare a litigiilor, precum medierea,
concilierea și/sau arbitrajul. Prezenta propunere nu modică aceste
mecanisme de soluționare alternativă a litigiilor existente la nivel
național și nici nu include sau implică obligația de a adopta
astfel de mecanisme pentru acele state membre în care acestea sunt absente. Cu
toate acestea, în cazul statelor membre în care astfel de mecanisme
există, acesta stabilește principiul accesului egal pentru cauzele
transfrontaliere și prevede adaptări de către statele membre
pentru a asigura aplicarea sa în practică.
Propunerea nu propune un mecanism de
soluționare amiabilă a conflictelor de muncă în
legătură cu punerea în aplicare a Directivei privind detașarea
lucrătorilor la nivel național[42].
Un astfel de mecanism ar introduce o formă de control
prejurisdicțional asupra acțiunilor Uniunii, ceea ce nu numai că
ar putea crea sau constitui un obstacol suplimentar pentru exercitarea
efectivă a dreptului la grevă, dar pare, de asemenea, să fie
incompatibil cu articolul 153 alineatul (5) din TFUE, care exclude în mod
explicit competențe legislative în acest domeniu la nivelul UE.
În plus, în conformitate cu articolul 155 din
TFUE, propunerea recunoaște rolul specific pe care îl au partenerii
sociali la nivel european, și îi invită să stabilească,
dacă doresc, orientări pentru modalitățile și
procedurile aplicabile acestor mecanisme de soluționare alternativă.
3.4.4.     Rolul
instanțelor naționale
Articolul 3 alineatul (4) oferă
clarificări mai detaliate privind rolul instanțelor naționale:
în cazul în care, într-un caz concret, exercitarea unui drept fundamental
restricționează o libertate economică, acestea vor trebui
să găsească un echilibru echitabil între drepturile și
libertățile în cauză[43]
și să le reconcilieze. În conformitate cu articolul 52 alineatul (1)
al Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, orice limitare a
exercitării drepturilor și libertăților recunoscute prin
cartă trebuie să fie prevăzută de lege și să
respecte substanța acestor drepturi și libertăți. În plus,
prin respectarea principiului proporționalității, pot fi impuse
restricții numai în cazul în care acestea sunt necesare și numai
dacă răspund efectiv unor obiective de interes general recunoscute de
către Uniune sau necesității protejării drepturilor și
libertăților celorlalți[44].
Curtea de Justiție a recunoscut, de asemenea, faptul că
autoritățile naționale de resort beneficiază de o
largă marjă de apreciere în acest sens. În conformitate cu
jurisprudența Curții, este, așadar, necesar să se
pornească teoretic de la o schemă de evaluare în trei etape, conform
căreia trebuie verificat 1) caracterul adecvat, 2) caracterul necesar
și 3). caracterul proporțional al măsurii în cauză. Un just
echilibru între dreptul fundamental și libertatea fundamentală în
cazul existenței unui conflict este asigurat numai atunci când limitarea
unei libertăți fundamentale printr-un drept fundamental nu
depășește ceea ce este adecvat, necesar și
proporțional pentru realizarea dreptului fundamental. Pe de altă
parte, nici limitarea unui drept fundamental printr-o libertate
fundamentală nu trebuie să depășească ceea ce este
adecvat, necesar și proporțional pentru îndeplinirea
libertății fundamentale”[45].
Acest lucru nu afectează posibilitatea ca
instanța însăși să furnizeze, în cazul în care este necesar,
indicații și precizări unei instanțe naționale cu
privire la elementele care urmează să fie luate în considerare[46].
3.4.5.     Mecanism
de alertă
Articolul 4 stabilește un sistem de
alertă rapidă prin care se solicită statelor membre să
informeze și să notifice statele membre în cauză și Comisia
fără întârziere în cazul unor evenimente sau circumstanțe grave
care cauzează grave perturbări în buna funcționare a pieței
unice sau care antrenează un conflict social major pentru a preveni
și a limita pe cât posibil daunele potențiale.
4.           IMPLICAȚIILE BUGETARE
Propunerea nu are implicații pentru
bugetul UE.
2012/0064 (APP)
Propunere de
REGULAMENT AL CONSILIULUI
privind exercitarea dreptului de a
desfășura acțiuni colective în cadrul libertății de
stabilire și a libertății de a presta servicii
(Text cu relevanță pentru SEE)
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 352,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act
legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere aprobarea Parlamentului
European[47],
hotărând în conformitate cu o
procedură legislativă specială,
întrucât:
(1)       Dreptul
de desfășura acțiuni colective, care este un corolar al
dreptului la negocieri colective, este recunoscut atât prin diverse instrumente
internaționale pe care statele membre le-au semnat sau la care au
cooperat, cum ar fi Carta socială europeană, semnată la Torino,
la 18 octombrie 1961, Convențiile nr. 87 și nr. 98 ale
Organizației Internaționale a Muncii privind libertatea
sindicală și protecția dreptului sindical și negocierea
colectivă, cât și a instrumentelor elaborate de către statele
membre respective la nivelul UE, cum ar fi Carta comunitară a drepturilor
sociale fundamentale ale lucrătorilor, adoptată la reuniunea
Consiliului European de la Strasbourg, la 9 decembrie 1989 și Carta
drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, proclamată la Nisa la 7
decembrie 2000, astfel cum a fost adoptată la Strasbourg, la 12 decembrie
2008, care are aceeași valoare juridică cu cea a tratatelor. De
asemenea, acesta se bucură de o protecție constituțională
în anumite state membre.
(2)       Dreptul
de a desfășura negocieri colective și de a negocia și de a
încheia convenții colective constituie un element inerent al dreptului de
asociere, după cum se prevede la articolul 11 din Convenția pentru
apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale
(denumită în continuare „Convenția”)[48].
(3)       Dreptul
de a întreprinde acțiuni colective a fost, de asemenea, recunoscut de
Curtea de Justiție ca drept fundamental care face parte integrantă
din principiile generale ale dreptului Uniunii a căror respectare o
asigură Curtea[49]. Cu toate acestea, dreptul la grevă nu are
caracter absolut și exercitarea acestui drept poate face obiectul anumitor
condiții și restricții, care pot decurge, de asemenea, și
din constituțiile, legislația și practicile naționale.
(4)       Într-adevăr,
astfel cum reafirmă articolul 28 din Carta drepturilor fundamentale a
Uniunii Europene, dreptul de a desfășura acțiuni colective este
protejat în conformitate cu dreptul Uniunii și cu legislațiile
și practicile naționale.
(5)       În
conformitate cu articolul 152 din Tratatul privind funcționarea Uniunii
Europene, rolul partenerilor sociali la nivelul Uniunii ar trebui să fie
recunoscut și promovat, iar dialogul între aceștia ar trebui
facilitat, ținând seama de diversitatea sistemelor naționale și
respectând autonomia partenerilor sociali.
(6)       Statele
membre își păstrează libertatea de a stabili condițiile
pentru existența și exercitarea drepturilor sociale în discuție. Cu toate acestea, în exercitarea acestei
competențe, statele membre trebuie să respecte legislația
Uniunii, în special dispozițiile tratatului privind libertatea de
stabilire și libertatea de a presta servicii, care sunt principii
fundamentale ale Uniunii consacrate prin tratat.
(7)       O
restricție privind aceste libertăți este justificată numai
în cazul în care aceasta urmărește un obiectiv legitim compatibil cu
tratatul și se justifică prin motive imperative de interes public. În acest context, aceasta trebuie să fie de
natură să asigure realizarea obiectivului urmărit și
să nu depășească ceea ce este necesar pentru ca acesta
să fie atins.
(8)       Protecția
lucrătorilor, în special protecția socială și
protecția drepturilor acestora împotriva dumpingului social, precum
și dorința de a evita perturbările de pe piața forței
de muncă, au fost recunoscute ca fiind motive imperative de interes general
care justifică restricții asupra exercitării
libertăților fundamentale consacrate de dreptul UE.
(9)       Sindicatele
ar trebui să păstreze în continuare capacitatea de a iniția
acțiuni colective pentru a asigura și proteja interesele,
condițiile de angajare și drepturile lucrătorilor, cu
condiția respectării legislației și practicilor statelor
membre și ale Uniunii Europene.
(10)     Atât
libertățile economice și drepturile fundamentale, precum și
exercitarea efectivă a acestora, pot fi, prin urmare, supuse unor
restricții și limitări.
(11)     Ar
putea fi astfel necesară o reconciliere între exercitarea dreptului de a
recurge la acțiuni colective, inclusiv a dreptului sau
libertății de a intra în grevă, și cerințele
referitoare la libertatea de stabilire și la libertatea de a presta
servicii în conformitate cu principiul proporționalității, ceea
ce impune sau implică adesea evaluări complexe din partea
autorităților naționale.
(12)     Orice
limitare a exercitării drepturilor și libertăților
recunoscute prin Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie
să fie prevăzută de lege și să respecte substanța
acestor drepturi și libertăți. Prin respectarea principiului proporționalității, pot fi
impuse restricții numai în cazul în care acestea sunt necesare și
numai dacă răspund efectiv obiectivelor de interes general
recunoscute de Uniune sau necesității protejării drepturilor
și libertăților celorlalți.
(13)     Un
just echilibru între dreptul fundamental și libertatea fundamentală
în cazul existenței unui conflict este asigurat numai atunci când o
restricție impusă printr-un drept fundamental asupra unei
libertăți fundamentale nu depășește ceea ce este
adecvat, necesar și proporțional pentru realizarea dreptului
fundamental respectiv. Pe de
altă parte, nici limitarea unui drept fundamental printr-o libertate fundamentală
nu poate să depășească ceea ce este adecvat, necesar
și proporțional pentru îndeplinirea libertății
fundamentale. Pentru a oferi
securitatea juridică necesară, pentru a evita ambiguitățile
și pentru a împiedica căutarea unilaterală a soluțiilor la
nivel național, este necesar să se clarifice anumite aspecte
referitoare, în special, la exercitarea dreptului de a desfășura
acțiuni colective, inclusiv dreptul la libertatea de a intra în
grevă, precum și măsura în care sindicatele pot apăra
și proteja drepturile lucrătorilor în situații transfrontaliere.
(14)     Rolul
esențial al partenerilor sociali ca actori principali în soluționarea
conflictelor privind relațiile între angajator și angajat este bine
stabilit în timp și ar trebui să fie recunoscut.
În plus, rolul mecanismelor extrajudiciare de
soluționare a litigiilor, precum medierea, conciliere și/sau
arbitrajul, instituite în mai multe state membre, ar trebui recunoscut și
conservat.
(15)     Un
mecanism de notificare și de alertă ar trebui să permită un
schimb rapid și adecvat de informații între statele membre și
Comisie în situații care provoacă perturbări grave în buna
funcționare a pieței interne și/sau pot determina pierderi
serioase persoanelor sau organizațiilor afectate.
(16)     Prezentul
regulament respectă drepturile fundamentale și se conformează
principiilor recunoscute de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene,
mai ales libertatea de întrunire și de asociere (articolul 12), libertatea
de alegere a ocupației și dreptul la muncă (articolul 15),
libertatea de a desfășura o activitate comercială (articolul
16), dreptul la negociere și de a recurge la o acțiune colectivă
(articolul 28), condiții de muncă echitabile și corecte
(articolul 31), dreptul la o cale de atac eficientă și la un proces
echitabil (articolul 47), și trebuie să fie aplicat în conformitate
cu aceste drepturi și principii.
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Obiect
1.           Prezentul
regulament stabilește regulile și principiile generale care se
aplică la nivelul Uniunii cu privire la exercitarea dreptului fundamental
