                              COMISIA
                              EUROPEANĂ

                                                      Bruxelles, 22.6.2015
                                                      COM(2015) 304 final

                                                      2015/0135 (NLE)

                                          Propunere de

                                  DECIZIE A CONSILIULUI

         privind ratificarea de către statele membre a Protocolului din 2010 la Convenția
       internațională privind răspunderea și despăgubirile pentru prejudicii în legătură cu
      transportul pe mare al substanțelor periculoase și nocive, precum și aderarea statelor
     membre la acest protocol, în numele Uniunii, cu excepția aspectelor legate de cooperarea
                                     judiciară în materie civilă

RO                                                                                RO
 ---pagebreak---                                      EXPUNERE DE MOTIVE

     1.     CONTEXTUL PROPUNERII
     1.1.   Introducere
            Răspunderea și despăgubirile pentru daune care decurg din tipuri specifice de
            activități de transport maritim sunt reglementate la nivel internațional printr-o serie
            de convenții ale Organizației Maritime Internaționale (denumită în continuare
            „OMI”), care se bazează pe aceleași principii fundamentale. Aceste principii sunt:
            răspunderea strictă a proprietarului navei, asigurarea obligatorie pentru acoperirea
            daunelor produse terților, un drept al persoanelor care suportă daune de a formula o
            acțiune directă împotriva asigurătorului, limitarea răspunderii și, în cazul petrolului și
            al substanțelor periculoase și nocive (denumite în continuare „HNS”), un fond
            special de compensare din care se plătesc despăgubiri pentru daune atunci când
            acestea depășesc limitele răspunderii proprietarului navei.
            Convenția internațională din 1996 privind răspunderea și despăgubirile pentru
            prejudicii în legătură cu transportul pe mare al substanțelor periculoase și nocive
            (denumită în continuare „Convenția HNS din 1996”) este ultima dintre convențiile
            OMI care abordează răspunderea și care nu a intrat în vigoare deoarece nu a fost încă
            ratificată de state. Aceasta este o parte importantă a regimului internațional de
            răspundere maritimă, în special fiindcă transportul pe mare al HNS, inclusiv al
            gazului natural lichefiat („GNL”) și al gazului petrolier lichefiat („GPL”) constituie
            un comerț în plină expansiune care reprezintă o proporție semnificativă din sectorul
            transportului maritim.
            Protocolul din 2010 (denumit în continuare „Protocolul din 2010”) la Convenția
            HNS din 1996 a inclus modificări necesare pentru tratarea problemelor identificate în
            Convenția HNS din 1996. Protocolul din 2010 și prevederile convenției, astfel cum a
            fost modificată prin protocol, trebuie citite, interpretate și aplicate împreună ca un
            instrument unic, conform articolelor 2 și 18 din protocol. Secretariatul OMI a
            elaborat o versiune consolidată a protocolului, denumită „Convenția HNS din 2010”,
            care a fost aprobată în cadrul OMI în 2011 la cea de-a 98-a reuniune a Comitetului
            juridic al acesteia. Ca instrument unic, consolidat, Convenția HNS din 2010 va
            produce efecte odată cu intrarea în vigoare a Protocolului din 2010.
            Semnarea, ratificarea sau acceptarea de către un stat a Protocolului din 2010 anulează
            orice semnare sau ratificare anterioară de către statul respectiv a Convenției HNS din
            1996, în conformitate cu articolul 20 alineatul (8) din protocol [articolul 45
            alineatul (8) din Convenția HNS din 2010].
            Nici Convenția HNS din 1996, nici Protocolul din 2010 la Convenția HNS nu au
            intrat în vigoare. Până în prezent, nicio parte contractantă nu a aderat la acesta din
            urmă.
            Este important să se sublinieze că acceptul de a-și asuma obligații în temeiul
            Protocolului din 2010 trebuie însoțit de prezentarea unor date privind cantitatea totală
            de încărcătură care face obiectul contribuției, primită pe durata anului calendaristic
            anterior, în conformitate cu articolul 20 alineatul (4) din acesta [articolul 45 alineatul
            (4) din Convenția HNS din 2010]. Această condiție prealabilă este principalul motiv
            pentru care niciun stat nu a ratificat încă convenția.
            În urma adoptării Protocolului din 2010 la Convenția HNS în cadrul OMI, un grup de
            state a elaborat, cu sprijinul secretariatului Fondurilor internaționale pentru

RO                                                 2                                                     RO
 ---pagebreak---              compensarea prejudiciilor cauzate de poluarea cu hidrocarburi (denumite în
             continuare „Fondurile IOPC”), un set de orientări cu privire la raportarea încărcăturii
             HNS care face obiectul contribuției. Aceste orientări au fost aprobate de Comitetul
             juridic al OMI în cadrul celei de-a 100-a sesiuni, la 19 aprilie 20131, soluționându-se
             astfel cea mai mare dificultate practică ce împiedica ratificarea convenției.
             În cadrul celei de-a 101-a sesiuni a Comitetului juridic al OMI, a fost înființat un
             grup de corespondență HNS care să asiste statele la instituirea procedurilor pentru
             implementarea convenției, în special pentru raportarea HNS care fac obiectul
             contribuției, în scopul de a pregăti calea către ratificare. Printre membrii acestui grup
             se numără o serie de state membre ale UE și Comisia Europeană.
     1.2.    Competența UE și consecințe
            În conformitate cu normele referitoare la competența externă a Uniunii astfel cum este
            stabilită la articolul 3 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene
            (TFUE), Protocolul din 2010 și, în viitor, Convenția HNS din 2010 țin de competența
            exclusivă a Uniunii întrucât au incidență asupra normelor comune ale Uniunii și
            modifică domeniul de aplicare al acestora.
            După cum se detaliază în secțiunea 1.4 din prezentul memorandum, încheierea
            Protocolului din 2010 la convenție ar avea consecințe asupra domeniului de aplicare și
            a normelor cuprinse în Directiva 2004/35/CE privind răspunderea pentru mediul
            înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului2. În plus,
            din motivele detaliate în secțiunea 1.5 de mai jos, încheierea Protocolului din 2010 ar
            avea incidență asupra normelor cuprinse în Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 privind
            competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și
            comercială (Regulamentul Bruxelles I reformat)3.
            Această din urmă suprapunere dintre normele convenției, astfel cum a fost modificată,
            și normele stabilite în Uniune cu privire la cooperarea judiciară în materie civilă și
            comercială a constituit și temeiul juridic al Deciziei 2002/971/CE a Consiliului de
            autorizare a statelor membre să ratifice sau să adere, în interesul Comunității
            Europene, la Convenția internațională din 1996 privind răspunderea și despăgubirile
            pentru prejudicii în legătură cu transportul pe mare al substanțelor periculoase și
            nocive (Convenția HNS)4. Cu toate acestea, după cum se precizează în introducere,
            Protocolul din 2010 a modificat Convenția HNS din 1996, iar Convenția HNS din
            2010 este instrumentul consolidat rezultat din această modificare. Efectul Convenției
            HNS din 2010 asupra normelor UE trebuie, prin urmare, evaluat în contextul
            evoluțiilor înregistrate în ordinea juridică a Uniunii din momentul adoptării Deciziei
            2002/971/CE a Consiliului.

     1
            Cea de-a 100-a sesiune a Comitetului juridic (LEG) al OMI, LEG 100/14, Report of the Legal
            Committee on the work of its one hundredth session (Raport al Comitetului juridic privind activitatea
            din cadrul celei de-a 100-a sesiuni), p. 5-6; LEG 100/3, prezentare de către Canada pe tema Monitoring
            the Implementation of the HNS Protocol (Monitorizarea implementării Protocolului HNS), 2010, anexa
            2 Reporting guidelines on the submission of HNS contributing cargo (Orientări referitoare la raportarea
            datelor privind încărcătura HNS care face obiectul contribuției).
     2
            JO L 143, 30.4.2004, p. 56.
     3
            JO L 351, 20.12.2012, p. 1.
     4
            Decizia 2002/971/CE a Consiliului din 18 noiembrie 2002 de autorizare a statelor membre să ratifice
            sau să adere, în interesul Comunității Europene, la Convenția internațională din 1996 privind
            răspunderea și despăgubirile pentru prejudicii în legătură cu transportul pe mare al substanțelor
            periculoase și nocive (Convenția HNS), JO L 337, 13.12.2002, p. 55.

RO                                                        3                                                           RO
 ---pagebreak---             Competența exclusivă a Uniunii de a încheia Protocolul din 2010 nu poate fi exercitată
            de Uniunea însăși ca entitate juridică separată atât timp cât din textul convenției sau
            din protocol lipsește o clauză „REIO” (organizație de integrare economică regională).
            Acest lucru face ca statele membre să fie supuse obligației de a încheia acest acord
            internațional în numele Uniunii. Întrucât Protocolul din 2010 privește aspecte ce țin de
            competența exclusivă a UE, statele membre nu pot decide în mod autonom cu privire
            la semnarea și ratificarea acestui protocol. Ele pot face acest lucru, în numele Uniunii,
            numai după ce primesc autorizarea Consiliului și aprobarea din partea Parlamentului la
            o propunere a Comisiei, în conformitate cu articolul 218 alineatul (6) litera (a) din
            TFUE.
     1.3.    Detalii ale convenției
            Protocolul din 2010, și, în consecință, Convenția HNS din 2010 consolidată vor intra
            în vigoare la 18 luni de la data ratificării lor de către cel puțin 12 state, dintre care
            patru trebuie să aibă minimum două milioane de unități de tonaj brut fiecare, și a
            prezentării datelor pertinente privind încărcătura care face obiectul contribuției către
            Secretarul General al OMI după caz, indicându-se minimum 40 de milioane de tone de
            încărcătură care face obiectul contribuției către contul general al HNS primită în total
            în statele respective pe durata anului calendaristic precedent. Condițiile pentru intrarea
            în vigoare au fost aceleași în cazul Convenției HNS din 1996.
            Principalele modificări aduse Convenției HNS din 1996 prin Convenția HNS din 2010
            sunt:
             (a)   excluderea HNS în formă ambalată din definiția încărcăturii care face obiectul
                   contribuției la fondul HNS, în timp ce daunele provocate de HNS în formă
                   ambalată rămân acoperite prin sistemul de despăgubiri pe două niveluri stabilit
                   în convenție [articolul 1 alineatul (10) din Convenția HNS din 2010];
             (b)   creșterea limitelor răspunderii proprietarului navei pentru navele care
                   transportă HNS în formă ambalată în scopul de a ține mai bine seama de
                   excluderea HNS în formă ambalată ca încărcătură care face obiectul
                   contribuției la fondul HNS [articolul 9 alineatul (1) litera (b) din Convenția
                   HNS din 2010];
             (c)   partea care primește fizic GPL-ul devine partea responsabilă cu plata
                   contribuțiilor corespunzătoare la fondul HNS, cu excepția cazului în care există
                   un acord diferit între deținătorul titlului de proprietate și partea care primește
                   încărcătura [articolul 19 alineatul (1bis) din Convenția HNS din 2010];
             (d)   condiționarea plății despăgubirilor din fondul HNS, în cazul unui incident
                   acoperit, de îndeplinirea de către stat a obligației sale de a prezenta rapoarte cu
                   privire la încărcăturile care fac obiectul contribuției pentru toți anii dinaintea
                   incidentului [articolul 21bis alineatul (2) din Convenția HNS din 2010].
            Aceste modificări elimină principalele obstacole care au blocat procesul de ratificare a
            Convenției HNS din 1996.
            Domeniu de aplicare: Convenția HNS din 2010 se aplică cererilor de despăgubire
            care rezultă din transportarea HNS pe mare, cu excepția cererilor care decurg dintr-un
            contract pentru transportarea de mărfuri sau pasageri. Daunele acoperite de convenție
            includ orice fel de daune aduse teritoriului – inclusiv mării teritoriale – al unui stat
            care este parte la convenție, daune aduse mediului și produse în zona economică
            exclusivă a unui stat care este parte la convenție, orice fel de daune – altele decât
            daunele aduse mediului – provocate în afara teritoriului și a mării teritoriale a unui stat

