               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 13.1.2017
            COM(2017) 13 final
            2017/0005(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, de către Comitetul mixt al SEE cu privire la modificarea anexei II (Reglementări tehnice, standarde, încercări și certificare) și a anexei XVII (Proprietatea intelectuală) la Acordul privind SEE(Regulamentul privind medicamentele de uz pediatric)

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Motivele și obiectivele propunerii

               Proiectul de decizie a Comitetului mixt al SEE (anexat la propunerea de decizie a Consiliului) are ca obiect modificarea anexei II (Reglementări tehnice, standarde, încercări și certificare) și a anexei XVII (Proprietatea intelectuală) la Acordul privind SEE în vederea încorporării Regulamentului privind medicamentele de uz pediatric
                  1
                și a Regulamentului CSP
                  2
                în Acordul privind Spațiul Economic European („Acordul privind SEE”).

               Statele AELS care fac parte din SEE (Islanda, Liechtenstein și Norvegia) solicită adaptări care depășesc nivelul unor simple ajustări tehnice. Prin urmare, în conformitate cu articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2894/94 al Consiliului
                  3
               , poziția UE privind această decizie a Comitetului mixt al SEE se stabilește de către Consiliu.

               •Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică

               Proiectul atașat de Decizie a Comitetului mixt extinde politica deja existentă a UE la statele AELS care fac parte din SEE.

               •Coerența cu alte domenii de politică ale Uniunii

               Extinderea acquis-ului UE la statele AELS care fac parte din SEE, prin încorporarea acestuia în Acordul privind SEE, se realizează în conformitate cu obiectivele și principiile acordului menționat care vizează instituirea unui Spațiu Economic European dinamic și omogen, bazat pe norme comune și pe condiții egale în materie de concurență.

               Aceste eforturi privesc toate politicile din domeniul liberei circulații a mărfurilor, a persoanelor, a serviciilor și a capitalurilor, precum și politicile orizontale și de sprijin specificate în Acordul privind SEE.

               2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

               •Temei juridic

               Actele legislative care urmează să fie încorporate în Acordul privind SEE se întemeiază pe articolul 114 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

               Articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2894/94 al Consiliului privind normele de punere în aplicare a Acordului privind SEE prevede stabilirea de către Consiliu a poziției ce va fi adoptată în numele Uniunii cu privire la astfel de decizii, pe baza unei propuneri a Comisiei.

               În cooperare cu SEAE, Comisia prezintă proiectul de Decizie a Comitetului mixt al SEE în vederea adoptării de către Consiliu ca poziție a Uniunii. Comisia speră să poată prezenta Comitetului mixt al SEE, în cel mai scurt termen, poziția Uniunii.

               •Subsidiaritate (pentru competență neexclusivă)

               Prezenta propunere respectă principiul subsidiarității din motivul următor.

               Obiectivul prezentei propuneri, și anume acela de a asigura omogenitatea pieței interne, nu poate fi realizat în mod suficient de către statele membre și poate, în consecință, având în vedere efectele sale, să fie realizat mai bine la nivelul Uniunii.

               •Proporționalitate

                  În conformitate cu principiul proporționalității, propunerea nu depășește ceea ce este necesar în vederea atingerii obiectivului său, acela de a asigura omogenitatea pieței interne.

               •Alegerea instrumentului

                  În conformitate cu articolul 98 din Acordul privind SEE, instrumentul ales este o decizie a Comitetului mixt al SEE. Comitetul mixt al SEE asigură punerea efectivă în aplicare a Acordului privind SEE și funcționarea acestuia. În acest sens, ia decizii în cazurile prevăzute de Acordul privind SEE.

               3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX-POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

               •Obținerea și utilizarea expertizei

               În cadrul pregătirii legislației în cauză, Comisia a efectuat o largă consultare a tuturor părților interesate.

               •Evaluarea impactului

               În cadrul pregătirii legislației în cauză, Comisia a efectuat o evaluare detaliată a impactului, examinând o gamă largă de opțiuni de politică diferite.

               Decizia atașată a Comitetului mixt al SEE vizează doar extinderea sistemului actual la statele AELS care fac parte din SEE.

               4.IMPLICAȚIILE BUGETARE

               Încorporarea acestei legislații în Acordul privind SEE nu are implicații bugetare.