de a desfășura o acțiune colectivă în cadrul
libertății de stabilire și a libertății de a presta
servicii.
2.           Prezentul
regulament nu aduce atingere în niciun fel exercitării drepturilor
fundamentale, așa cum sunt acestea recunoscute în statele membre, inclusiv
dreptului sau libertății de a intra în grevă sau de a recurge la
alte acțiuni care intră sub incidența sistemelor de relații
de muncă specifice din fiecare stat membru, în conformitate cu
legislația și practicile naționale. Acesta nu afectează nici dreptul de a negocia, de a încheia
și de a pune în aplicare convenții colective și de a
desfășura acțiuni sindicale în conformitate cu legislațiile
și practicile naționale.
Articolul 2
Principii
generale
Exercitarea libertății de stabilire
și libertății de a presta servicii consacrate în tratat
respectă dreptul fundamental de a desfășura acțiuni
colective, inclusiv dreptul sau libertatea de a intra în grevă și
invers, exercitarea dreptului fundamental de a desfășura acțiuni
colective, inclusiv dreptul sau libertatea de a intra în grevă,
respectă aceste libertăți economice.
Articolul 3
Mecanisme
de soluționare a litigiilor
1.           Statele
membre care, în conformitate cu legislația, practicile sau tradițiile
naționale, dispun de mecanisme extrajudiciare alternative pentru a
soluționa conflictele de muncă prevăd accesul egal la aceste
mecanisme de soluționare alternative în situațiile în care astfel de
litigii decurg din exercitarea dreptului de a recurge la acțiuni colective,
inclusiv a dreptului sau a libertății de a intra în grevă, în
situațiile transnaționale sau situațiile care au un caracter
transfrontalier în contextul exercitării libertății de stabilire
sau în conformitate cu libertatea de a presta servicii, inclusiv aplicarea
Directivei 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16
decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul
prestării de servicii[50].
2.           Fără
a aduce atingere alineatului (1), partenerii sociali la nivel european pot,
acționând în limita domeniului de aplicare a drepturilor,
competențelor și rolurilor lor instituite prin tratat, să
încheie acorduri la nivelul Uniunii sau să stabilească orientări
cu privire la modalitățile și procedurile de mediere, conciliere
sau a altor mecanisme amiabile sau extrajudiciare de soluționare a
conflictelor care decurg din exercitarea efectivă a dreptului la
acțiuni colective, inclusiv a dreptului sau libertății de a
intra în grevă, în situațiile transnaționale sau situațiile
care prezintă un caracter transfrontalier.
3.           Modalitățile
și procedurile de soluționare extrajudiciară nu pot împiedica
părțile interesate să recurgă la alte căi de atac
pentru soluționarea litigiilor sau conflictelor în cazul în care mecanismele
menționate la alineatul (1) nu conduc la o soluționare după o
perioadă de timp rezonabilă.
4.           Recurgerea
la mecanisme alternative extrajudiciare de soluționare a conflictelor nu
trebuie să aducă atingere rolului instanțelor naționale în
conflictele de muncă în situațiile menționate la alineatul (1),
în special în ceea ce privește evaluarea faptelor și interpretarea
legislației naționale, și, în special în ceea ce privește
domeniul de aplicare a prezentului regulament, să determine dacă
și în ce măsură aceste acțiuni colective, în conformitate
cu normele naționale și dreptul convențiilor colective
aplicabile acestei acțiuni, nu depășește ceea ce este
necesar pentru a atinge obiectivul (obiectivele) urmărit(e),
fără a se aduce atingere rolului și competențelor
Curții de Justiție.
Articolul 4
Mecanism
de alertă
1.           Ori
de câte ori se confruntă cu acte sau circumstanțe grave, care
afectează exercitarea efectivă a libertății de stabilire
sau a libertății de a presta servicii sau care ar putea cauza grave
perturbări bunei funcționări a pieței interne și/sau
care pot cauza prejudicii grave sistemului de relații de muncă,
provoca grave tulburări sociale pe teritoriul său sau pe teritoriul
altor state membre, statul membru în cauză informează de îndată
și notifică statul membru de stabilire sau de origine al
prestatorului de servicii și/sau alte state membre interesate, precum
și Comisia.
2.           Statul
membru (statele membre) în cauză răspunde/răspund în cel mai
scurt termen posibil cererilor de informații din partea Comisiei și a
altor state membre privind natura obstacolului sau riscului. Orice schimb de informații între statele
membre se transmite și Comisiei.
Articolul 5
Intrarea
în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare în
a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al
Uniunii Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu
în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptată la Bruxelles, 21.3.2012.
                                                                       Pentru
Consiliu,
                                                                       Preşedintele
[1]               Hotărârea din 11.12.2007, cauza C-438/05.
[2]               Hotărârea din 18.12.2007, cauza C-341/05.
[3]               Punctul 44 (Viking-Line) și punctul 91 (Laval).
[4]               Punctul 79 (Viking-Line) și punctul 105 (Laval).
[5]               Punctul 77 (Viking-Line); a se vedea punctul 103
(hotărârea Laval).
[6]               Raportul cu privire la activitatea comună a
partenerilor sociali europeni privind hotărârile CEJ în cauzele Viking,
Laval, Rüffert și Luxembourg, 19 martie 2010.
[7]               Ultima parte a primei teze de la punctul 44
(Viking-Line) și de la punctul 91 (Laval).
[8]               Raport intitulat „ O nouă strategie pentru
piața unică ”, prezentat Președintelui Comisiei, 9 mai 2010, p.
68.
[9]               Pe lângă hotărârile Viking-Line și Laval
deja menționate, a se vedea, de asemenea, hotărârile din cauza
Rüffert și Comisia/Luxemburg.
[10]             Articolul 9 din TFUE.
[11]             Articolul 6 din TUE.
[12]             Avizul Comitetului Economic și Social European
privind „Dimensiunea socială a pieței interne” (aviz din proprie
inițiativă) raportor: dl Janson, JO 2011 C44/90.
[13]             Cum ar fi Carta socială europeană, semnată
la Torino, la 18 octombrie 1961, la care, în plus, se face o trimitere
expresă la articolul 151 din TFUE – și Convenția nr. 87 din 9
iulie 1948 a Organizației Internaționale a Muncii privind libertatea
sindicală și protecția dreptului sindical.
[14]             Cum ar fi Carta comunitară a drepturilor sociale
fundamentale ale lucrătorilor, adoptată la reuniunea Consiliului
European desfășurată la Strasbourg, la 9 decembrie 1989,
menționată, de asemenea, la articolul 151 din TFUE.
[15]             JO C 364/2000, p. 1.
[16]             A se vedea articolul 6 din Tratatul privind Uniunea
Europeană.
[17]             Prin trimiterea generală la Cartă, care
figurează la articolul 6 din Tratatul privind Uniunea Europeană,
dreptul la negocieri colective este astfel de acum înainte integrat în mod
explicit în dreptul primar (a se vedea concluziile avocatului Trstenjak în
cauza C-271/08, Comisia/Germania, punctul 79).
[18]             Hotărârea CEDO 12 noiembrie 2008, în cauza Demir,
punctele 153/154 în legătură cu punctul 145.
[19]             Hotărârea CEDO, 27 aprilie 2010, cazul Vördur
Olaffson/Islanda, punctul 74/75.
[20]             A se vedea, de exemplu, hotărârea din 21.4.2009 în
cauza Enerji Yapi-Yol Sen/Turcia (68959/01), punctul 32.
[21]             Rezoluția din 22 octombrie 2008 referitoare la
provocările cu care se confruntă acordurile colective în UE
[2008/2085(INI)] punctele 25 și 30.
[22]             Punctul 1; a se vedea, de asemenea, punctele 17 și
31.
[23]             Textul a fost prezentat în cursul Conferinței Oviedo
organizată în martie 2010 de președinția spaniolă.
Dezbaterile au arătat din nou divergențele de opinie dintre
părțile interesate.
[24]             Avizul 2011/C 44/15.
[25]             COM (2010) 608 final/2, 11.11.2010.
[26]             COM(2011) 206 final
[27]             Rezoluția referitoare la piața unică pentru
întreprinderi și creștere economică [2010/2277 (INI)], o
piață unică pentru europeni [2010/2278 (INI)], și
guvernanță și parteneriat în cadrul pieței unice [2010/2289
(INI)].
[28]             Aviz al dnei Federspiel, dui Siecker și dlui Voles,
INT 548, 15 martie 2011.
[29]             A 3094-a ședință a Consiliului
Competitivitate, Bruxelles, 30 mai 2011.
[30]             A se vedea, pentru mai multe informații, discursuri
principale și documente conexe:
http://ec.europa.eu/social/main.jsp?langId=en&catId=471&eventsId=347&furtherEvents=yes.
[31]             Forum privind piața unică, Cracovia, 3-4
octombrie 2011, în special alineatul (5) din declarație și punctul 5
din concluziile operaționale.
[32]             Contract-cadru multiplu VT 2008/87, studiu pregătitor
pentru evaluarea impactului privind posibila revizuire a cadrului legislativ
referitor la detașarea lucrătorilor în contextul prestărilor de
servicii, (VT/2010/126).
[33]             COM(2010) 573 final, p. 6-7
[34]             COM(2010) 573 final.
[35]             Raportul Monti menționat mai sus, p. 69.
[36]             Regulamentul din 7 decembrie 1998 al Consiliului privind
funcționarea pieței interne în legătură cu libera
circulație a mărfurilor între statele membre (JO L 337/8,
12.12.1998).
[37]             Directiva 2006/123, JO L 376/36 din 27.12.2006; a se vedea
considerentul 22 din Directiva 96/71/CE.
[38]             COM (2010) 748 final, 14.12.2010, articolul 85.
[39]             Articolul 1 alineatul (3) ultima teză, Regulamentul
(UE) nr. 1176/2011 din 16 noiembrie 2011 privind prevenirea și corectarea
dezechilibrelor macroeconomice, JO L 306/25 din 23.11.2011.
[40]             Avizul AG Cruz Villalon în cauza C-515/08, dos Santos
Palhota e.a., punctul 53. A se vedea hotărârea CEJ în cauza C-438/05,
Viking-Line, punctul 46, cauza C-341/05, Laval, punctul 94 și cauza
C-271/08, Comisia/Germania, punctul 44. A se vedea și discursul Prof. Dr.
M. Schlachter în fața unui panel de experți „Reconcilierea între
drepturile sociale fundamentale și libertățile economice”
http://ec.europa.eu/social/main.jsp?langId=en&catId=471&eventsId=347&furtherEvents=yes.
[41]             Pentru mai multe detalii, a se vedea raportul Comitetului
de experți al OIM privind această cauză, disponibil la adresa:
http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---relconf/documents/meetingdocument/wcms_123424.pdf,
precum și „The dramatic implications of Demir and Baykara”, K.
Ewing și J. Hendy QC, Industrial Law Journal, Vol. 39, nr. 1,
martie 2010, p. 2-51, în special paginile 44-47.
[42]             Așa cum recomandă raportul Monti.
[43]             A se vedea Avizul AG Trstenjak în cauza C-271/08,
Comisia/Germania, punctele 188–190. A se vedea, de asemenea, cu titlu mai
general C. Barnard, „Proportionality and collective action”, ELR 2011.
[44]             Avizul AG Cruz Villalon în cauza C-515/08, dos Santos
Palhota e.a., punctul 53. A se vedea hotărârea CEJ 12.10.2004, cauza
C-60/03, Wolff & Müller, punctul 44.
[45]             Avizul AG Trstenjak în cauza C-271/08, punctul 190.
[46]             A se vedea hotărârea 11.12.2007, cauza C-438/05,
Viking-Line, punctele 80 și urm.
[47]             JO C , , p. .
[48]             Hotărârea CEDO, 12 noiembrie 2008, Demir.
[49]             Hotărârile din 11 decembrie 2007, cauza C-438/05,
Viking-Line, punctul 44, și din 18 decembrie 2007, cauza C-341/05, Laval,
punctul 91.
[50]             JO L 18/1, 21.1.1997.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 10.1.2017
            COM(2017) 4 final
            2017/0001(NLE)
            Propunere de
            REGULAMENT AL CONSILIULUI
            de modificare a Regulamentului (UE) 2016/1903 privind stabilirea, pentru anul 2017, a posibilităților de pescuit pentru anumite stocuri de pește și grupuri de stocuri de pește aplicabile în Marea Baltică