RO                                                  4                                                     RO
 ---pagebreak---      care este parte la convenție de o navă înmatriculată într-un stat care este parte la
     convenție, precum și orice fel de măsuri de prevenire luate în scopul de a reduce la
     minimum tipurile de daune mai sus-menționate. Navele de război sau alte nave aflate
     în proprietatea statului sau operate de stat, folosite în scopuri necomerciale, sunt
     excluse din domeniul de aplicare al convenției, cu excepția cazului în care statul
     respectiv decide altfel. În plus, un stat poate exclude din domeniul de aplicare al
     acestei convenții nave sub 200 de tone brute, care transportă HNS numai în formă
     ambalată, pe perioada în care acestea efectuează călătorii între porturi sau instalații ale
     statului respectiv. Cea din urmă exceptare se poate aplica și între două state învecinate
     dacă există un acord explicit al acestora. Astfel de exceptări ce privesc unul sau două
     state învecinate trebuie notificate OMI, după caz.
     Principalele aspecte ce țin de răspundere și despăgubiri: Convenția HNS din 2010
     stabilește răspunderea strictă a proprietarului navei care transportă HNS pentru orice
     fel de daune care rezultă dintr-un incident legat de transportarea HNS pe mare la
     bordul respectivei nave. Există un număr limitat de excepții de la răspunderea strictă a
     proprietarului navei, iar în cazul acestora sarcina probei îi revine proprietarului navei.
     În temeiul convenției, răspunderea strictă este însoțită de obligația proprietarului navei
     de a încheia o asigurare sau o altă garanție financiară pentru a-și acoperi răspunderea
     pentru daune, în temeiul convenției. Statele care sunt parte la convenție trebuie să
     ateste prezența unei astfel de asigurări sau garanții financiare, în conformitate cu
     convenția.
     Pentru ca răspunderea strictă și cerințele privind asigurarea obligatorie să fie sprijinite
     de sectorul în cauză, convenția prevede și un drept de limitare a răspunderii
     proprietarului navei la 100 de milioane de unități de cont pentru HNS transportate în
     vrac și, respectiv, la 115 milioane de unități de cont pentru HNS în formă ambalată. În
     plus, după cum se întâmplă cu toate convențiile privind răspunderea maritimă, există o
     clauză care interzice înaintarea de acțiuni împotriva proprietarului navei pentru daune
     care fac obiectul Convenției HNS din 2010 „în alt mod decât în conformitate cu
     această convenție”.
     Cea mai mare contribuție a convenției la regimul internațional care acoperă
     răspunderea și despăgubirile pentru accidente produse de activități de transport
     maritim și, în special, de comerțul cu HNS pe mare este crearea unui fond specializat
     de compensare. Scopul fondului HNS este acela de a plăti despăgubiri oricărei
     persoane care suportă daune legate de transportarea HNS pe mare în măsura în care
     persoana respectivă nu a putut obține despăgubiri integrale și adecvate pentru daune
     de la proprietarul navei și de la asigurătorul acestuia. Această din urmă imposibilitate
     de a obține despăgubiri se poate datora diferitor circumstanțe, și anume lipsei
     răspunderii din partea proprietarului navei, incapacității financiare a proprietarului
     navei și a asigurătorului acestuia de a satisface integral cererile sau daunele depășesc
     limitele răspunderii proprietarului navei.
     Suma totală a despăgubirilor disponibilă în temeiul acestui sistem pe două niveluri
     este de 250 de milioane de unități de cont (aproximativ 310 milioane de euro la ratele
     de schimb monetar actuale). Pentru ca această sumă să fie disponibilă, se instituie, în
     temeiul Convenției HNS din 2010, un sistem elaborat de contribuții plătite către
     fondul HNS de persoane care primesc HNS în fiecare stat care este parte la convenție.
     Statele care sunt parte la convenție sunt, la rândul lor, responsabile de corectitudinea,
     promptitudinea și regularitatea raportării încărcăturii care face obiectul contribuției la

RO                                           5                                                     RO
 ---pagebreak---             fondul HNS; un stat poate însă decide, de asemenea, să plătească el însuși contribuțiile
            datorate fondului în locul entității care primește HNS.
            Cereri și acțiuni în cadrul instanțelor unui stat care este parte la convenție:
            Convenția HNS din 2010 conține norme privind competența judiciară a instanțelor
            statelor care sunt parte la convenție asupra cererilor formulate de persoane care suferă
            daune ce fac obiectul convenției împotriva proprietarului navei sau a asigurătorului
            acestuia ori împotriva fondului HNS. Convenția acoperă, de asemenea, recunoașterea
            și executarea hotărârilor de către instanțe din statele care sunt parte la convenție. Prin
            aceste elemente, menținute neschimbate din Convenția HNS din 1996, se urmărește să
            se asigure că victimele accidentelor care fac obiectul convenției pot beneficia de
            norme procedurale clare și de securitate juridică pentru a conferi mai multă eficacitate
            cererilor lor.
     1.4.    Implicații pentru Directiva 2004/35/CE
            Începând din 2004, Directiva 2004/35/CE este actul legislativ aplicabil în UE cu
            privire la răspunderea operatorilor care exercită activități profesionale, inclusiv
            transportul maritim, în ceea ce privește prevenirea și remedierea daunelor aduse
            mediului pe teritoriul și în apele aflate sub jurisdicția statelor membre.
            Atât Convenția HNS din 1996, cât și Convenția HNS din 2010 se suprapun ca
            domeniu de aplicare cu directiva, în ceea ce privește (i) daunele aduse mediului pe
            teritoriul, inclusiv marea teritorială, al unui stat care este parte la convenție [articolul 3
            litera (a) din Convenția HNS din 2010], (ii) daunele produse prin contaminarea
            mediului în zona economică exclusivă sau într-o zonă echivalentă (până la 200 de mile
            marine de la liniile de bază) a unui stat care este parte la convenție [articolul 3 litera
            (b) din Convenția HNS din 2010] și (iii) „măsurile de prevenire, în cazurile în care
            sunt luate astfel de măsuri, pentru prevenirea sau reducerea la minimum a unor astfel
            de daune” [articolul 3 litera (d) din Convenția HNS din 2010]. Dispozițiile
            corespunzătoare din directivă sunt articolul 2 alineatul (1) privind definiția „daunei
            aduse mediului” și articolul 2 alineatul (10) privind definiția „măsurilor de prevenire”
            a acesteia, coroborate cu articolul 3 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2008/56/CE de
            instituire a unui cadru de acțiune comunitară în domeniul politicii privind mediul
            marin (Directiva-cadru „Strategia pentru mediul marin”)5 și cu articolul 1 alineatul (1)
            din Directiva 79/409/CEE (Directiva „Păsări”)6, precum și cu articolul 2 alineatul (1)
            din Directiva 92/43/CEE (Directiva „Habitate”)7, astfel cum se menționează în
            „Orientările privind instituirea rețelei Natura 2000 în mediul marin. Aplicarea
            Directivelor «Habitate» şi «Păsări»” ale Comisiei”8. Definiția „daunei aduse mediului”
            din convenție și cea din Directiva 2004/35/CE, deși se suprapun în mare parte, nu sunt
            identice. Cu toate acestea, în practică, este de așteptat ca convenția să urmărească
            standarde la fel de ridicate în ceea ce privește remedierea daunelor aduse mediului ca
            și directiva.
            Din cauza suprapunerii domeniului de aplicare al Directivei 2004/35/CE și a celui al
            Convenției HNS din 2010, este evident că încheierea Protocolului din 2010, care
            modifică Convenția HNS din 1996 și are ca rezultat un text legislativ nou (și anume
            Convenția HNS din 2010), are incidență asupra normelor existente ale Uniunii.

     5
            JO L 164, 25.6.2008, p. 19.
     6
            Directiva 79/409/CEE a Consiliului privind conservarea păsărilor sălbatice, JO L 103, 25.4.1979, p. 1.
     7
            Directiva 92/43/CEE a Consiliului privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și
            floră sălbatică, JO L 206, 22.7.1992, p. 7.
     8
            http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/marine/docs/marine_guidelines.pdf