               5.ALTE ELEMENTE

               •Justificarea principalelor adaptări solicitate și soluția propusă

               Adaptări ale Regulamentului privind medicamentele de uz pediatric

               (1)Articolul 36 alineatul (3)

               Articolul 36 alineatul (3) din Regulamentul pediatric are următorul cuprins:

               „Atunci când au fost utilizate procedurile prevăzute de Directiva 2001/83/CE, prelungirea cu șase luni a perioadei menționate la alineatul (1) este acordată numai atunci când produsul este autorizat în toate statele membre.”

               În conformitate cu acest articol, prelungirea unui certificat suplimentar de protecție în temeiul Regulamentului privind medicamentele de uz pediatric este condiționată de autorizarea prealabilă a medicamentului în toate statele membre. Cu toate acestea, în conformitate cu punctul 15q din capitolul XIII din anexa II la Acordul privind SEE, Liechtenstein nu este obligat să participe la procedurile comune stabilite în Directiva 2001/83/CE. Propunerea de text de adaptare ține cont de această prevedere.

               Propunerea de text de adaptare:

               „Aplicarea articolului 36 alineatul (3) nu este condiționată de autorizarea medicamentului în Liechtenstein.”

               (2)Articolul 49 alineatul (3) [astfel cum este modificat de Regulamentul (CE) nr. 1902/2006]

               Având în vedere structura bazată pe doi piloni a Acordului privind SEE, se are în vedere un text de adaptare care să prevadă că, în cazul în care titularul autorizației de introducere pe piață a unui produs autorizat prin procedura centralizată este stabilit într-un stat AELS, Autoritatea AELS de Supraveghere va fi autoritatea care va impune sancțiunile financiare. Cu toate acestea, având în vedere circumstanțele speciale, și anume faptul că autorizațiile de introducere pe piață pentru medicamentele autorizate la nivel central sunt acordate de Comisie și că încălcările afectează Uniunea și interesele sale, precum și complexitatea și natura tehnică a procedurilor de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, Autoritatea AELS de Supraveghere cooperează îndeaproape cu Comisia și așteaptă evaluarea Comisiei și propunerea de acțiune înainte de adoptarea unei decizii privind eventualele penalități financiare impuse titularilor autorizațiilor de introducere pe piață stabiliți într-un stat AELS.

               Adaptări ale Regulamentului CSP:

               Articolele 7 și 21 din Regulamentul (CE) nr. 469/2009

               Justificare:

               Propunerea de text de adaptare se referă la faptul că prelungirea certificatelor suplimentare de protecție („CSP”) instituită prin Regulamentul (CE) nr. 1901/2006 și codificată prin Regulamentul (CE) nr. 469/2009 intră în vigoare în statele AELS care fac parte din SEE la o dată ulterioară celei de intrare în vigoare în statele membre UE și că perioada de șase luni constituie o prelungire directă a CSP.

               O situație similară a apărut în momentul în care Regulamentul (CEE) nr. 1768/1992 a fost încorporat în Acordul privind SEE, a se vedea punctul 6c din anexa XVII la Acordul privind SEE. Propunerea de text de adaptare are aceeași structură ca cea a actualului text de adaptare al articolului 19 din Regulamentul (CEE) nr. 1768/1992.

               (1)La articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 469/2009 se adaugă alineatele (6) și (7)

               În conformitate cu articolul 7 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 469/2009, timp de cinci ani de la intrarea in vigoare a Regulamentului (CE) nr. 1901/2006, cererea de prelungire a duratei unui certificat deja acordat se depune cu cel puțin șase luni înainte de expirarea certificatului respectiv. În cazul statelor AELS membre ale SEE, este nevoie de o adaptare în această privință, astfel încât perioada de cinci ani să se calculeze de la data la care regulamentul a intrat în vigoare pentru respectivul stat AELS, a se vedea propunerea noastră privind articolul 7 alineatele (6) și (7) din Regulamentul (CE) nr. 469/2009.