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               În cadrul reuniunii sale din 10-11 octombrie 2016, Consiliul, prin Regulamentul (UE) 2016/1903 al Consiliului, a stabilit posibilitățile de pescuit pentru cod în vestul Mării Baltice (subdiviziunile 22-24) în 2017, pe baza și în conformitate cu planul de gestionare multianual pentru Marea Baltică [Regulamentul (UE) 2016/1139] și pentru a asigura revenirea rapidă a stocului respectiv la niveluri mai mari decât nivelul care asigură producția maximă durabilă (MSY). În conformitate cu articolul 5 alineatul (2) din regulamentul respectiv, Consiliul a stabilit capturile totale admisibile (cota) la un nivel compatibil cu o mortalitate prin pescuit sub valoarea punctului MSY. În conformitate cu articolul 5 alineatele (2) și (3) din regulamentul respectiv, Consiliul a decis adoptarea unor măsuri suplimentare pentru a asigura revenirea rapidă a stocului la nivelul respectiv.

               În special, Consiliul a autorizat activitățile de pescuit pentru cota respectivă doar de la 1 la 31 ianuarie și de la 1 aprilie la 31 decembrie 2017. Interzicerea utilizării cotei timp de două luni în cursul sezonului de reproducere a stocului de cod din vestul Mării Baltice va facilita regenerarea rezervelor dincolo de reducerea cantitativă a capturilor, prin îmbunătățirea condițiilor de recrutare ca urmare a unei reproduceri mai puțin perturbate și a unor modificări favorabile ale structurii de vârstă.