RO                                                       6                                                           RO
 ---pagebreak---             Mai concret, Directiva 2004/35/CE se referă în mod explicit la Convenția HNS din
            1996, excluzând orice fel de daune care decurg dintr-un incident ce face obiectul
            convenției respective, precum și orice modificare viitoare a acesteia din domeniul de
            aplicare al directivei, cu condiția ca în statul membru în cauză să fie în vigoare
            convenția [articolul 4 alineatul (2) și anexa IV din Directiva 2004/35/CE]. Scopul este
            de a permite regimurilor internaționale specializate care acoperă răspunderea civilă ce
            decurge din activități profesionale specifice să prevaleze asupra directivei, întrucât
            acestea au fost considerate mai eficace în acordarea unor despăgubiri prompte și
            corespunzătoare pentru daune aduse mediului și mai potrivite naturii acestor activități
            profesionale. Protocolul din 2010, fiind o modificare a Convenției HNS din 1996, face
            obiectul respectivei excluderi din domeniul de aplicare al Directivei 2004/35/CE; este
            astfel clar că ratificarea convenției sau aderarea la aceasta va avea incidență asupra
            domeniului de aplicare al normelor existente ale UE.
            Pe lângă suprapunerea semnificativă dintre normele convenției și cele ale directivei,
            există și un conflict foarte important care definește efectul dispozițiilor convenției
            asupra normelor Uniunii. Articolul 7 alineatul (4) din Convenția HNS (comun textului
            din 1996 și celui din 2010 ale convenției) împiedică formularea oricăror cereri de
            despăgubire împotriva proprietarului navei în orice alt mod – sau în cadrul oricărui alt
            for – decât cel prevăzut în convenție. Aceasta înseamnă că directiva nu se poate aplica
            în plus față de convenție atunci când este vorba despre răspunderea proprietarului
            navei pentru daune produse de HNS; prin urmare, domeniul de aplicare al directivei
            este limitat de convenție, lucru care trebuie luat în considerare în scopul încheierii
            Protocolului din 2010 de către statele membre.
     1.5.    Implicații pentru Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 [reformare a Regulamentului
             (CE) nr. 44/2001 – „Bruxelles I”]
            Capitolul IV din Convenția HNS din 2010 stabilește regulamentul de procedură
            aplicabil cererilor și acțiunilor înaintate, în temeiul convenției, în instanțe ale statelor
            care sunt parte la convenție. În special, articolele 38, 39 și 40 din convenție stabilesc
            normele privind competența judiciară a instanțelor, recunoașterea și executarea
            hotărârilor. Aceste articole sunt identice cu articolele 38, 39 și 40 din Convenția HNS
            din 1996, care au reprezentat temeiul juridic al competenței exclusive a Comunității ce
            a justificat Decizia 2002/971/CE a Consiliului.
            Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 stabilește norme privind competența judiciară,
            recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială între statele
            membre ale UE, iar prevederile sus-menționate ale convenției – dacă aceasta intră în
            vigoare – ar avea incidență asupra normelor acestui regulament. Propunerea de
            Decizie a Consiliului de autorizare a statelor membre să ratifice, în interesul
            Comunității Europene, Convenția internațională din 1996 privind răspunderea și
            despăgubirile pentru prejudicii în legătură cu transportul pe mare al substanțelor
            periculoase și nocive („Convenția HNS”), COM (2001) 674 final9, conține o
            prezentare detaliată și explicații cu privire la suprapunerea dintre capitolul IV din
            convenție și Regulamentul Bruxelles I [Regulamentul (CE) nr. 44/200110].
            Pe lângă cele menționate mai sus, articolele 37, 41 și 42 din capitolul IV al Convenției
            HNS din 2010 au caracter auxiliar și, în această calitate, nu pot fi de sine stătătoare și
            nici nu pot fi aplicate separat de alte prevederi ale convenției. În consecință,
            competența exclusivă a Uniunii acoperă integral capitolul IV din convenție.
     9
            JO C 51E, 26.2.2002, p. 370.
     10
            JO L 12, 16.1.2001, p. 1.

RO                                                   7                                                     RO
 ---pagebreak---             Poziția specială a Danemarcei cu privire la capitolul IV din convenție trebuie abordată
            separat, în conformitate cu Protocolul (nr. 22)11 privind poziția Danemarcei, anexat
            tratatelor. Danemarca este scutită de aplicarea titlului V din partea a treia din TFUE și,
            în consecință, nu ia parte la adoptarea Deciziei propuse a Consiliului privind
            ratificarea de către statele membre a Protocolului din 2010 la Convenția internațională
            privind răspunderea și despăgubirile pentru prejudicii în legătură cu transportul pe
            mare al substanțelor periculoase și nocive, precum și aderarea statelor membre la acest
            protocol, în numele Uniunii, în ceea ce privește aspectele legate de cooperarea
            judiciară în materie civilă.
     1.6.    Concluzii
            Adoptarea și intrarea în vigoare a normelor internaționale privind răspunderea pentru
            daune necontractuale ce decurg din transportarea HNS pe mare sunt esențiale având în
            vedere proporția semnificativă pe care o reprezintă mărfurile HNS din transportul
            maritim de mărfuri în întreaga lume.
            Pe baza experienței dobândite în aplicarea de regimuri internaționale similare ce
            reglementează răspunderea pentru daune rezultând din alte activități de transport pe
            mare, precum transportarea petrolului în tancuri petroliere, OMI a adoptat acest acord
            internațional, astfel cum a fost modificat prin Protocolul HNS din 2010, pentru a
            completa sistemul de convenții privind răspunderea maritimă, împreună cu un
            instrument specializat care creează totodată un nou fond de compensare destinat
            prejudiciilor produse de HNS.
            În temeiul Deciziei 2002/971/CE a Consiliului, statele membre au fost autorizate să
            procedeze la ratificarea Convenției HNS din 1996. Protocolul din 2010, care a
            modificat convenția, trebuie să facă, de asemenea, obiectul unei noi decizii a
            Consiliului, în conformitate cu tratatele și ținând seama de evoluțiile dreptului Uniunii
            din 2002 până în prezent. Protocolul din 2010 duce la constituirea unui nou acord
            internațional [a se vedea, în special, articolul 45 alineatul (8) din textul consolidat al
            Convenției HNS din 2010]. În consecință, prin ratificarea Protocolului din 2010 sau
            aderarea la acesta, Uniunea autorizează statele sale membre să aplice Convenția HNS
            din 2010 nu numai în legătură cu aspectele care fac obiectul protocolului, ci și în
            legătură cu toate celelalte aspecte vizate de textul modificat al Convenției HNS din
            2010.
            Având în vedere cele menționate mai sus, Comisia propune adoptarea a două decizii
            separate ale Consiliului privind ratificarea Protocolului din 2010 de către statele
            membre și aderarea la acesta, în numele Uniunii, pentru a se asigura că obiectivele
            tratatelor, astfel cum sunt înscrise în Directiva 2004/35/CE și în Regulamentul (UE)
            nr. 1215/2012, sunt realizate, iar dispozițiile Protocolului nr. 22 sunt respectate. În
            legătură cu regulamentul sus-menționat și în special în ceea ce privește normele
            privind recunoașterea și executarea hotărârilor pronunțate de o instanță dintr-un stat
            membru, se solicită statelor membre să emită declarația corespunzătoare, astfel cum
            figurează aceasta în anexa la Decizia propusă a Consiliului, atunci când ratifică
            Protocolul din 2010 sau aderă la acesta, asigurând în acest fel continuarea aplicării
            normelor privind recunoașterea și executarea hotărârilor, prevăzute de Regulamentul
            (UE) nr. 1215/2012 atunci când este vorba despre recunoașterea și executarea
            hotărârilor pronunțate de o instanță dintr-un stat membru într-un alt stat membru.
            Declarația ar trebui să se refere, de asemenea, la alte norme ale Uniunii pertinente în
            materie, în special la Convenția de la Lugano privind competența judiciară,
     11
            JO C 326, 26.10.2002, p. 299.

RO                                                  8                                                    RO
 ---pagebreak---           recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială din 30 octombrie
          200712.

     2.    REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE
           EVALUĂRII IMPACTULUI
          Nu este necesară nicio evaluare oficială a impactului în acest stadiu al procedurii în
          care domeniul de aplicare al acțiunii UE este deja limitat prin negocieri pe marginea
          instrumentului internațional în curs de încheiere.
          Au fost însă analizate și luate în considerare mai multe opțiuni:
           (1)    Statu quo
          În prezent, deoarece Convenția HNS nu a intrat în vigoare, Directiva 2004/35/CE se
          aplică răspunderii pentru daune aduse mediului ce rezultă din orice accident produs de
          o navă care transportă HNS pe mare în UE. Aceasta înseamnă că se aplică definiția
          daunelor aduse mediului stabilită în directivă, combinată cu dreptul proprietarului
          navei de a-și limita răspunderea în conformitate cu Convenția internațională din 1976
          privind limitarea răspunderii pentru creanțe maritime, astfel cum a fost modificată
          (denumită în continuare „LLMC”), conform articolului 4 alineatul (3) din directivă.
          Există doar puține excepții de la dreptul proprietarului navei de a-și limita răspunderea
          până la limitele generale fixate în LLMC, și anume intenția de a provoca astfel de
          daune sau imprudența. Limitele răspunderii prevăzute de LLMC sunt mai reduse decât
          cele stabilite la articolul 9 din Convenția HNS din 2010. În lipsa unui fond de
          compensare precum cel înființat în temeiul capitolului III din Convenția HNS din
          2010, nu există actualmente nicio dispoziție din directivă care să prevadă acordarea de
          despăgubiri victimelor poluării cu HNS pe mare (de exemplu, pescari, comunități
          locale), în plus față de limitele răspunderii proprietarului navei. De asemenea, cadrul
          juridic existent nu include nicio cerință privind o asigurare obligatorie, în timp ce
          articolul 12 din Convenția HNS din 2010 stabilește în mod special această obligație
          pentru proprietarii de nave, combinată cu un drept al reclamanților de a înainta acțiuni
          directe împotriva asigurătorului [articolul 12 alineatul (8)]. În fine, în Directiva
          2004/35/CE, colegiuitorii UE au ales să prevadă o exceptare în favoarea regimului
          internațional privind răspunderea pentru activități de transport maritim pentru toate
          convențiile relevante, inclusiv Convenția HNS, și să excludă din domeniul de aplicare
          al directivei incidentele care intră în domeniul de aplicare al convențiilor
          internaționale. Dacă nu se iau niciun fel de măsuri la nivelul UE prin care să se
          permită statelor membre să ratifice Protocolul HNS din 2010 sau să adere la acesta
          pentru ca cea mai recentă convenție a OMI privind răspunderea să intre în vigoare, va
          apărea o discrepanță în regimul internațional – și în cel al UE – privind răspunderea
          pentru activități de transport maritime în detrimentul securității și omogenității juridice
          a normelor aplicabile, printre altele, daunelor aduse mediului care rezultă din
          transportarea HNS pe mare.
           (2)    Alinierea Convenției HNS la acquis-ul Uniunii
          Directiva 2004/35/CE nu se suprapune integral cu Convenția HNS din 2010 în ceea ce
          privește definiția daunelor aduse mediului. Mai concret, definiția din directivă este mai
          cuprinzătoare și include mai multe tipuri de reparații, inclusiv refacerea primară a
          resurselor naturale care au suferit daune ale stării inițiale, mergând, dacă este necesar,
          până la luarea de măsuri complementare și compensatorii dacă resursele nu pot fi