               (2)La articolul 21 din Regulamentul (CE) nr. 469/2009 se adaugă alineatul (3)

               Este nevoie de o adaptare și pentru situațiile în care CSP expiră cu mai puțin de șase luni înainte de intrarea în vigoare a Regulamentului (CE) nr. 469/2009 într-un stat AELS care face parte din SEE. Atunci când CSP expiră cu mai puțin de șase luni înainte de intrarea în vigoare a regulamentului într-un stat AELS care face parte din SEE, prelungirea nu va produce efecte în respectivul stat, a se vedea propunerea noastră pentru un nou alineat (3) al articolului 21 din Regulamentul (CE) nr. 469/2009, din cauza faptului că perioada de prelungire urmează direct după perioada CSP. Atunci când CSP expiră cu mai puțin de șase luni înainte de intrarea în vigoare a Regulamentului (CE) nr. 1901/2006 și a Regulamentului (CE) nr. 469/2009 într-un stat AELS care face parte din SEE, eventuala prelungire ar trebui să producă efecte în perioada care rămâne din cele șase luni de prelungire (începând de la expirarea CSP) în momentul în care regulamentele în cauză intră în vigoare în acel stat AELS care face parte din SEE, cu condiția ca cererea de prelungire să fie publicată în acel moment.

               (3)La articolul 21 din Regulamentul (CE) nr. 469/2009 se adaugă alineatul (4)

               Pentru situațiile în care CSP expiră mai devreme de șapte luni după intrarea în vigoare a regulamentelor în acel stat AELS care face parte din SEE, propunem ca cererea de prelungire a duratei unui CSP să se depună cel târziu în termen de o lună de la intrarea în vigoare a regulamentelor în statul în cauză [a se vedea propunerea noastră privind articolul 21 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 469/2009]. În conformitate cu propunerea noastră, prelungirea va avea efect doar pentru perioada ulterioară datei publicării cererii de prelungire. Atunci când CSP expiră după intrarea în vigoare a regulamentelor într-un stat AELS care face parte din SEE, se va putea obține prelungirea prin prelungirea directă a CSP. Atunci când CSP expiră înainte de data intrării în vigoare a regulamentelor, va fi posibil ca restul perioadei de prelungire să curgă de la data intrării în vigoare a regulamentelor, cu condiția ca cererea să fi fost deja depusă și trimiterea la aceasta să fi fost publicată. Prelungirea va avea efect numai în perioada rămasă din cele șase luni (începând de la expirarea SPC), când regulamentele intră în vigoare în statul AELS în cauză și cererea de prelungire este publicată.

               (4)La articolul 21 din Regulamentul (CE) nr. 469/2009 se adaugă alineatul (5)

               În conformitate cu propunerea noastră privind dispozițiile tranzitorii, pot apărea situații în care protecția expiră și reintră în vigoare la o dată ulterioară, și anume la intrarea în vigoare a regulamentului. Pentru aceste situații prezentăm mai jos o dispoziție privind continuarea utilizării anterioare. Un text de adaptare similar a fost introdus la articolul 19 alineatul (5) din Regulamentul (CEE) nr. 1768/92 atunci când acest act a fost inclus în Acordul privind SEE.

               Alte adaptări propuse:

               Comitetul pediatric ar trebui să fie inserat în partea introductivă a capitolului XIII din anexa II la Acordul privind SEE.

               Având în vedere uniunea dintre Liechtenstein și Elveția în domeniul brevetelor, Liechtensteinul nu eliberează certificate suplimentare de protecție. În conformitate cu practica UE începând din 2004 în tratatele de aderare ale noilor state membre, următorul text a fost inclus ca adaptarea (d) la Regulamentul (CE) nr. 469/2009:

               „(c)
                     Având în vedere uniunea existentă între Liechtenstein și Elveția în domeniul brevetelor, Liechtenstein nu eliberează niciun certificat de protecție suplimentar pentru produsele medicamentoase, astfel cum se prevede în prezentul regulament.”

               2017/0005 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, de către Comitetul mixt al SEE cu privire la modificarea anexei II (Reglementări tehnice, standarde, încercări și certificare) și a anexei XVII (Proprietatea intelectuală) la Acordul privind SEE

                  (Regulamentul privind medicamentele de uz pediatric)

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114 coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere Regulamentul (CE) nr. 2894/94 al Consiliului din 28 noiembrie 1994
                  4
                privind normele de punere în aplicare a Acordului privind Spațiul Economic European, în special articolul 1 alineatul (3),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Acordul privind Spațiul Economic European („Acordul privind SEE”) a intrat în vigoare la 1 ianuarie 1994.

               (2)În temeiul articolului 98 din Acordul privind SEE, Comitetul mixt al SEE poate decide modificarea, printre altele, a anexei II (Reglementări tehnice, standarde, încercări și certificare) și a anexei XVII (Proprietatea intelectuală) la Acordul privind SEE.