               Prin includerea obiectivelor politicii comune în domeniul pescuitului, planul multianual de gestionare pentru Marea Baltică [articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2016/1139] obligă Consiliul să se asigure că activitățile de pescuit asigură condiții de mediu sustenabile pe termen lung și în același timp că sunt coerente cu obiectivul de a realiza beneficii economice, sociale și de ocupare a forței de muncă [articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2013]. Principiul proporționalității prevede că interdicția sezonieră de a pescui se aplică numai în cazul în care este necesară pentru îndeplinirea scopului său, prin protejarea stocului de reproducere.

               Datele științifice indică faptul că zonele de reproducere a codului din vestul Mării Baltice sunt zonele maritime cu o adâncime mai mare de 20 de metri
                  1
               , în timp ce navele de coastă de mici dimensiuni care depind mai ales de capturile de cod pescuiesc și în zone cu adâncimi mai mici de 20 de metri. Analiza efectuată de Comitetul științific, tehnic și economic pentru pescuit (CSTEP) indică faptul că limitarea pescuitului la zonele cu adâncimi mai mici de 20 de metri și doar la navele cu o lungime mai mică de 15 metri nu influențează în mod semnificativ rezultatul simulat privind starea stocului.

               De asemenea, este de remarcat faptul că pe parcursul anului 2015, când navele cu o lungime mai mică de 12 metri au fost excluse de la derogare, fiind supuse totuși unor condiții diferite, presiunea asupra stocului s-a redus semnificativ, iar perioada de încetare a activităților de pescuit și-a atins obiectivul.

               În plus, o interdicție totală a pescuitului ar putea avea un efect nedorit asupra unui alt stoc de cod din Marea Baltică, și anume o creștere a presiunii exercitate de pescuit asupra rezervelor de cod estic.

               În plus, autorizarea pescuitului pentru navele mai mici de 15 metri și în zone cu adâncimi mai mici de 20 de metri va permite unui număr limitat de pescari care practică pescuitul la scară mică să își continue activitățile de pescuit și să obțină un venit mai stabil decât dacă pescuitul ar fi interzis în totalitate.

               Aceste nave pescuiesc și alte specii de pește, prin urmare, interzicerea pescuitului de cod în cazul acestor nave ar limita efectiv pescuitul altor specii, codul reprezentând de obicei o captură accidentală în cadrul respectivelor activități de pescuit.

               Pentru a garanta respectarea cerinței de a nu pescui în zone cu o adâncime mai mare de 20 de metri, numai navele echipate cu sistemul de monitorizare a navelor de pescuit (VMS) ar trebui să aibă dreptul să pescuiască în zonele respective. În conformitate cu articolul 9 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1224/2009, articolul 9 alineatul (5) din același regulament nu ar trebui să se aplice.

               În plus, având în vedere constatările CSTEP, și anume că cea mai importantă măsură de remediere pentru a asigura recuperarea stocului este limitarea capturilor, astfel încât să se asigure respectarea principiului exploatării responsabile a resurselor biologice marine vii, este adecvat să se limiteze aplicarea articolului 15 alineatul (9) din Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 în ceea ce privește stocul de cod din subdiviziunile 22-24, pentru a respecta Regulamentul (UE) 2016/1139.

               2.REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

               Măsura a fost evaluată de CSTEP și, în urma acestei evaluări, a fost adusă în discuție și dezbătută de către statele membre vizate în cadrul Consiliului Agricultură și Pescuit din 12 și 13 decembrie 2016, precum și de statele membre baltice în luna decembrie. Măsura propusă poate fi complet eficace numai în cazul în care aceasta intră în vigoare înaintea datei la care nu este disponibilă nicio posibilitate de pescuit, și anume 1 februarie 2017.

               3.ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

               Modificarea propusă vizează modificarea Regulamentului (UE) 2016/1903, după cum se descrie în continuare.

               Este necesar ca nota de subsol din tabelul referitor la cod din zona: Subdiviziunile 22-24 (COD/3BC+24) inclusă în anexa la Regulamentul (UE) 2016/1903 să fie modificată pentru a reflecta condițiile în care nu pot fi utilizate posibilitățile de pescuit.