     12
          JO L 339, 21.12.2007, p. 3.

RO                                                9                                                     RO
 ---pagebreak---      readuse în starea lor inițială, respectiv despăgubiri pentru pierderi intermediare de
     resurse (astfel de măsuri nu constau niciodată în compensații financiare, ci întotdeauna
     în măsuri de îmbunătățire a resurselor naturale în cadrul sitului prejudiciat sau al unui
     sit din apropiere). În consecință, s-ar putea pleda în favoarea posibilității de a aduce o
     modificare convenției pentru a o alinia la dispozițiile directivei.
     Cu toate acestea, este foarte puțin probabil să se obțină sprijin suficient în rândul
     statelor care sunt parte la OMI, în special având în vedere dificultățile care au trebuit
     soluționate înainte să se ajungă la un acord cu privire la actuala versiune a convenției.
     Totodată, definiția daunelor produse de poluare din textul convenției a fost formulată
     cu atenție în conformitate cu alte regimuri existente referitoare la răspunderea pentru
     accidente produse pe mare rezultate din diferite tipuri de activități de transport maritim
     (de exemplu, Convenția internațională privind răspunderea civilă pentru pagubele
     produse prin poluare cu hidrocarburi, 1992, Convenția internațională din 2001 privind
     răspunderea civilă pentru prejudicii provocate de poluarea cu hidrocarburi utilizate
     pentru propulsia navei). Modificarea definiției respective din Convenția HNS din 2010
     ar perturba grav echilibrul dintre diferitele sectoare ale transportului maritim și ar
     întâmpina o rezistență la scară largă în cadrul OMI.
      (3)   Introducerea unei „clauze de deconectare” în Convenția HNS și modificarea în
            consecință a Directivei 2004/35/CE
     S-ar putea eventual analiza și posibilitatea de a se modifica convenția pentru a se
     introduce o clauză de „deconectare” în scopul de a se asigura că, atunci când statele
     membre devin parte la convenție, normele dreptului Uniunii vor continua să
     reglementeze relația specială dintre UE și statele sale membre. În legătură cu țările
     terțe, obligațiile în temeiul convenției ar rămâne neschimbate.
     Prin acceptarea unei astfel de „clauze de deconectare”, toate părțile la convenție
     (inclusiv statele care nu sunt membre ale UE) ar fi de acord ca UE și statele sale
     membre să aplice dreptul UE în relațiile dintre ele în măsura în care acesta
     reglementează și obiectul convenției. Acestei opțiuni i se aplică însă același
     raționament de mai sus, și anume că nu este o opțiune realistă ca statele membre să o
     poată susține, în numele Uniunii, în cadrul OMI.
     În plus, această clauză ar impune modificarea Directivei 2004/35/CE pentru a se
     elimina excluderea din domeniul de aplicare al directivei aplicabilă daunelor rezultate
     din incidente ce intră în domeniul de aplicare al Convenției HNS. Directiva pune însă
     pe același plan toate convențiile privind răspunderea maritimă enumerate în anexa IV
     la aceasta. Astfel, introducerea unui regim diferit pentru una dintre convenții ar
     contraveni spiritului însuși al directivei, în special dat fiind că toate convențiile OMI
     privind răspunderea au fost concepute pe baza acelorași principii în scopul de a se
     institui un cadru privind răspunderea strictă a proprietarului navei, combinată cu
     asigurarea obligatorie și cu disponibilitatea unor fonduri suficiente pentru acordarea de
     despăgubiri pentru daunele produse de poluarea rezultată dintr-un incident legat de
     activități de transport maritim.
      (4)   Ratificarea Protocolului HNS din 2010
     Încheierea Protocolului din 2010 la Convenția HNS va asigura aplicarea uniformă a
     normelor privind răspunderea și despăgubirile legate de accidente produse de nave
     care transportă HNS pe mare pe teritoriul UE. În plus, se va asigura disponibilitatea
     unor fonduri suficiente pentru acordarea de despăgubiri victimelor unor astfel de
     accidente. Recurgerea la un regim internațional mai degrabă decât folosirea unor

RO                                          10                                                    RO
 ---pagebreak---           soluții regionale pentru aceste scopuri este mai adecvată naturii transportului maritim
          ca activitate comercială mondială și impactului transfrontalier potențial al unor astfel
          de accidente.
          S-a ajuns, prin urmare, la concluzia că prezentul proiect de decizie de autorizare a
          statelor membre să ratifice Protocolul HNS din 2010, acceptând astfel să își asume
          obligații în temeiul textului consolidat al Convenției HNS din 2010, reprezintă cea mai
          bună cale de urmat.

     3.    ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII
          După cum s-a menționat deja în introducere, semnarea, ratificarea sau acceptarea de
          către state a Protocolului din 2010 anulează orice semnare sau ratificare anterioară de
          către statul respectiv a Convenției HNS din 1996. Statele care ratifică protocolul își
          exprimă acceptul de a-și asuma obligații în temeiul textului consolidat al Convenției
          HNS din 2010, ca instrument unic, consolidat pentru convenție, care va produce efecte
          odată cu intrarea în vigoare a Protocolului din 2010.
          Prin urmare, deciziile propuse ale Consiliului vor autoriza statele membre ca, în
          numele Uniunii, să ratifice Protocolul HNS din 2010 sau să adere la acesta și, în
          consecință, să își asume obligații în temeiul normelor Convenției HNS din 2010.
          Deciziile propuse ale Consiliului se bazează pe articolul 218 alineatul (6) din TFUE
          coroborat, pe de o parte, cu articolul 81 din TFUE, care furnizează temeiul juridic
          principal pentru legislația UE privind cooperarea judiciară în materie civilă, aplicabilă
          regulamentului de procedură care trebuie urmat pentru cererile și acțiunile în temeiul
          capitolului IV din Convenția HNS din 2010 și, pe de altă parte, cu articolul 192 din
          TFUE, care furnizează temeiul juridic principal pentru legislația UE în materie de
          protecția mediului.
          Convenția HNS din 2010 urmărește obiective care sunt legate în mod indisociabil, fără
          ca vreunul dintre ele să fie secundar sau indirect în raport cu altul. O decizie unică nu
          poate fi adoptată pe un dublu temei juridic dacă procedurile prevăzute de fiecare dintre
          cele două temeiuri juridice sunt incompatibile între ele13. Aceasta este situația în cazul
          de față, având în vedere faptul că aspectele legate de cooperarea judiciară în materie
          civilă nu sunt obligatorii pentru Danemarca, ceea ce duce la drepturi de vot diferite în
          Consiliu. Prin urmare, sunt necesare două decizii separate ale Consiliului.
          Cele două decizii sunt structurate în mod asemănător. Prin articolul 1 al acestora,
          statele membre sunt autorizate ca, în numele Uniunii, să ratifice Protocolul din 2010 la
          Convenția HNS sau să adere la acesta, dat fiind că este imposibil ca UE să devină
          parte la această convenție.
          La articolul 2, care este comun, se solicită statelor membre să fie de acord să își asume
          obligații în temeiul Protocolului din 2010 în termen de doi ani de la intrarea în vigoare
          a prezentei decizii. Aderarea rapidă la Protocolul din 2010 de către toate statele
          membre ale UE va permite să se atingă pragul pentru intrarea în vigoare atât în ceea ce
          privește numărul de state membre ale OMI, cât și flota totală necesară (12 state, dintre
          care patru să dețină fiecare minimum două milioane de unități de tonaj brut). Un
          aspect și mai important este acela că, dacă ratificarea are loc într-un termen specificat,
          se va evita obținerea vreunui avantaj competitiv de către statele membre care aderă cu
          întârziere la Protocolul din 2010 și, prin urmare, la Convenția HNS din 2010, fapt ce

     13
          A se vedea recenta Hotărâre a CJE din 11 iunie 2014, Cauza C-377/12, punctul 34.

RO                                                    11                                               RO
 ---pagebreak---           ar afecta disponibilitatea unor căi de atac egale pentru părțile care suportă daune în
          urma unor incidente produse de HNS pe mare. Schimbul de informații și bune practici
          va fi deosebit de benefic procesului de ratificare sau aderare, în special în ceea ce
          privește raportarea încărcăturii care face obiectul contribuției în temeiul convenției.
          Articolul 3 din Decizia propusă a Consiliului care exclude aspectele legate de
          cooperarea judiciară în materie civilă solicită statelor membre să facă trimitere, în
          scris, la ambele decizii ale Consiliului atunci când își depun instrumentul de ratificare
          a Protocolului din 2010 sau de aderare la acesta.
          Articolul 3 din Decizia propusă a Consiliului privind aspectele legate de cooperarea
          judiciară în materie civilă vizează declarația pe care au obligația să o facă statele
          membre atunci când sunt de acord să își asume obligații în temeiul Protocolului din
          2010 în ceea ce privește recunoașterea și executarea hotărârilor, dată fiind competența
          exclusivă a Uniunii în aceste chestiuni. Declarația este similară declarației incluse la
          articolul 2 din Decizia 2002/971/CE a Consiliului.
          Articolul 4, comun, stabilește data de intrare în vigoare a deciziilor propuse ale
          Consiliului.
          La articolul 5, comun, se specifică în mod clar că, întrucât scopul deciziilor este de a
          autoriza statele membre să își asume obligații în temeiul Protocolului din 2010 în
          numele Uniunii, deciziile se adresează acestora, în conformitate cu tratatele.

     4.    IMPLICAȚIILE BUGETARE
          Nu există.

RO                                               12                                                   RO
 ---pagebreak---                                                                 2015/0135 (NLE)

                                                  Propunere de

                                        DECIZIE A CONSILIULUI

         privind ratificarea de către statele membre a Protocolului din 2010 la Convenția
       internațională privind răspunderea și despăgubirile pentru prejudicii în legătură cu
      transportul pe mare al substanțelor periculoase și nocive, precum și aderarea statelor
     membre la acest protocol, în numele Uniunii, cu excepția aspectelor legate de cooperarea
                                     judiciară în materie civilă

     CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
     având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene („TFUE”), în special articolul
     192 coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (a) punctul (v),
     având în vedere propunerea Comisiei Europene,
     având în vedere aprobarea Parlamentului European14,
     întrucât:
     (1)    Convenția internațională din 1996 privind răspunderea și despăgubirile pentru
            prejudicii în legătură cu transportul pe mare al substanțelor periculoase și nocive
            (denumită în continuare „Convenția HNS din 1996”) a urmărit să asigure acordarea de
            despăgubiri corespunzătoare, prompte și eficace persoanelor care suferă daune cauzate
            de deversări ale unor substanțe periculoase și nocive în timpul transportului acestor
            substanțe pe mare. Convenția HNS din 1996 a acoperit o lacună importantă din
            reglementarea internațională în materie de răspundere pentru poluarea marină.
     (2)    În 2002, Consiliul a adoptat Decizia 2002/971/CE a Consiliului15 de autorizare a
            statelor membre să ratifice sau să adere, în interesul Comunității Europene, la
            Convenția internațională din 1996. Decizia 2002/971/CE a obligat statele membre să
            ia măsurile necesare pentru a ratifica Convenția HNS din 1996 sau a adera la aceasta
            înainte de 30 iunie 2006. Ulterior, patru state membre au ratificat convenția respectivă.
            Convenția HNS din 1996 nu a intrat niciodată în vigoare.
     (3)    Convenția HNS din 1996 a fost modificată prin Protocolul din 2010. În temeiul
            articolului 2 și al articolului 18 alineatul (1) din Protocolul din 2010, Protocolul din
            2010 și Convenția HNS din 1996 trebuie citite, interpretate și aplicate împreună ca un
            singur și unic instrument, între părțile la Protocolul din 2010.
     (4)    Secretariatul Organizației Maritime Internaționale („OMI”) a pregătit un text
            consolidat al Protocolului din 2010 și al Convenției HNS din 1996, text aprobat de
            Comitetul juridic al OMI în cadrul celei de-a 98-a reuniuni a sa (denumit în continuare
            „Convenția HNS din 2010”). Convenția HNS din 2010 nu este un instrument deschis

     14
             JO C 326, 26.10.2012, p. 47.
     15
             Decizia 2002/971/CE a Consiliului din 18 noiembrie 2002 de autorizare a statelor membre să ratifice
             sau să adere, în interesul Comunității Europene, la Convenția internațională din 1996 privind
             răspunderea și despăgubirile pentru prejudicii în legătură cu transportul pe mare al substanțelor
             periculoase și nocive (Convenția HNS), (JO L 337, 13.12.2002, p. 55).