               (3)Regulamentul (CE) nr. 1901/2006 al Parlamentului European și al Consiliului
                  5
                trebuie încorporat în Acordul privind SEE.

               (4)Regulamentul (CE) nr. 1902/2006 al Parlamentului European și al Consiliului
                  6
                trebuie încorporat în Acordul privind SEE.

               (5)Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului
                  7
                trebuie încorporat în Acordul privind SEE.

               (6)Regulamentul (UE) nr. 488/2012 al Comisiei din 8 iunie 2012
                  8
                trebuie încorporat în Acordul privind SEE.

               (7)Regulamentul (CE) nr. 469/2009 abrogă Regulamentul (CEE) nr. 1768/92 al Consiliului
                  9
               , care este încorporat în Acordul privind SEE și care, prin urmare, trebuie eliminat din acest acord.

               (8)Regulamentul (CE) nr. 658/2007 al Comisiei
                  10
                stabilește normele privind aplicarea de penalități financiare titularilor autorizațiilor de introducere pe piață acordate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 726/2004. Autorizațiile de introducere pe piață sunt acordate de către Comisie și statele AELS iau simultan deciziile corespunzătoare, în termen de 30 de zile. Având în vedere circumstanțele speciale, și anume faptul că autorizațiile de introducere pe piață sunt acordate de Comisie și că încălcările afectează Uniunea și interesele sale, precum și complexitatea și natura tehnică a procedurilor de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, Autoritatea AELS de Supraveghere cooperează îndeaproape cu Comisia și așteaptă evaluarea Comisiei și propunere de acțiune înainte de adoptarea unei decizii privind eventualele penalități financiare impuse titularilor autorizațiilor de introducere pe piață stabiliți într-un stat AELS.

               (9)Anexa II (Reglementări tehnice, standarde, încercări și certificare) și anexa XVII (Proprietatea intelectuală) la Acordul privind SEE ar trebui, prin urmare, să fie modificate în consecință.

               (10)Poziția Uniunii în cadrul Comitetului mixt al SEE ar trebui, prin urmare, să se bazeze pe proiectul de decizie atașat,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii, de către Comitetul mixt al SEE cu privire la propunerea de modificare a anexei II (Reglementări tehnice, standarde, încercări și certificare) și a anexei XVII (Proprietate intelectuală) la Acordul privind SEE se întemeiază pe proiectul de decizie a Comitetului mixt al SEE atașat la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)
                  Regulamentul (CE) nr. 1901/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 privind medicamentele de uz pediatric și de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1768/92, a Directivei 2001/20/CE, a Directivei 2001/83/CE și a Regulamentului (CE) nr. 726/2004.

                     (2)
                  Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente (versiune codificată).

                     (3)
                  JO L 305, 30.11.1994, p. 6–8.

                     (4)
                  JO L 305, 30.11.1994, p. 6–8.

                     (5)
                  Regulamentul (CE) nr. 1901/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 privind medicamentele de uz pediatric și de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1768/92, a Directivei 2001/20/CE, a Directivei 2001/83/CE și a Regulamentului (CE) nr. 726/2004 (JO L 378, 27.12.2006, p. 1).

                     (6)
                  Regulamentul (CE) nr. 1902/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 decembrie 2006 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1901/2006 privind medicamentele de uz pediatric (JO L 378, 27.12.2006, p. 20).

                     (7)
                  Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente (versiune codificată) (JO L 152, 16.6.2009, p. 1).

                     (8)
                  Regulamentul (UE) nr. 488/2012 al Comisiei din 8 iunie 2012 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 658/2007 al Comisiei privind penalitățile financiare pentru încălcarea anumitor obligații în legătură cu autorizațiile de comercializare acordate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 150, 9.6.2012, p. 68).

                     (9)
                  JO L 182, 2.7.1992, p. 1.

                     (10)
                  Regulamentul (CE) nr. 658/2007 al Comisiei din 14 iunie 2007 privind penalitățile financiare pentru încălcarea anumitor obligații în legătură cu autorizațiile de comercializare acordate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 155, 15.6.2007, p. 10-19).