               2017/0001 (NLE)

               Propunere de

               REGULAMENT AL CONSILIULUI

               de modificare a Regulamentului (UE) 2016/1903 privind stabilirea, pentru anul 2017, a posibilităților de pescuit pentru anumite stocuri de pește și grupuri de stocuri de pește aplicabile în Marea Baltică

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 43 alineatul (3),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Regulamentul (UE) 2016/1903 al Consiliului stabilește posibilitățile de pescuit pentru cod din subdiviziunile ICES 22-24 („stocul de cod din vestul Mării Baltice”) pentru perioada de la 1 ianuarie până la 31 ianuarie și de la 1 aprilie la 31 decembrie 2017.

               (2)În decembrie 2016, Comitetul științific, tehnic și economic pentru pescuit (CSTEP) a publicat o evaluare științifică privind impactul încetării activităților de pescuit pentru stocul de cod din vestul Mării Baltice în perioada cuprinsă între 1 februarie și 31 martie 2017.  Comitetul a confirmat că încetarea activităților de pescuit va fi benefică pentru stocul respectiv.

               (3)Încetarea prevăzută în Regulamentul (UE) 2016/1903 se aplică, de asemenea, pescuitului de cod de către navele de pescuit cu o lungime mai mică de 15 metri în zonele cu o adâncime mai mică de 20 de metri.  Cu toate acestea, evaluarea realizată de CSTEP a menționat că limitarea pescuitului de cod în zonele cu o adâncime mai mică de 20 de metri și pentru navele de pescuit cu o lungime totală mai mică de 15 metri nu contribuie în mod semnificativ la recuperarea stocului în cauză.

               (4)În plus, interzicerea completă a pescuitului în vestul Mării Baltice ar putea avea un efect nedorit asupra altor stocuri de cod din Marea Baltică, în special asupra stocurilor estice, având în vedere posibila deplasare a activităților de pescuit.

               (5) În plus, autorizarea pescuitului pentru navele mai mici de 15 metri și în zone cu adâncimi mai mici de 20 de metri va permite unui număr limitat de pescari să își continue activitățile de pescuit și să pescuiască alte specii decât codul.

               (6)Prin urmare, este proporțional să se acorde navelor cu o lungime totală mai mică de 15 metri dreptul de a pescui în apele cu o adâncime de până la 20 de metri.

               (7)Cu toate acestea, nu ar trebui să se acorde posibilități de pescuit traulelor tractate de două ambarcațiuni, indiferent de lungimea lor, având în vedere capacitatea de pescuit considerabilă a acestor nave.

               (8)Pentru a asigura eficacitatea controlului și monitorizării zonei de pescuit până la adâncimi de 20 de metri, este necesar să se asigure că toate navele în cauză sunt echipate cu un sistem de monitorizare a navelor în conformitate cu articolul 9 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1224/2009.  Prin urmare, articolul 9 alineatul (5) din regulamentul menționat, care permite statelor membre să scutească navele de pescuit cu o lungime totală mai mică de 15 metri de obligația de a fi echipate cu un sistem de monitorizare a navelor, nu ar trebui să se aplice în ceea ce privește pescuitul stocului de cod din vestul Mării Baltice.

               (9)Pentru a asigura exploatarea durabilă a stocului de cod din vestul Mării Baltice, în conformitate cu Regulamentul (UE) 2016/1139, flexibilitatea de la an la an stabilită prin articolul 15 alineatul (9) din Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 în scopul aplicării obligației de debarcare nu ar trebui să se aplice în ceea ce privește stocul respectiv.

               (10)Prin urmare, Regulamentul (UE) 2016/1903 ar trebui modificat în consecință.

               (11)Interzicerea pescuitului de cod în subdiviziunile ICES 22-24 instituită prin Regulamentul (UE) 2016/1903 va intra în vigoare la 1 februarie 2017. Pentru o eficiență deplină, prezentul regulament ar trebui, prin urmare, să se aplice de la aceeași dată și să intre în vigoare în ziua următoare datei publicării sale,

               ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

               Articolul 1

               În anexa la Regulamentul (UE) 2016/1903, rubrica referitoare la codul din subdiviziunile ICES 22-24 se înlocuiește cu următorul text:

                        „Specie:

                        Cod

                        Zona:

                        Subdiviziunile 22-24

                        Gadus morhua

                        (COD/3BC+24)

                        Danemarca

                        2 444

                        Germania

                        1 194

                        Estonia

                        54

                        Finlanda

                        48

                        Letonia

                        202

                        Lituania

                        131

                        Polonia

                        654

                        Suedia

                        870

                        Uniune

                        5 597

                        TAC

                        5 597

                        (1)

                        TAC analitică

                        Articolul 3 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 847/96 nu se aplică.

                        Articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 847/96 nu se aplică.

                        Articolul 15 alineatul (9) din Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 nu se aplică.

                        (1) Această cotă poate fi pescuită de la 1 ianuarie la 31 ianuarie 2017 și de la 1 aprilie la 31 decembrie 2017. Cu toate acestea, navele de pescuit cu o lungime totală mai mică de 15 metri (cu excepția traulelor tractate de două ambarcațiuni) care sunt echipate cu un sistem de monitorizare a navelor în conformitate cu articolul 9 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1224/2009 sunt autorizate să pescuiască această cotă și de la 1 februarie la 31 martie 2017, în zonele cu o adâncime mai mică de 20 de metri. Articolul 9 alineatul (5) din Regulamentul (UE) nr. 1224/2009 nu se aplică.”

               Articolul 2

               Prezentul regulament intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.

               Adoptat la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  Raportul WKBALTCOD 2015 al ICES, p. 19.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 22.7.2015
            COM(2015) 372 final
            2015/0162(NLE)
            Propunere de
            REGULAMENT AL CONSILIULUI
            de modificare a Regulamentului (UE) nr. 407/2010 al Consiliului de instituire a unui mecanism european de stabilizare financiară

               EXPUNERE DE MOTIVE

               Nivelul ridicat de integrare monetară și economică a statelor membre din zona euro și existența unor măsuri specifice consolidate de coordonare economică între acestea, bazate pe articolul 136 din tratat, garantează aplicarea unui tratament ad hoc în cazul furnizării unei asistențe financiare din partea Uniunii.

               În timp ce, pe de o parte, trebuie respectat pe deplin principiul potrivit căruia toate statele membre ale UE ar trebui să susțină angajamentele din bugetul UE, pe de altă parte ar trebui să fie puse în aplicare acorduri adecvate astfel încât să se garanteze că statele membre care nu fac parte din zona euro sunt despăgubite integral în cazul în care nu sunt efectuate plățile datorate în temeiul MESF; neefectuarea acestor plăți ar conduce la utilizarea resurselor din cadrul bugetului UE și/sau la introducerea de către Comisie a unei cereri de resurse suplimentare adresată statelor membre care nu fac parte din zona euro.

               2015/0162 (NLE)

               Propunere de

               REGULAMENT AL CONSILIULUI

               de modificare a Regulamentului (UE) nr. 407/2010 al Consiliului de instituire a unui mecanism european de stabilizare financiară

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 122 alineatul (2),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene
                  1
               ,

               întrucât:

               (1)Nivelul de integrare monetară și economică în zona euro a crescut în ultimii ani, iar orice sprijin financiar care ar fi acordat unui stat membru a cărui monedă este euro ar fi benefic pentru stabilitatea financiară a zonei euro în ansamblul său.