RO                                                      13                                                         RO
 ---pagebreak---            spre semnare și ratificare. Convenția HNS din 2010 va produce efecte odată cu
           intrarea în vigoare a Protocolului din 2010 în statele membre.
     (5)   Exprimarea, de către un stat, a acordului de a-și asuma obligații în temeiul
           Protocolului din 2010 anulează orice exprimare anterioară a acordului de către statul
           respectiv de a-și asuma obligații în temeiul Convenției HNS din 1996, în conformitate
           cu articolul 20 alineatul (8) din protocol [articolul 45 alineatul (8) din Convenția HNS
           din 2010]. În consecință, statele care sunt părți contractante la Convenția HNS din
           1996 vor înceta să mai dețină această calitate în momentul în care își exprimă acordul
           de a-și asuma obligații în temeiul Protocolului din 2010, în conformitate cu
           articolul 20 din protocolul respectiv, în special cu alineatele (2), (3) și (4) de la
           articolul menționat.
     (6)   De la adoptarea Deciziei 2002/971/CE, s-au înregistrat evoluții în dreptul Uniunii
           odată cu adoptarea de acte legislative secundare noi și cu modificarea tratatelor prin
           Tratatul de la Lisabona. Convenția HNS din 2010 intră acum în totalitate în sfera de
           competență exclusivă a Uniunii.
     (7)   Directiva 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului16 este actul legislativ
           aplicabil în Uniune referitor la răspunderea operatorilor care exercită activități
           profesionale, inclusiv transportul maritim, în ceea ce privește prevenirea și remedierea
           daunelor aduse mediului pe teritoriul și în apele marine aflate sub jurisdicția statelor
           membre. Domeniile de aplicare ale Convențiilor HNS din 1996 și din 2010 se
           suprapun cu cel al Directivei 2004/35/CE în ceea ce privește daunele aduse mediului
           provocate teritoriului și apelor marine aflate sub jurisdicția unui stat care este parte la
           convenție [articolul 3 literele (a) și (b) din Convenția HNS din 2010], precum și în
           privința măsurilor de prevenire – atunci când se iau astfel de măsuri – vizând evitarea
           sau reducerea la minimum a unor astfel de daune [articolul 3 litera (d) din Convenția
           HNS din 2010].
     (8)   Pe lângă suprapunerea dintre domeniile de aplicare ale Convenției HNS din 2010 și
           Directivei 2004/35/CE, există și un posibil conflict între două instrumente, care a fost
           prevăzut și abordat la articolul 4 alineatul (2) și în anexa IV din directiva menționată.
           În conformitate cu articolul 7 alineatele (4) și (5) din Convenția HNS din 2010,
           convenția stabilește răspunderea strictă a proprietarului navei pentru orice fel de daune
           care rezultă din transportarea pe mare a unor HNS și care fac obiectul convenției,
           bazată pe transferul răspunderii către proprietarul navei și pe interdicția oricăror alte
           cereri introduse împotriva proprietarului navei, cu excepția situațiilor în care acestea
           sunt formulate în conformitate cu convenția respectivă. În consecință, exceptarea
           aplicabilă daunelor ce fac obiectul convenției în temeiul articolului 4 alineatul (2) și al
           anexei IV din Directiva 2004/35/CE face posibilă evitarea conflictului dintre
           articolul 7 din convenție și directiva în cauză.
     (9)   Din cauza suprapunerii dintre domeniul de aplicare al Directivei 2004/35/CE și cel al
           Convenției HNS din 2010 și a exceptării care se aplică convenției în conformitate cu
           directiva, este clar că încheierea Protocolului din 2010 afectează normele existente ale
           Uniunii și că exprimarea acordului de a-și asuma obligații în temeiul Protocolului din
           2010 ar trebui să intre în sfera de competență exclusivă a Uniunii.

     16
           Directiva 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind
           răspunderea pentru mediul înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului
           (JO L 143, 30.4.2004, p. 56).

RO                                                     14                                                          RO
 ---pagebreak---      (10)   Convenția HNS din 2010, astfel cum a fost și cazul precursoarei sale, este deosebit de
            importantă pentru interesele Uniunii și ale statelor sale membre, deoarece prevede o
            protecție mai bună a mediului și a victimelor poluării produse de HNS pe mare în
            temeiul normelor internaționale privind răspunderea pentru poluarea marină, în
            concordanță cu Convenția Națiunilor Unite asupra dreptului mării din 1982.
     (11)   Pentru ca statele să devină părți contractante la Protocolul din 2010 și în consecință la
            Convenția HNS din 2010, acestea trebuie să depună la Secretariatul General al OMI,
            concomitent cu instrumentul lor de acord, date relevante privind cantitățile totale de
            încărcătură care face obiectul contribuției în temeiul Convenției HNS din 2010,
            primite în cursul anului calendaristic anterior, în conformitate cu articolul 20 alineatul
            (4) din protocol. În acest scop, se solicită statelor să instituie un sistem pentru
            raportarea încărcăturii care face obiectul contribuției înainte să-și exprime acordul de
            a-și asuma obligații în temeiul Protocolului din 2010.
     (12)   Schimbul de informații și bune practici dintre statele membre cu privire la procedurile
            care conduc la ratificarea Protocolului din 2010 sau la aderarea la acesta poate să
            faciliteze eforturile statelor membre de instituire a unui sistem funcțional de raportare
            cu privire la încărcătura HNS care face obiectul contribuției în temeiul Convenției
            HNS din 2010.
     (13)   Astfel cum a fost și cazul Convenției HNS din 1996, numai state membre suverane pot
            fi părți la Protocolul din 2010, în lipsa unei clauze „REIO” (organizație de integrare
            economică regională). Prin urmare, Uniunea nu poate deocamdată nici să ratifice
            Protocolul din 2010, nici să adere la acesta și, în consecință, la Convenția HNS din
            2010. Statele membre și Uniunea sunt însă legate prin principiul cooperării sincere în
            temeiul tratatelor, în scopul de a realiza obiectivele Uniunii în domeniul protecției
            mediului și în cel al cooperării judiciare în materie civilă. În acest caz, potrivit
            principiului respectiv, statele membre trebuie să aibă drept scop aderarea Uniunii la
            această Convenție și trebuie să depună toate eforturile posibile pentru atingerea acestui
            scop.
     (14)   Ratificarea Protocolului din 2010 de către toate statele membre conform unui termen
            stabilit ar trebui să asigure condiții echitabile pentru toți actorii vizați de aplicarea
            Convenției HNS din 2010 și să prevină crearea unui avantaj competitiv prin întârzierea
            aderării la acesta.
     (15)   Prin urmare, statele membre ar trebui să fie autorizate să ratifice Protocolul din 2010,
            cu excepția aspectelor legate de cooperarea judiciară în materie civilă. Prevederile
            convenției care intră în sfera competențelor conferite Uniunii în cadrul cooperării
            judiciare în materie civilă vor face obiectul unei decizii adoptate în paralel cu prezenta
            decizie,
     ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

                                               Articolul 1
     Statele membre sunt autorizate ca, în numele Uniunii, să ratifice Protocolul din 2010 sau să
     adere la acesta, după caz, cu excepția aspectelor legate de cooperarea judiciară în materie
     civilă, în condițiile prevăzute la articolele 2, 3 și 4 din prezenta decizie.

                                               Articolul 2

RO                                                 15                                                    RO
 ---pagebreak---      1.      Statele membre iau măsurile necesare pentru a depune instrumentele de ratificare a
             Protocolului din 2010 sau de aderare la acesta, fără întârziere și în orice caz în termen
             de maximum doi ani de la data intrării în vigoare a prezentei decizii.
     2.      Statele membre informează Consiliul și Comisia, în termen de un an de la data
             intrării în vigoare a prezentei decizii, cu privire la data prevăzută pentru încheierea
             procedurilor proprii de ratificare sau de aderare.
     3.      Statele membre depun eforturi pentru a face schimb de informații referitoare la
             stadiul în care se află procedurile lor de ratificare sau de aderare, în special prin
             instituirea unui sistem de raportare a încărcăturii care face obiectul contribuției în
             temeiul Protocolului din 2010.

                                               Articolul 3
     Atunci când ratifică Protocolul din 2010 sau aderă la acesta, statele membre îl informează în
     scris pe Secretarul General al Organizației Maritime Internaționale în legătură cu faptul că
     ratificarea sau aderarea respectivă a avut loc în conformitate cu prezenta decizie și cu decizia
     adoptată în paralel cu prezenta decizie în ceea ce privește aspectele care intră în sfera de
     competențe conferite Uniunii în domeniul cooperării judiciare în materie civilă17.

                                               Articolul 4
     Prezenta decizie intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al
     Uniunii Europene.

                                               Articolul 5
     Prezenta decizie se adresează statelor membre în conformitate cu tratatele.
     Adoptată la Bruxelles,

                                                 Pentru Consiliu
                                                 Președintele

     17
            JO L

RO                                                 16                                                    RO


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 23.8.2016
            COM(2016) 529 final
            2016/0255(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind semnarea, în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale acesteia, și aplicarea provizorie a Protocolului la Acordul euro-mediteraneean de stabilire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele lor membre, pe de o parte, și Regatul Hașemit al Iordaniei, pe de altă parte, pentru a se ține seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Motivele și obiectivele propunerii

               Potrivit Actului său de aderare, Republica Croația se angajează să adere la acordurile internaționale semnate sau încheiate de Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia, prin intermediul unui protocol la acordurile respective.

               Acordul euro-mediteraneean de stabilire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele lor membre, pe de o parte, și Regatul Hașemit al Iordaniei, pe de altă parte, denumit în continuare „acordul”, a fost semnat la Bruxelles la 24 noiembrie 1997 și a intrat în vigoare la 1 mai 2002.