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 13.1.2017
            COM(2017) 13 final
            ANEXĂ
            la
            propunerea de Decizie a Consiliului
            privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, de către Comitetul mixt al SEE cu privire la modificarea anexei II (Reglementări tehnice, standarde, încercări și certificare) și a anexei XVII (Proprietatea intelectuală) la Acordul privind SEE(Regulamentul privind medicamentele de uz pediatric)

               DECIZIA NR. A COMITETULUI MIXT AL SEE

                  din

                  de modificare a anexei II (Reglementări tehnice, standarde, încercări și certificare) și a anexei XVII (Proprietatea intelectuală) la Acordul privind SEE

               COMITETUL MIXT AL SEE,

               având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European („Acordul privind SEE”), în special articolul 98,

               întrucât:

               (1)Regulamentul (CE) nr. 1901/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 privind medicamentele de uz pediatric și de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1768/92, a Directivei 2001/20/CE, a Directivei 2001/83/CE și a Regulamentului (CE) nr. 726/2004
                  1
                trebuie încorporat în Acordul privind SEE.

               (2)Regulamentul (CE) nr. 1902/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 decembrie 2006 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1901/2006 privind medicamentele de uz pediatric
                  2
                trebuie încorporat în Acordul privind SEE.

               (3)Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente (versiune codificată)
                  3
                trebuie încorporat în Acordul privind SEE.

               (4)Regulamentul (UE) nr. 488/2012 al Comisiei din 8 iunie 2012 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 658/2007 al Comisiei privind penalitățile financiare pentru încălcarea anumitor obligații în legătură cu autorizațiile de comercializare acordate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului
                  4
               , astfel cum a fost rectificat în JO L 338, 12.12.2012, p. 44, trebuie încorporat în Acordul privind SEE.

               (5)Regulamentul (CE) nr. 469/2009 abrogă Regulamentul (CEE) nr. 1768/92 al Consiliului
                  5
               , care este încorporat în Acordul privind SEE și care, prin urmare, trebuie eliminat din acest acord.

               (6)Regulamentul (CE) nr. 658/2007 al Comisiei stabilește normele privind aplicarea de penalități financiare titularilor autorizațiilor de introducere pe piață acordate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 726/2004. Autorizațiile de introducere pe piață sunt acordate de către Comisie, iar statele AELS iau simultan deciziile corespunzătoare, în termen de 30 de zile. Având în vedere circumstanțele speciale, și anume faptul că autorizațiile de introducere pe piață sunt acordate de Comisie și că încălcările afectează Uniunea și interesele sale, precum și complexitatea și natura tehnică a procedurilor de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, Autoritatea AELS de Supraveghere cooperează îndeaproape cu Comisia și așteaptă evaluarea Comisiei și propunerea de acțiune înainte de adoptarea unei decizii privind eventualele sancțiuni financiare impuse titularilor autorizațiilor de introducere pe piață stabiliți într-un stat AELS.

               (7)Prin urmare, anexele II și XVII la Acordul privind SEE ar trebui modificate în consecință,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Capitolul XIII din anexa II la Acordul privind SEE se modifică după cum urmează:

               1.Următorul text se inserează după cuvintele „Comitetul pentru medicamente orfane (COMP)” în al treisprezecea paragraf din textul introductiv:

                  „,Comitetul pediatric”

               2.La punctele 15q (Directiva nr. 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului) și 15zb [Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului] se adaugă următoarea liniuță:

               „-32006 R 1901: Regulamentul (CE) nr. 1901/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 (JO L 378, 27.12.2006, p. 1).”

               3.Textul de adaptare de la punctul 15 zb [Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului] se înlocuiește cu următorul text:

               „Competențele Comisiei Europene în ceea ce privește procedura de constatare a neîndeplinirii obligațiilor prevăzută la articolul 84 alineatul (3), inclusiv competența de a impune penalități financiare titularilor autorizațiilor de introducere pe piață și în cazurile în care titularul autorizației de introducere pe piață este stabilit într-un stat AELS, se exercită de către Autoritatea AELS de Supraveghere, în strânsă cooperare cu Comisia. Înainte ca Autoritatea AELS de Supraveghere să adopte o decizie privind impunerea de penalități financiare, Comisia îi furnizează acesteia o evaluare și o propunere de decizie.”