               (2)De asemenea, începând cu momentul instituirii Mecanismului european de stabilizare financiară (MESF), a fost introdus un nou alineat 3 la articolul 136 din tratat (Decizia 2011/199/UE) pentru a preciza condițiile în care statele membre a căror monedă este euro pot institui un mecanism de stabilitate pentru zona euro. Statele membre a căror monedă este euro au instituit Mecanismul european de stabilitate (MES) ca mecanism principal de stabilitate pentru zona euro.

               (3)Mecanismul european de stabilizare financiară poate oferi asistență financiară din partea Uniunii tuturor statelor membre, atunci când sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 122 alineatul (2) din TFUE și în Regulamentul (UE) nr. 407/2010. Cu toate acestea, riscurile aferente unei situații în care un stat membru pierde accesul la piață diferă fundamental în funcție de apartenența sau nu la zona euro a statului membru respectiv. Potențialele efecte colaterale negative sunt considerabil mai mari pentru zona euro, întrucât faptul că un stat membru se confruntă cu dificultăți financiare este de natură să creeze riscuri pentru stabilitatea financiară a zonei euro în ansamblul său.

               (4)MES ar trebui să fie, în majoritatea cazurilor, instrumentul financiar care trebuie utilizat pentru a oferi asistență financiară unui stat membru din zona euro. Cu toate acestea, pot exista situații în care, din motive practice, procedurale sau financiare, se impune utilizarea MESF, în general înainte de acordarea asistenței financiare prin intermediul MES sau în paralel cu aceasta. Situațiile respective garantează transpunerea principiului solidarității consolidate dintre statele membre din zona euro, care este necesar pentru buna funcționare a uniunii monetare, în cadrul mecanismului de asistență financiară utilizat în temeiul dreptului Uniunii.

               (5)În aceste condiții, acordarea unei noi asistențe financiare din partea Uniunii unui stat membru a cărui monedă este euro trebuie să fie condiționată de încheierea unor acorduri care să garanteze că statele membre care nu fac parte din zona euro ar fi despăgubite integral în cazul în care nu s-ar efectua plăți datorate în temeiul MESF; neefectuarea acestor plăți ar duce la utilizarea resurselor din cadrul bugetului UE și/sau la introducerea de către Comisie a unei cereri de resurse suplimentare adresată statelor membre care nu fac parte din zona euro.

               (6)Acest principiu a fost aprobat, la 17 iulie 2015, printr-o declarație comună a Comisiei și a Consiliului.

               (7)Prin urmare, Regulamentul (UE) nr. 407/2010 ar trebui modificat în consecință,

               ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

               Articolul 1

               La articolul 3 din Regulamentul (UE) nr. 407/2010 se adaugă următorul alineat 2a:

               „(2a).
                     În cazul în care statul membru beneficiar este un stat membru a cărui monedă este euro, acordarea asistenței financiare din partea Uniunii este condiționată de dispoziții cu caracter juridic obligatoriu prin care să se garanteze că statele membre care nu fac parte din zona euro sunt despăgubite integral pentru orice prejudicii pe care le pot suferi ca urmare a nerambursării de către statul membru beneficiar a asistenței financiare în conformitate cu termenii acesteia.”

               Articolul 2

               Prezentul regulament intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.

               Adoptat la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  JO C, , p. .


Anunţ juridic important

|

52008PC0129

Propunere de regulament al Consiliului privind deschiderea și modul de gestionare a unor contingente tarifare comunitare autonome la importul anumitor produse pescărești în Insulele Canare  /* COM/2008/0129 final - CNS 2008/0054 */