               Prin protocolul propus, Republica Croația este inclusă în calitate de parte contractantă la acord și Uniunea se angajează să furnizeze versiunea autentică a acordului în limba croată. Propunerea comună atașată constituie instrumentul juridic pentru semnarea și aplicarea provizorie a protocolului.

               Negocierile privind încheierea protocolului cu Regatul Hașemit al Iordaniei s-au încheiat în mod oficial la 6 mai 2014. Comisia consideră că rezultatele negocierilor sunt satisfăcătoare și invită Consiliul să adopte decizia atașată privind semnarea și aplicarea provizorie a protocolului.

               •Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică

                  Prin Decizia din 14 septembrie 2012
                     1
                  , Consiliul a autorizat Comisia să deschidă negocieri cu țările terțe în cauză pentru a încheia protocoalele relevante.

               2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

               •Temei juridic

               Articolul 217 coroborat cu articolul 218 alineatul (5) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, precum și articolul 6 alineatul (2) din Actul de aderare a Republicii Croația.

               3.ALTE ELEMENTE

               Se transmite, în paralel, și o propunere separată de încheiere a acestui acord.

               2016/0255 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind semnarea, în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale acesteia, și aplicarea provizorie a Protocolului la Acordul euro-mediteraneean de stabilire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele lor membre, pe de o parte, și Regatul Hașemit al Iordaniei, pe de altă parte, pentru a se ține seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 217, coroborat cu articolul 218 alineatul (5),

               având în vedere Actul de aderare a Republicii Croația, în special articolul 6 alineatul (2),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Acordul euro-mediteraneean de stabilire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele lor membre, pe de o parte, și Regatul Hașemit al Iordaniei, pe de altă parte
                  2
               , a fost semnat la Bruxelles la 24 noiembrie 1997 și a intrat în vigoare la 1 mai 2002.

               (2)Republica Croația a devenit stat membru al Uniunii Europene la 1 iulie 2013.

               (3)În conformitate cu articolul 6 alineatul (2) din Actul de aderare a Republicii Croația, aderarea Republicii Croația la acord se aprobă prin intermediul unui protocol la acord (denumit în continuare „protocolul”). Acestei aderări i se aplică o procedură simplificată, prin care protocolul urmează să se încheie între Consiliu, hotărând în unanimitate în numele statelor membre, și țara terță în cauză.

               (4)La data de 14 septembrie 2012, Consiliul a autorizat Comisia să deschidă negocieri cu țările terțe în cauză, având în vedere aderarea Republicii Croația la Uniune. Negocierile cu Regatul Hașemit al Iordaniei s-au încheiat cu succes la 6 mai 2014.

               (5)Protocolul ar trebui semnat în numele Uniunii și al statelor sale membre, sub rezerva încheierii sale la o dată ulterioară.

               (6)Protocolul ar trebui aplicat cu titlu provizoriu până la intrarea sa în vigoare, în conformitate cu articolul 7 alineatul (3) din acesta,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Pentru a se ține seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană, se aprobă semnarea, în numele Uniunii și al statelor membre ale acesteia, a Protocolului la Acordul euro-mediteraneean de stabilire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele lor membre, pe de o parte, și Regatul Hașemit al Iordaniei, pe de altă parte, sub rezerva încheierii protocolului menționat.

               Textul protocolului se atașează la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Secretariatul General al Consiliului stabilește instrumentul prin care se acordă puteri depline pentru semnarea protocolului, sub rezerva încheierii sale, persoanei (persoanelor) desemnate de negociatorul protocolului.

               Articolul 3

               Până la intrarea sa în vigoare, protocolul se aplică cu titlu provizoriu de la 1 iulie 2013, în conformitate cu articolul 7 alineatul (3) din acesta.

               Articolul 4

               Prezenta decizie intră în vigoare la ….

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)
                  Decizia Consiliului de autorizare a deschiderii de negocieri pentru adaptarea acordurilor semnate sau încheiate de Uniunea Europeană sau de Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia cu una sau mai multe țări terțe sau cu organizații internaționale, având în vedere aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană (documentul nr. 13351/12 al Consiliului, cu acces LIMITAT).

                     (2)
                  JO L 129, 15.5.2002, p. 1.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 23.8.2016
            COM(2016) 529 final
            ANEXĂ
            la
            DECIZIA CONSILIULUI
            privind semnarea, în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale acesteia, și aplicarea provizorie a Protocolului la Acordul euro-mediteraneean de stabilire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele lor membre, pe de o parte, și Regatul Hașemit al Iordaniei, pe de altă parte, pentru a se ține seama de aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană

               PROTOCOL
                  LA ACORDUL EURO-MEDITERANEEAN

               DE STABILIRE A UNEI ASOCIERI ÎNTRE COMUNITĂȚILE EUROPENE ȘI STATELE LOR MEMBRE, PE DE O PARTE, ȘI REGATUL HAȘEMIT AL IORDANIEI, PE DE ALTĂ PARTE,

               PENTRU A SE ȚINE SEAMA DE ADERAREA

               REPUBLICII CROAȚIA LA UNIUNEA EUROPEANĂ

               REGATUL BELGIEI,

               REPUBLICA BULGARIA,

               REPUBLICA CEHĂ,

               REGATUL DANEMARCEI,

               REPUBLICA FEDERALĂ GERMANIA,

               REPUBLICA ESTONIA,

               IRLANDA,

               REPUBLICA ELENĂ,

               REGATUL SPANIEI,

               REPUBLICA FRANCEZĂ,

               REPUBLICA CROAȚIA,

               REPUBLICA ITALIANĂ,

               REPUBLICA CIPRU,

               REPUBLICA LETONIA,

               REPUBLICA LITUANIA,

               MARELE DUCAT AL LUXEMBURGULUI,

               UNGARIA,

               REPUBLICA MALTA,

               REGATUL ȚĂRILOR DE JOS,

               REPUBLICA AUSTRIA,

               REPUBLICA POLONĂ,

               REPUBLICA PORTUGHEZĂ,

               ROMÂNIA,

               REPUBLICA SLOVENIA,

               REPUBLICA SLOVACĂ,

               REPUBLICA FINLANDA,

               REGATUL SUEDIEI,

               REGATUL UNIT AL MARII BRITANII ȘI IRLANDEI DE NORD,

               părți contractante la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, denumite în continuare „statele membre”, reprezentate de Consiliul Uniunii Europene,

               și UNIUNEA EUROPEANĂ, denumită în continuare „Uniunea”,

               pe de o parte, și

               REGATUL HAȘEMIT AL IORDANIEI, denumit în continuare „Iordania”,

               pe de altă parte,

               denumite în continuare colectiv „părțile contractante” în sensul prezentului protocol,

               ÎNTRUCÂT:

               (1)Acordul euro-mediteraneean de stabilire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele lor membre, pe de o parte, și Regatul Hașemit al Iordaniei, pe de altă parte, denumit în continuare „acordul”, a fost semnat la Bruxelles la 24 noiembrie 1997 și a intrat în vigoare la 1 mai 2002.

               (2)Tratatul de aderare a Republicii Croația la Uniunea Europeană, denumit în continuare „Tratatul de aderare”, a fost semnat la Bruxelles la 9 decembrie 2011 și a intrat în vigoare la 1 iulie 2013.

               (3)În temeiul articolului 6 alineatul (2) din Actul de aderare a Republicii Croația, aderarea acesteia la acord se aprobă prin încheierea unui protocol la acord.

               (4)Au avut loc consultările prevăzute la articolul 22 alineatul (2) din Acordul euromediteraneean pentru a se asigura faptul că s-a ținut seama de interesele reciproce ale Uniunii și ale Iordaniei,

               CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:

               Articolul 1

               Republica Croația aderă în calitate de parte la Acordul euro-mediteraneean de stabilire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele lor membre, pe de o parte, și Regatul Hașemit al Iordaniei, pe de altă parte, și adoptă și ia act, în același mod ca și celelalte state membre ale Uniunii, de textul acordului, al declarațiilor comune și al schimburilor de scrisori.

               CAPITOLUL I

               Modificări ale textului Acordului euro-mediteraneean, inclusiv ale anexelor și protocoalelor la acesta

               Articolul 2

               Reguli de origine

               Protocolul 3 se modifică după cum urmează:

               1. Anexa IVa se înlocuiește cu următorul text:

               „ANEXA IVa

               TEXTUL DECLARAȚIEI DE PE FACTURĂ

               Declarația de pe factură, al cărei text este prevăzut în continuare, trebuie întocmită în conformitate cu notele de subsol. Cu toate acestea, reproducerea notelor de subsol nu este necesară.

               Versiunea în limba bulgară

               Износителят на продуктите, обхванати от този документ (митническо разрешение № … (
                  1
                ) декларира, че освен където е отбелязано друго, тези продукти са с … преференциален произход (
                  2
               ).

               Versiunea în limba spaniolă

               El exportador de los productos incluidos en el presente documento [autorización aduanera no …(1)] declara que, salvo indicación en sentido contrario, estos productos gozan de un origen preferencial…(2).

               Versiunea în limba cehă

               Vývozce výrobků uvedených v tomto dokumentu (číslo povolení … (1)) prohlašuje, že kromě zřetelně označených mají tyto výrobky preferenční původ v … (2).

               Versiunea în limba daneză

               Eksportøren af varer, der er omfattet af nærværende dokument, (toldmyndighedernes tilladelse nr. … (1)), erklærer, at varerne, medmindre andet tydeligt er angivet, har præferenceoprindelse i … (2).

               Versiunea în limba germană

               Der Ausführer (Ermächtigter Ausführer; Bewilligungs-Nr. … (1)) der Waren, auf die sich dieses Handelspapier bezieht, erklärt, dass diese Waren, soweit nicht anders angegeben, präferenzbegünstigte … (2) Ursprungswaren sind.

               Versiunea în limba estonă

               Käesoleva dokumendiga hõlmatud toodete eksportija (tolliameti kinnitus nr … (1)) deklareerib, et need tooted on … (2) sooduspäritoluga, välja arvatud juhul, kui on selgelt näidatud teisiti.

               Versiunea în limba greacă

               Ο εξαγωγέας των προϊόντων που καλύπτονται από το παρόν έγγραφο [άδεια τελωνείου υπ’ αριθ. … (
                  3
               )] δηλώνει ότι, εκτός εάν δηλώνεται σαφώς άλλως, τα προϊόντα αυτά είναι προτιμησιακής καταγωγής … (
                  4
               ).

               Versiunea în limba engleză

               The exporter of the products covered by this document (customs authorisation No … (1)) declares that, except where otherwise clearly indicated, these products are of … (2) preferential origin.

               Versiunea în limba franceză

               L’exportateur des produits couverts par le présent document [autorisation douanière no … (1)] déclare que, sauf indication claire du contraire, ces produits ont l’origine préférentielle … (2).