               4.Textul de la punctul 15zj [Regulamentul (CE) nr. 658/2007 al Comisiei] se înlocuiește cu următorul text:

               „32007 R 0658: Regulamentul (CE) nr. 658/2007 al Comisiei din 14 iunie 2007 privind penalitățile financiare pentru încălcarea anumitor obligații în legătură cu autorizațiile de comercializare acordate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 155, 15.6.2007, p. 10), astfel cum a fost modificat prin:

               -32012 R 0488: Regulamentul (UE) nr. 488/2012 al Comisiei din 8 iunie 2012 (JO L 150, 9.6.2012, p. 68), astfel cum a fost rectificat prin JO L 338, 12.12.2012, p. 44.

               În sensul prezentului acord, dispozițiile regulamentului se citesc cu următoarea adaptare:

               Competențele Comisiei Europene în ceea ce privește procedura de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, inclusiv competența de a impune penalități financiare titularilor autorizațiilor de introducere pe piață și în cazurile în care titularul autorizației de introducere pe piață este stabilit într-un stat AELS, se exercită de către Autoritatea AELS de Supraveghere, în strânsă cooperare cu Comisia. Înainte ca Autoritatea AELS de Supraveghere să adopte o decizie privind impunerea de penalități financiare, Comisia îi furnizează acesteia o evaluare și o propunere de decizie.”

               5.După punctul 15zo [Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 198/2013 al Comisiei] se introduce următorul punct:

               „15zp 32006 R 1901: Regulamentul (CE) nr. 1901/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 privind medicamentele de uz pediatric și de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1768/92, a Directivei 2001/20/CE, a Directivei 2001/83/CE și a Regulamentului (CE) nr. 726/2004 (JO L 378, 27.12.2006, p. 1), astfel cum a fost modificat prin:

               -32006 R 1902: Regulamentul (CE) nr. 1902/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 decembrie 2006 (JO L 378, 27.12.2006, p. 20).

               În sensul prezentului acord, dispozițiile regulamentului se citesc cu următoarele adaptări:

               (a)Aplicarea articolului 36 alineatul (3) nu este condiționată de obținerea unei autorizații de medicament în Liechtenstein.

               (b)Competențele Comisiei Europene în ceea ce privește procedura de constatare a neîndeplinirii obligațiilor prevăzută la articolul 49 alineatul (3), inclusiv competența de a impune penalități financiare titularilor autorizațiilor de introducere pe piață și în cazurile în care titularul autorizației de introducere pe piață este stabilit într-un stat AELS, se exercită de către Autoritatea AELS de Supraveghere, în strânsă cooperare cu Comisia. Înainte ca Autoritatea AELS de Supraveghere să adopte o decizie privind impunerea de penalități financiare, Comisia îi furnizează acesteia o evaluare și o propunere de decizie.”

               Articolul 2

               Textul de la punctul 6 [Regulamentul (CEE) nr. 1768/92 al Consiliului] din anexa XVII la Acordul privind SEE se înlocuiește cu următorul text:

               „32009 R 0469: Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente (versiune codificată) (JO L 152, 16.6.2009, p. 1).

               În sensul prezentului acord, dispozițiile regulamentului se citesc cu următoarele adaptări:

               (a)La articolul 7 se adaugă următoarele alineate:

               „(6)Alineatul (5) nu se aplică statelor AELS.

               7.Fără a aduce atingere alineatului (4), timp de cinci ani de la intrarea in vigoare a Regulamentului (CE) nr. 1901/2006 în statul AELS în cauză, cererea de prelungire a duratei unui certificat deja acordat se depune cu cel mult șase luni înainte de expirarea certificatului respectiv.”

                (b)La articolul 21 se adaugă următoarele alineate:

               „(3)O cerere de prelungire a duratei unui certificat se poate aproba numai într-un stat AELS în care certificatul expiră cu mai puțin de șase de luni înainte de intrarea în vigoare a Regulamentului (CE) nr. 1901/2006 în statul AELS în cauză. În situațiile în care certificatul expiră înainte de intrarea în vigoare a Regulamentului (CE) nr. 1901/2006 în statul AELS vizat, prelungirea are efect doar pentru perioada ulterioară datei intrării în vigoare a regulamentului și a publicării cererii de prelungire. Cu toate acestea, articolul 13 alineatul (3) se aplică în ceea ce privește calcularea perioadei de prelungire.