	[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |Bruxelles, 7.3.2008COM(2008) 129 final2008/0054 (CNS)Propunere deREGULAMENT AL CONSILIULUIprivind deschiderea ș i modul de gestionare a unor contingente tarifare comunitare autonome la importul anumitor produse pescăre ș ti în Insulele Canare(prezentată de Comisie)EXPUNERE DE MOTIVE1. CONTEXTUL PROPUNERII-  Motivele și obiectivele propuneriiArticolul 5 din Regulamentul (CE) nr. 704/2002 al Consiliului din 25 martie 2002 privind suspendarea temporară a drepturilor autonome din Tariful Vamal Comun la importul unui anumit număr de produse industriale, precum și deschiderea și modul de gestionare a contingentelor tarifare comunitare autonome la importul anumitor produse pescărești în Insulele Canare.-  Contextul generalDin 1991 Uniunea Europeană a suspendat parțial sau în totalitate taxele din Tariful Vamal Comun la importul anumitor produse pescărești în Insulele Canare. Situația geografică excepțională a insulelor Canare în ceea ce privește sursele de aprovizionare cu anumite produse pescărești esențiale pentru consumul intern împovărează acest sector cu costuri suplimentare. Acest handicap natural se poate remedia, printre altele, prin suspendarea temporară a taxelor vamale la importul produselor în cauză din țări terțe , în cadrul unor contingentelor tarifare comunitare de un volum corespunzător.-  Dispozițiile existente în domeniul propuneriiRegulamentul (CE) nr. 704/2002, care stătea la baza acordării ajutorului, a expirat la 31 decembrie 2006.-  Coerența cu celelalte politici și obiective ale UniuniiPrezenta propunere privind deschiderea și modul de gestionare a unor contingente tarifare comunitare scutite de taxe vamale este conformă cu articolul 299 alineatul (2) din Tratatul CE, care prevede măsuri specifice privind sprijinirea regiunilor ultraperiferice. Aceasta corespunde, de asemenea, angajamentului pe care Comisia și l-a luat în Comunicarea din 26 mai 2004 privind un parteneriat mai puternic pentru regiunile ultraperiferice [COM(2004) 343 final] de a lua în considerare reducerea sau chiar eliminarea taxelor din Tariful Vamal Comun pentru a permite aprovizionarea cu materii prime, altele decât cele de natură agricolă, în scopul promovării producției în regiunile ultraperiferice.În materie de ajutoare acordate industriei pescuitului din Insulele Canare, contingentele tarifare scutite de taxe vamale propuse trebuie considerate complementare altor măsuri luate în baza articolului 299 alineatul (2) din Tratatul CE, în special regimul de compensare a costurilor suplimentare apărute la comercializarea anumitor produse pescărești din regiunile ultraperiferice [Regulamentul (CE) nr. 791/2007 al Consiliului din 21 mai 2007].2. CONSULTAREA PăRTILOR INTERESATE SI EVALUAREA IMPACTULUI-  Consultarea părților interesateConsultarea părților interesate din sectorul pescuitului din Insulele Canare a avut loc în cadrul rapoartelor întocmite de autoritățile spaniole cu privire la implementarea măsurilor menționate la articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 704/2002. Alte consultări cu autoritățile spaniole au avut loc în prima jumătate a anului 2007 în vederea clarificării conținutului rapoartelor menționate anterior.Autoritățile spaniole au solicitat în mod oficial prelungirea termenului de aplicare a măsurilor menționate anterior la perioada 2007-2013.-  Obținerea și utilizarea expertizeiA se vedea mai sus.-  Evaluarea impactuluiNu s-a prevăzut o evaluare a impactului deoarece propunerea nu reprezintă o inițiativă de politică majoră, ci o prelungire a termenului de aplicare a măsurilor existente.La evaluarea cererii autorităților spaniole de prelungire a termenului de aplicare a măsurilor, serviciile au ținut seama de efectele combinate asupra sectorului pescuitului din Insulele Canare ale contingentelor tarifare propuse și ale dispozițiilor adoptate de Consiliu în mai 2007 privind sprijinirea sectorului pescuitului în regiunile ultraperiferice, în special regimul de compensare a costurilor suplimentare apărute la comercializarea anumitor produse pescărești din Insulele Canare [Regulamentul (CE) nr. 791/2007 al Consiliului din 21 mai 2007].3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII-  Rezumatul acțiunii propuseSe propune deschiderea a două contingente tarifare scutite de taxe vamale la importul anumitor produse pescărești în Insulele Canare pentru perioada 2007-2013.-  Temeiul juridicArticolul 299 alineatul (2) din Tratatul CE.-  Principiul subsidiaritățiiModificările aduse Tarifului Vamal Comun sunt de competența exclusivă a Comunității.-  Principiul proporționalitățiiPropunerea respectă principiul proporționalității din următorul (următoarele) motiv(e).Volumele contingentelor sunt stabilite la un nivel care reflectă mai bine nivelul importurilor reale în Insulele Canare.Sarcina administrativă pentru autoritățile naționale și regionale ale statelor membre, precum și pentru serviciile Comisiei este redusă la un nivel minim, în special în ceea ce privește prezentarea rapoartelor cu privire la implementarea măsurilor.-  Alegerea instrumentelorInstrumentele propuse: regulament.Alte mijloace nu ar fi adecvate din următorul/următoarele considerente(e): propunerea urmărește suspendarea unor măsuri stabilite într-un regulament.4. IMPLICAȚII BUGETAREPropunerea nu are implicații financiare asupra cheltuielilor, dar are implicații financiare asupra veniturilor. Pierderea suferită la nivelul resurselor proprii (taxele din Tariful Vamal Comun) este evaluată la 7,9 milioane EUR net pe an.5. INFORMAȚII SUPLIMENTARE-  Clauza de reexaminare/revizuire/caducitatePropunerea conține o clauză de reexaminare.Propunerea include o clauză de caducitate.2008/0054 (CNS)Propunere deREGULAMENT AL CONSILIULUIprivind deschiderea și modul de gestionare a unor contingente tarifare comunitare autonome la importul anumitor produse pescărești în Insulele CanareCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 299 alineatul (2),având în vedere propunerea Comisiei[1],având în vedere avizul Parlamentului European[2],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[3]:având în vedere avizul Comitetului Regiunilor[4],întrucât:(1) În octombrie și noiembrie 2000, autoritățile spaniole au solicitat menținerea, pentru o perioadă suplimentară de zece ani, a măsurilor din Tariful Vamal Comun pentru Insulele Canare, introduse prima dată prin Regulamentul (CEE) nr. 1911/91 al Consiliului din 26 iunie 1991 privind aplicarea dispozițiilor dreptului comunitar în Insulele Canare[5], care a expirat la 31 decembrie 2001. Acestea au prezentat o documentație în sprijinul acestei cereri. Cu toate acestea, intervalul de timp prevăzut pentru evaluarea acestor documente era insuficient pentru a ajunge la o concluzie definitivă privind justificarea menținerii măsurilor pentru perioada solicitată. Prin urmare, aplicarea măsurilor tarifare a fost prelungită pentru o perioadă de un an prin Regulamentul CE) nr. 1105/2001 al Consiliului din 30 mai 2001.(2) Regulamentul (CE) nr. 704/2002[6] al Consiliului din 25 martie 2002 a prevăzut deschiderea și modul de gestionare a contingentelor tarifare comunitare autonome la importul anumitor produse pescărești în Insulele Canare pentru perioada 1 ianuarie 2002 – 31 decembrie 2006.(3) Regulamentul (CE) nr. 791/2007[7] al Consiliului din 21 mai 2007 a instituit un nou regim de compensare a costurilor suplimentare apărute la comercializarea anumitor produse pescărești din regiunile ultraperiferice Insulele Azore, Madeira, Insulele Canare, Guyana Franceză și Réunion. Obiectivul regimului este de a promova dezvoltarea economică și socială a regiunii și de a o ajuta să beneficieze de avantajele pieței unice din care face parte integrantă, în pofida factorilor obiectivi care determină izolarea ei din punct de vedere geografic și economic.(4) Situația geografică excepțională a insulelor Canare în ceea ce privește sursele de aprovizionare cu anumite produse pescărești esențiale pentru consumul intern împovărează acest sector cu costuri suplimentare. Acest handicap natural, recunoscut la articolul 299 alineatul (2) din tratat, rezultat din insularitate, depărtare și locație ultraperiferică, se poate remedia în special prin suspendarea temporară a drepturilor vamale la importul produselor în cauză din țări terțe, în cadrul contingentelor tarifare comunitare de volum corespunzător.(5) În Comunicarea sa din 26 mai 2004 intitulată „Un parteneriat mai puternic pentru regiunile ultraperiferice” [COM(2004) 343 final] Comisiei s-a declarat dispusă să ia în considerare reducerea sau chiar eliminarea taxelor din Tariful Vamal Comun pentru a permite aprovizionarea cu materii prime, altele decât cele de natură agricolă, în scopul promovării producției în regiunile ultraperiferice, și de a lua în considerare, în situații pe deplin justificate, suspendarea temporară a taxelor din Tariful Vamal Comun în aceleași sectoare. În cazul produselor pescărești, orice astfel de măsuri vor fi aprobate doar pentru produsele destinate pieței locale.