               Versiunea în limba croată

               Izvoznik proizvoda obuhvaćenih ovom ispravom (carinsko ovlaštenje br… (1)) izjavljuje da su, osim ako je drukčije izričito navedeno, ovi proizvodi .... (2) preferencijalnog podrijetla.

               Versiunea în limba italiană

               L’esportatore delle merci contemplate nel presente documento [autorizzazione doganale n. … (1)] dichiara che, salvo indicazione contraria, le merci sono di origine preferenziale … (2).

               Versiunea în limba letonă

               Eksportētājs produktiem, kuri ietverti šajā dokumentā (muitas pilnvara Nr. … (1)), deklarē, ka, izņemot tur, kur ir citādi skaidri noteikts, šiem produktiem ir priekšrocību izcelsme no … (2).

               Versiunea în limba lituaniană

               Šiame dokumente išvardintų prekių eksportuotojas (muitinės liudijimo Nr … (1)) deklaruoja, kad, jeigu kitaip nenurodyta, tai yra … (2) preferencinės kilmės prekės.

               Versiunea în limba maghiară

               A jelen okmányban szereplő áruk exportőre (vámfelhatalmazási szám: … (
                  5
               )) kijelentem, hogy eltérő egyértelmű jelzés hianyában az áruk preferenciális … (
                  6
               ) származásúak.

               Versiunea în limba malteză

               L-esportatur tal-prodotti koperti b’dan id-dokument (awtorizzazzjoni tad-dwana nru. … (1)) jiddikjara li, ħlief fejn indikat b’mod ċar li mhux hekk, dawn il-prodotti huma ta’ oriġini preferenzjali … (2).

               Versiunea în limba neerlandeză

               De exporteur van de goederen waarop dit document van toepassing is (douanevergunning nr. … (1)), verklaart dat, behoudens uitdrukkelijke andersluidende vermelding, deze goederen van preferentiële …oorsprong zijn (2).

               Versiunea în limba polonă

               Eksporter produktów objętych tym dokumentem (upoważnienie władz celnych nr … (1)) deklaruje, że z wyjątkiem gdzie jest to wyraźnie określone, produkty te mają … (2) preferencyjne pochodzenie.

               Versiunea în limba portugheză

               O exportador dos produtos cobertos pelo presente documento [autorização aduaneira n.o … (1)], declara que, salvo expressamente indicado em contrário, estes produtos são de origem preferencial … (2).

               Versiunea în limba română

               Exportatorul produselor ce fac obiectul acestui document [autorizația vamală nr. … (1)] declară că, exceptând cazul în care în mod expres este indicat altfel, aceste produse sunt de origine preferențială … (2).

               Versiunea în limba slovenă

               Izvoznik blaga, zajetega s tem dokumentom (pooblastilo carinskih organov št. … (
                  7
               )) izjavlja, da, razen če ni drugače jasno navedeno, ima to blago preferencialno … (
                  8
               ) poreklo.

               Versiunea în limba slovacă

               Vývozca výrobkov uvedených v tomto dokumente [číslo povolenia … (1)] vyhlasuje, že okrem zreteľne označených, majú tieto výrobky preferenčný pôvod v … (2).

               Versiunea în limba finlandeză

               Tässä asiakirjassa mainittujen tuotteiden viejä (tullin lupa nro … (1)) ilmoittaa, että nämä tuotteet ovat, ellei toisin ole selvästi merkitty, etuuskohteluun oikeutettuja … (2) alkuperätuotteita.

               Versiunea în limba suedeză

               Exportören av de varor som omfattas av detta dokument (tullmyndighetens tillstånd nr … (1)) försäkrar att dessa varor, om inte annat tydligt markerats, har förmånsberättigande … ursprung (2).

               Versiunea în limba arabă

               ............................................................................................................................................(
                  9
                ) (Locul și data)

               ............................................................................................................................................(
                  10
               )

               (Semnătura exportatorului; în plus, trebuie indicat cu scris lizibil numele persoanei care semnează declarația)”

               2. Anexa IVb se înlocuiește cu următorul text:

               „ANEXA IVb

               Textul declarației de pe factură EUR-MED

               Declarația de pe factură EUR-MED, al cărei text este prevăzut în continuare, trebuie întocmită în conformitate cu notele de subsol. Cu toate acestea, reproducerea notelor de subsol nu este necesară.

               Versiunea în limba bulgară

               Износителят на продуктите, обхванати от този документ (митническо разрешение № ... (
                  11
               )) декларира, че освен където ясно е отбелязано друго, тези продукти са с ... преференциален произход (
                  12
               ).

               — se aplică cumul cu ...... (numele țării/țărilor)

               — nu se aplică cumul (
                  13
               )

               Versiunea în limba spaniolă

               El exportador de los productos incluidos en el presente documento [autorización aduanera no ... (1)] declara que, salvo indicación en sentido contrario, estos productos gozan de un origen preferencial ... (2).

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (3)

               Versiunea în limba cehă

               Vývozce výrobků uvedených v tomto dokumentu (číslo povolení ... (1)) prohlašuje, že kromě zřetelně označených, mají tyto výrobky preferenční původ v ... (2).

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (3)

               Versiunea în limba daneză

               Eksportøren af varer, der er omfattet af nærværende dokument, (toldmyndighedernes tilladelse nr.... (
                  14
               )), erklærer, at varerne, medmindre andet tydeligt er angivet, har præferenceoprindelse i ... (
                  15
               ).

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (
                  16
               )

               Versiunea în limba germană

               Der Ausführer (Ermächtigter Ausführer; Bewilligungs-Nr. ... (1)) der Waren, auf die sich dieses Handelspapier bezieht, erklärt, dass diese Waren, soweit nicht anderes angegeben, präferenzbegünstigte ... (2) Ursprungswaren sind.

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (3)

               Versiunea în limba estonă

               Käesoleva dokumendiga hõlmatud toodete eksportija (tolliameti kinnitus nr. ... (1)) deklareerib, et need tooted on ... (2) sooduspäritoluga, välja arvatud juhul kui on selgelt näidatud teisiti.

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (3)

               Versiunea în limba greacă

               Ο εξαγωγέας των προϊόντων που καλύπτονται από το παρόν έγγραφο (άδεια τελωνείου υπ'αριθ. ... (
                  17
               )) δηλώνει ότι, εκτός εάν δηλώνεται σαφώς άλλως, τα προϊόντα αυτά είναι προτιμησιακής καταγωγής ... (
                  18
               ).

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (
                  19
               )

               Versiunea în limba engleză

               The exporter of the products covered by this document (customs authorization No ... (1)) declares that, except where otherwise clearly indicated, these products are of ... (2) preferential origin.

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (3)

               Versiunea în limba franceză

               L'exportateur des produits couverts par le présent document (autorisation douanière no ... (1)) déclare que, sauf indication claire du contraire, ces produits ont l'origine préférentielle ... (2).

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (3)

               Versiunea în limba croată

               Izvoznik proizvoda obuhvaćenih ovom ispravom (carinsko ovlaštenje br. …(1)) izjavljuje da su, osim ako je to drugačije izričito navedeno, ovi proizvodi ... (2) preferencijalnog podrijetla.

               — se aplică cumul cu ...... (numele țării/țărilor)

               — nu se aplică cumul (3)

               Versiunea în limba italiană

               L'esportatore delle merci contemplate nel presente documento (autorizzazione doganale n. ... (
                  20
               )) dichiara che, salvo indicazione contraria, le merci sono di origine preferenziale ... (
                  21
               ).

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (
                  22
               )

               Versiunea în limba letonă

               Eksportētājs produktiem, kuri ietverti šajā dokumentā (muitas pilnvara Nr. ... (1)), deklarē, ka, izņemot tur, kur ir citādi skaidri noteikts, šiem produktiem ir priekšrocību izcelsme no ... (2).

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (3)

               Versiunea în limba lituaniană

               Šiame dokumente išvardytų prekių eksportuotojas (muitinės liudijimo Nr ... (1)) deklaruoja, kad, jeigu kitaip nenurodyta, tai yra ... (2) preferencinės kilmės prekės.

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (3)

               Versiunea în limba maghiară

               A jelen okmányban szereplő áruk exportőre (vámfelhatalmazási szám: ... (1)) kijelentem, hogy eltérő jelzés hianyában az áruk kedvezményes ... (2) származásúak.

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (3)

               Versiunea în limba malteză

               L-esportatur tal-prodotti koperti b'dan id-dokument (awtorizzazzjoni tad-dwana nru. ... (
                  23
               )) jiddikjara li, ħlief fejn indikat b'mod ċar li mhux hekk, dawn il-prodotti huma ta' oriġini preferenzjali ... (
                  24
               ).

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (
                  25
               )

               Versiunea în limba neerlandeză

               De exporteur van de goederen waarop dit document van toepassing is (douanevergunning nr. ... (1)), verklaart dat, behoudens uitdrukkelijke andersluidende vermelding, deze goederen van preferentiële ... oorsprong zijn (2).

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (3)

               Versiunea în limba polonă

               Eksporter produktów objętych tym dokumentem (upoważnienie władz celnych nr ... (1)) deklaruje, że z wyjątkiem gdzie jest to wyraźnie określone, produkty te mają ... (2) preferencyjne pochodzenie.

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (3)

               Versiunea în limba portugheză

               O exportador dos produtos cobertos pelo presente documento (autorização aduaneira no. ... (
                  26
               )) declara que, salvo expressamente indicado em contrário, estes produtos são de origem preferencial ... (
                  27
               ).

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (
                  28
               )

               Versiunea în limba română

               Exportatorul produselor ce fac obiectul acestui document (autorizația vamală nr. ... (1)) declară că, exceptând cazul în care în mod expres este indicat altfel, aceste produse sunt de origine preferențială ... (2).

               — se aplică cumul cu ....... (numele țării/țărilor)

               — nu se aplică cumul (3)

               Versiunea în limba slovenă

               Izvoznik blaga, zajetega s tem dokumentom (pooblastilo carinskih organov št .(1)..) izjavlja, da, razen če ni drugače jasno navedeno, ima to blago preferencialno ... (2) poreklo.

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (3)

               Versiunea în limba slovacă

               Vývozca výrobkov uvedených v tomto dokumente (číslo povolenia ... (1) vyhlasuje, že okrem zreteľne označených, majú tieto výrobky preferenčný pôvod v ... (2).

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (3)

               Versiunea în limba finlandeză

               Tässä asiakirjassa mainittujen tuotteiden viejä (tullin lupa n:o ... (
                  29
               )) ilmoittaa, että nämä tuotteet ovat, ellei toisin ole selvästi merkitty, etuuskohteluun oikeutettuja ... alkuperätuotteita (
                  30
               ).

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (
                  31
               )

               Versiunea în limba suedeză

               Exportören av de varor som omfattas av detta dokument (tullmyndighetens tillstånd nr. ... (1)) försäkrar att dessa varor, om inte annat tydligt markerats, har förmånsberättigande ... ursprung (2).