(6) Autoritățile spaniole au prezentat la 29 iulie 2004 și la 19 iulie 2006, rapoarte cu privire la implementarea măsurilor menționate la articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 704/2002 al Consiliului și au cerut prelungirea termenului de aplicare al acestor măsuri pentru perioada 2007-2013. Comisia a examinat, pe baza rapoartelor menționate anterior, efectele măsurilor adoptate privind importurile de anumite produse pescărești în Insulele Canare.(7) Rapoartele furnizate de autoritățile spaniole indicau că contingentele deschise prin Regulamentul (CE) nr. 704/2002 al Consiliului nu au fost epuizate.(8) Contingente tarifare similare celor deschise prin Regulamentul (CE) nr. 704 al Consiliului din 25 martie 2002 pentru anumite produse pescărești este justificată, deoarece ar acoperi nevoile pieței interne a insulelor Canare, garantând, în același timp, fluxul importurilor cu taxe scăzute având în Comunitate rămâne previzibil și poate fi identificate cu precizie.(9) Având în vedere că contingentele tarifare deschise prin Regulamentul (CE) nr. 704/2002 al Consiliului nu au fost epuizate, este necesar ca volumul contingentelor să fie fixat la un nivel mai mic.(10) Pentru a se evita afectarea directă a funcționării pieței interne, ar trebui luate măsuri care să garanteze faptul că produsele pescărești pentru care se solicită suspendarea sunt destinate exclusiv pieței interne a Insulelor Canare.(11) Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar[8] a codificat normele de gestionare aplicabile contingentelor tarifare destinate a fi utilizate în ordinea cronologică a datei declarațiilor vamale.(12) Trebuie luate măsuri pentru a garanta informarea în mod regulat a Comisiei cu privire la volumul importurilor în cauză, astfel încât, aceasta să poată lua, dacă este cazul, măsuri de prevenire a oricărei mișcări speculative sau a oricărei devieri a schimburilor comerciale.(13) În vederea asigurării continuității față de măsurile stabilite de Regulamentul (CEE) nr. 704/2002, este necesar ca măsurile prevăzute de prezentul regulament să se aplice începând cu 1 ianuarie 2007,(14) De asemenea, în vederea asigurării coerenței cu regimul instituit de Regulamentul (CE) nr. 791/2007 al Consiliului contingentele tarifare ar trebui să fie deschise pentru perioada 2007-2013,ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:Articolul 11. De la 1 ianuarie 2007 până la 31 decembrie 2013, taxele din Tariful Vamal Comun aplicabile importurilor în Insulele Canare de produse pescărești, menționate în anexa la prezentul regulament, se suspendă în totalitate pentru cantitatea indicată în respectiva anexă.2. Suspendarea menționată la alineatul (1) se acordă exclusiv pentru produsele destinate pieței interne din Insulele Canare. Aceasta nu se aplică decât produselor pescărești care sunt descărcate de pe o navă sau dintr-un avion înainte ca declarația vamală de punere în liberă circulație să fie prezentată autorităților vamale din Insulele Canare.Articolul 21. Înainte de 31 mai 2010, autoritățile spaniole competente înaintează Comisiei un raport cu privire la punerea în aplicare a măsurilor menționate la articolul 1. Comisia va examina efectele măsurilor adoptate și, pe baza rezultatelor respectivului raport, va propune Consiliului, după caz, modificarea corespunzătoare a cantităților care trebuie importate.2. Înainte de 31 mai 2012, autoritățile spaniole competente vor înainta Comisiei un raport cu privire la punerea în aplicare, după 2010, a măsurilor menționate la articolul 1. Comisia reexaminează efectele măsurilor adoptate și, pe baza rezultatelor, prezintă Consiliului orice propuneri corespunzătoare pentru perioada de după 2013.Articolul 31. În cazul în care Comisia are motive să creadă că suspendările prevăzute de prezentul regulament au provocat o deviere a schimburilor comerciale pentru un anumit produs, aceasta poate, după ce a primit avizul Comitetului Codului Vamal, să anuleze provizoriu suspendarea pentru o perioadă care să nu depășească douăsprezece luni. Plata drepturilor de import pentru produsele a căror suspendare a fost anulată provizoriu se asigură dintr-o garanție. Punerea în liberă circulație a produselor în Insulele Canare este condiționată de furnizarea unei asemenea garanții.2. În perioada de 12 luni menționată la alineatul (1), Consiliul, la propunerea Comisiei, poate hotărî anularea definitivă a suspendării. Într-un asemenea caz, suma drepturilor acoperită de garanții este colectată cu titlu definitiv.3. Dacă în perioada de douăsprezece luni nu s-a adoptat nicio decizie definitivă în conformitate cu alineatul (2), garanțiile constituite sunt eliberate.Articolul 4Prezentul regulament intră în vigoare în a treia zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene .Se aplică de la 1 ianuarie 2007 până la 31 decembrie 2013.Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.Adoptat la Bruxelles, […]Pentru ConsiliuPreședinteleANEXĂNumăr de ordine | Cod NC | Descriere | Volumul contingentelor (în tone) | Taxă contingentară (în %) |09.2997 | 0303 | Pești congelați, cu excepția fileurilor de pește și a cărnii de pește de la poziția 0304. | 15 000 | 0 |0304 | Fileuri de pește și carne de pește (chiar tocată), proaspete, refrigerate sau congelate. |09.2651 | 0306 | Crustacee, chiar decorticate, vii, proaspete, refrigerate, congelate, uscate, sărate sau în saramură; crustacee nedecorticate, fierte în apă sau în aburi, chiar refrigerate, congelate, uscate, sărate sau în saramură; făină, pudră și aglomerate sub formă de pelete de crustacee, proprii alimentației umane | 15 000 | 0 |0307 | Moluște, chiar separate de cochilie, vii, proaspete, refrigerate, congelate, uscate, sărate sau în saramură nevertebrate acvatice, altele decât crustaceele s,i moluștele, vii, proaspete, refrigerate, congelate, uscate, sărate sau în saramură; făină, pudră și aglomerate sub formă de pelete de nevertebrate acvatice, altele decât crustaceele, proprii alimentației umane |FI ȘĂ FINANCIARĂ LEGISLATIVĂ PENTRU PROPUNERILE CU IMPLICAȚII BUGETARE STRICT LIMITATE LA VENITURI1. DENUMIREA PROPUNERII:Propunere de Regulament (CE) al Consiliului privind deschiderea și modul de gestionare a unor contingente tarifare comunitare autonome la importul anumitor produse pescărești în Insulele Canare2. LINII BUGETARE:Capitol și articol: capitolul 12, articolul 120Suma înscrisă în buget pentru exercițiul financiar în cauză:3. TEMEIUL JURIDIC:Articolul 299 din tratat.4. IMPLICAȚII FINANCIARE( Propunere fără implicații financiare( Propunere fără implicații financiare asupra cheltuielilor, dar cu implicații financiare asupra veniturilor - efectul este următorul:(milioane de euro – cu o zecimală)Linia bugetară | Venituri[9] | Anul 2007 |Articolul 120 | Impact asupra resurselor proprii (Tariful Vamal Comun) | - 7,9/an |5. MĂSURI ANTIFRAUDĂDispozițiile cu privire la gestionarea contingentelor tarifare includ și măsurile necesare pentru prevenirea fraudelor și iregularităților (efectuarea controalelor prevăzute în Codul Vamal Comunitar și în normele de aplicare ale acestuia).6. ALTE OBSERVAȚIICostul estimat al operațiuniiMetoda de calcul a costului total al operațiuniiPe baza statisticilor complete cele mai recente (2006), pierderea anuală de venituri rezultând din aplicarea prezentului regulament poate fi estimată, prin urmare, la 10,5 milioane EUR (a se vedea tabelul de mai jos). Suma indicată a fost calculată, în general, pe baza nivelurilor taxelor vamale aplicate națiunii cele mai favorizate (MFN) și reprezintă un nivel maxim, deoarece Comunitatea aplică taxe vamale mai mici la importurile provenind dintr-un anumit număr de țări. Prin urmare, pierderea reală de venituri tinde să reprezinte sume mai mici, dat fiind că drepturile vamale ale MFN nu se aplică constant.Nr. de ordine | Volumul contingentelor (în tone) | Preț estimat (EUR/tonă) | Taxă MFN (%) | Taxă contingentară (%) | Taxe nepercepute pe an (€) |09.2997 | 15 000 t | 2 784 | 11 (taxă medie) | 0 | 4 592 891 |09.2651 | 15 000 t | 3 826 | 10.3 (taxă medie) | 0 | 5 910 927 |Total | 10 503 818 |Pierderea totală de venituri în comparație cu situația în care contingentele tarifare autonome sunt absente : 10 503 818 EUR.[1] JO C […], […], p. […].[2] JO C […], […], p. […].[3] JO C […], […], p. […].[4] JO C […], […], p. […].[5] JO L 171, 29.6.1991, p. 1.[6] JO L 111, 6.4.2002; p.1.[7] JO L 176, 6.7.2007, p. 1.[8] JO L 253, 11.10.1993, p. 1. Regulament modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 993/2001 (JO L 141, 28.5.2001, p. 1).[9] În ceea ce privește resursele proprii tradiționale (taxe agricole, taxe pentru zahăr, taxe vamale), sumele indicate trebuie să fie sume nete, și anume sume brute după deducerea a 25% cheltuieli de taxare.