               - se aplică cumul cu ........(numele țării/țărilor)

               - nu se aplică cumul (3)

               Versiunea în limba arabă

               — se aplică cumul cu ....... (numele țării/țărilor)

               — nu se aplică cumul (3)

               ........................................................................................................................................... (
                  32
               ) (Locul și data)

               ............................................................................................................................................(
                  33
               ).

               (Semnătura exportatorului; în plus, trebuie indicat cu scris lizibil numele persoanei care semnează declarația)”

               CAPITOLUL II

               Dispoziții tranzitorii

               Articolul 3

               Mărfuri în tranzit

               1.
                     Dispozițiile acordului pot fi aplicate mărfurilor exportate din Iordania în Croația sau din Croația în Iordania, care respectă dispozițiile Protocolului 3 la acord și care, la data aderării Croației, fie se află în tranzit, fie sunt depozitate temporar într-un antrepozit vamal sau într-o zonă liberă din Iordania sau din Croația.

               2.
                     În cazurile menționate anterior se poate acorda tratament preferențial, cu condiția înaintării către autoritățile vamale din țara importatoare, în termen de patru luni de la data aderării Croației, a dovezii de origine eliberate retroactiv de autoritățile vamale din țara exportatoare.

               CAPITOLUL III

               Dispoziții finale și generale

               Articolul 4

               Regatul Hașemit al Iordaniei se angajează să nu prezinte nicio revendicare, solicitare sau sesizare și nici să modifice sau să retragă vreo concesie în temeiul articolelor XXIV.6 și XXVIII din GATT din 1994 în legătură cu această extindere a Uniunii.

               Articolul 5

               În timp util după parafarea prezentului protocol, Uniunea Europeană transmite statelor sale membre și Iordaniei versiunea în limba croată a acordului. Sub rezerva intrării în vigoare a prezentului protocol, versiunea lingvistică menționată în prima teză a prezentului articol devine autentică în aceleași condiții ca și versiunile acordului în limbile arabă, bulgară, cehă, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă și suedeză.

               Articolul 6

               Prezentul protocol face parte integrantă din acord.

               Articolul 7

               1.
                     Prezentul protocol se aprobă de către Uniunea Europeană, de către Consiliul Uniunii Europene în numele statelor membre și de către Iordania în conformitate cu procedurile proprii ale acestora. Părțile contractante își notifică reciproc finalizarea procedurilor necesare în acest scop. Instrumentele de aprobare se depun la Secretariatul General al Consiliului Uniunii Europene.

               2.
                     Prezentul protocol intră în vigoare în prima zi a lunii următoare datei la care toate părțile și-au notificat reciproc finalizarea procedurilor necesare în acest scop.

               3.
                     Până la intrarea sa în vigoare, prezentul protocol se aplică cu titlu provizoriu începând de la 1 iulie 2013.

               Articolul 8

               Prezentul protocol este redactat în dublu exemplar în limbile arabă, bulgară, cehă, croată, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă și suedeză, fiecare dintre aceste texte fiind în egală măsură autentic.

               DREPT PENTRU CARE subsemnații plenipotențiari, pe deplin autorizați în acest scop, semnează prezentul protocol.

               Încheiat la …, la ...

               PENTRU UNIUNEA EUROPEANĂ ȘI STATELE MEMBRE ALE ACESTEIA

               PENTRU REGATUL HAȘEMIT AL IORDANIEI

                     (1)
                  Atunci când declarația de pe factură este întocmită de un exportator autorizat în sensul articolului 23 din protocol, în acest spațiu trebuie înscris numărul autorizației exportatorului autorizat. Atunci când declarația de pe factură nu este întocmită de un exportator autorizat, se omit cuvintele din paranteză sau spațiul nu se completează.

                     (2)
                  Se indică originea produselor. Atunci când declarația de pe factură se referă integral sau parțial la produse originare din Ceuta și Melilla, în sensul articolului 38 din protocol, exportatorul trebuie să indice clar aceste produse în documentul pe care este întocmită declarația, cu ajutorul simbolului „CM”.

                     (3)
                  Atunci când declarația de pe factură este întocmită de un exportator autorizat în sensul articolului 23 din protocol, în acest spațiu trebuie înscris numărul autorizației exportatorului autorizat. Atunci când declarația de pe factură nu este întocmită de un exportator autorizat, se omit cuvintele din paranteză sau spațiul nu se completează.

                     (4)
                  Se indică originea produselor. Atunci când declarația de pe factură se referă integral sau parțial la produse originare din Ceuta și Melilla, în sensul articolului 38 din protocol, exportatorul trebuie să indice clar aceste produse în documentul pe care este întocmită declarația, cu ajutorul simbolului „CM”.

                     (5)
                  Atunci când declarația de pe factură este întocmită de un exportator autorizat în sensul articolului 23 din protocol, în acest spațiu trebuie înscris numărul autorizației exportatorului autorizat. Atunci când declarația de pe factură nu este întocmită de un exportator autorizat, se omit cuvintele din paranteză sau spațiul nu se completează.

                     (6)
                  Se indică originea produselor. Atunci când declarația de pe factură se referă integral sau parțial la produse originare din Ceuta și Melilla, în sensul articolului 38 din protocol, exportatorul trebuie să indice clar aceste produse în documentul pe care este întocmită declarația, cu ajutorul simbolului „CM”.

                     (7)
                  Atunci când declarația de pe factură este întocmită de un exportator autorizat în sensul articolului 23 din protocol, în acest spațiu trebuie înscris numărul autorizației exportatorului autorizat. Atunci când declarația de pe factură nu este întocmită de un exportator autorizat, se omit cuvintele din paranteză sau spațiul nu se completează.

                     (8)
                  Se indică originea produselor. Atunci când declarația de pe factură se referă integral sau parțial la produse originare din Ceuta și Melilla, în sensul articolului 38 din protocol, exportatorul trebuie să indice clar aceste produse în documentul pe care este întocmită declarația, cu ajutorul simbolului „CM”.

                     (9)

                        Aceste indicații se pot omite dacă informațiile există în documentul propriu-zis.

                     (10)
                  A se vedea articolul 22 alineatul (5) din protocol. În cazurile în care exportatorul nu este obligat să semneze, această exceptare se referă și la obligația de a indica numele semnatarului.”

                     (11)

                        Atunci când declarația de origine este întocmită de un exportator autorizat, în acest spațiu trebuie înscris numărul autorizației exportatorului autorizat. Atunci când declarația de origine nu este întocmită de un exportator autorizat, se omit cuvintele din paranteză sau spațiul nu se completează.

                     (12)
                  Se indică originea produselor. Atunci când declarația de origine se referă integral sau parțial la produse originare din Ceuta și Melilla, exportatorul trebuie să indice în mod clar acest lucru în documentul care conține declarația, cu ajutorul simbolului „CM”.

                     (13)
                  Se completează sau se elimină, după caz.

                     (14)

                        Atunci când declarația de origine este întocmită de un exportator autorizat, în acest spațiu trebuie înscris numărul autorizației exportatorului autorizat. Atunci când declarația de origine nu este întocmită de un exportator autorizat, se omit cuvintele din paranteză sau spațiul nu se completează.

                     (15)
                  Se indică originea produselor. Atunci când declarația de origine se referă integral sau parțial la produse originare din Ceuta și Melilla, exportatorul trebuie să indice în mod clar acest lucru în documentul care conține declarația, cu ajutorul simbolului „CM”.

                     (16)
                  Se completează sau se elimină, după caz.

                     (17)

                        Atunci când declarația de origine este întocmită de un exportator autorizat, în acest spațiu trebuie înscris numărul autorizației exportatorului autorizat. Atunci când declarația de origine nu este întocmită de un exportator autorizat, se omit cuvintele din paranteză sau spațiul nu se completează.

                     (18)
                  Se indică originea produselor. Atunci când declarația de origine se referă integral sau parțial la produse originare din Ceuta și Melilla, exportatorul trebuie să indice în mod clar acest lucru în documentul care conține declarația, cu ajutorul simbolului „CM”.

                     (19)
                  Se completează sau se elimină, după caz.

                     (20)

                        Atunci când declarația de origine este întocmită de un exportator autorizat, în acest spațiu trebuie înscris numărul autorizației exportatorului autorizat. Atunci când declarația de origine nu este întocmită de un exportator autorizat, se omit cuvintele din paranteză sau spațiul nu se completează.

                     (21)
                  Se indică originea produselor. Atunci când declarația de origine se referă integral sau parțial la produse originare din Ceuta și Melilla, exportatorul trebuie să indice în mod clar acest lucru în documentul care conține declarația, cu ajutorul simbolului „CM”.

                     (22)
                  Se completează sau se elimină, după caz.

                     (23)

                        Atunci când declarația de origine este întocmită de un exportator autorizat, în acest spațiu trebuie înscris numărul autorizației exportatorului autorizat. Atunci când declarația de origine nu este întocmită de un exportator autorizat, se omit cuvintele din paranteză sau spațiul nu se completează.

                     (24)
                  Se indică originea produselor. Atunci când declarația de origine se referă integral sau parțial la produse originare din Ceuta și Melilla, exportatorul trebuie să indice în mod clar acest lucru în documentul care conține declarația, cu ajutorul simbolului „CM”.

                     (25)
                  Se completează sau se elimină, după caz.

                     (26)

                        Atunci când declarația de origine este întocmită de un exportator autorizat, în acest spațiu trebuie înscris numărul autorizației exportatorului autorizat. Atunci când declarația de origine nu este întocmită de un exportator autorizat, se omit cuvintele din paranteză sau spațiul nu se completează.

                     (27)
                  Se indică originea produselor. Atunci când declarația de origine se referă integral sau parțial la produse originare din Ceuta și Melilla, exportatorul trebuie să indice în mod clar acest lucru în documentul care conține declarația, cu ajutorul simbolului „CM”.

                     (28)
                  Se completează sau se elimină, după caz.

                     (29)

                        Atunci când declarația de origine este întocmită de un exportator autorizat, în acest spațiu trebuie înscris numărul autorizației exportatorului autorizat. Atunci când declarația de origine nu este întocmită de un exportator autorizat, se omit cuvintele din paranteză sau spațiul nu se completează.

                     (30)
                  Se indică originea produselor. Atunci când declarația de origine se referă integral sau parțial la produse originare din Ceuta și Melilla, exportatorul trebuie să indice în mod clar acest lucru în documentul care conține declarația, cu ajutorul simbolului „CM”.

                     (31)
                  Se completează sau se elimină, după caz.

                     (32)
                  Aceste indicații se pot omite dacă informațiile există în documentul propriu-zis.

                     (33)
                  A se vedea articolul 22 alineatul (5) din protocol. În cazurile în care exportatorul nu este obligat să semneze, această exceptare se referă și la obligația de a indica numele semnatarului.