               4.Fără a aduce atingere articolului 7 alineatul (7), în situațiile în care certificatul expiră mai devreme de șapte luni după intrarea în vigoare a Regulamentului (CE) nr. 1901/2006 în statul AELS vizat, cererea de prelungire a duratei unui certificat se depune în termen de cel târziu o lună de la intrarea în vigoare a regulamentului în statul AELS în cauză. În aceste situații, prelungirea are efect doar pentru perioada ulterioară datei publicării cererii de prelungire. Cu toate acestea, articolul 13 alineatul (3) se aplică în ceea ce privește calcularea perioadei de prelungire.

               5.Depunerea unei cereri de prelungire a duratei unui certificat în conformitate cu alineatele (3) și (4) nu împiedică continuarea utilizării invenției de către un terț care, în perioada cuprinsă între expirarea certificatului și publicarea cererii de prelungire a duratei acestuia, a utilizat invenția cu bună credință în scopuri comerciale sau a făcut pregătiri temeinice în acest sens.

               (c)Având în vedere uniunea existentă între Liechtenstein și Elveția în domeniul brevetelor, Liechtenstein nu eliberează niciun certificat de protecție suplimentar pentru produsele medicamentoase, astfel cum se prevede în prezentul regulament.”

               Articolul 3

               Textele Regulamentelor (CE) nr. 1901/2006, (CE) nr. 1902/2006, (CE) nr. 469/2009 și al Regulamentului (UE) nr. 488/2012 al Comisiei, astfel cum a fost rectificat în JO L 338, 12.12.2012, p. 44, în limbile islandeză și norvegiană, care urmează să fie publicate în suplimentul SEE la Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, sunt autentice.

               Articolul 4

               Prezenta decizie intră în vigoare la […], cu condiția să se fi efectuat toate notificările prevăzute la articolul 103 alineatul (1) din Acordul privind SEE*.

                  6Articolul 5

               Prezenta decizie se publică în secțiunea SEE și în suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.

               Adoptată la Bruxelles, […].

                     Pentru Comitetul mixt al SEE,

                     Președintele
                     […]

                        Secretarii
                     Comitetului mixt al SEE,
                     […]

                     (1)
                  JO L 378, 27.12.2006, p. 1.

                     (2)
                  JO L 378, 27.12.2006, p. 20.

                     (3)
                  JO L 152, 16.6.2009, p. 1.

                     (4)
                  JO L 150, 9.6.2012, p. 68.

                     (5)
                  JO L 182, 2.7.1992, p. 1.

                     (6)
                  [Au fost semnalate obligații constituționale.]


				|

		52012PC0120

			Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI prin care se solicită statelor membre să ratifice Convenția Internațională de la Hong Kong privind reciclarea sigură și ecologică a navelor (2009) sau să adere la această convenție, în interesul Uniunii Europene /* COM/2012/0120 final - 2012/0056 (NLE) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
Perpetuarea și
extinderea practicilor periculoase și neecologice de dezmembrare a navelor
continuă să provoace îngrijorări serioase. La sfârșitul
ciclului de funcționare, majoritatea navelor maritime mari încă se dezmembrează
în instalații necorespunzătoare din Asia (India, Pakistan și
Bangladesh), de obicei prin metoda „eșuării” (beaching), cu
importante efecte negative asupra mediului și
sănătății umane.
Situația riscă să se
înrăutățească în anii următori, din cauza
numărului mare de nave care vor fi trimise la dezmembrare. Amploarea
acestui fenomen este determinată de supracapacitatea flotei mondiale,
estimată să dureze încă cel puțin 5 până la 10 ani. În
plus, se așteaptă ca perioada de vârf în materie de reciclare a
navelor, din preajma retragerii treptate din funcțiune a petrolierelor cu
cocă simplă (2015), să aducă beneficii în special
instalațiilor necorespunzătoare.
Legislația actuală[1]
existentă la nivel internațional și european s-a dovedit prea
puțin eficace în ceea ce privește combaterea acestor practici de
reciclare a navelor.
Neconformitatea generalizată este
legată de:
·
lipsa capacității de reciclare în cadrul
OCDE, în special pentru cele mai mari nave comerciale;
·
concurența acerbă și neloială
între instalațiile necorespunzătoare și instalațiile cu
standarde tehnice mai înalte, care pot să ocupe doar nișele de
piață destinate unor tipuri speciale de nave (precum navele mici
și navele de stat, inclusiv navele de război sau flota unor armatori
care s-au angajat în acest sens)
·
faptul că legislația actuală nu este
adaptată la specificul navelor și al flotei maritime
internaționale.
Pentru a îmbunătăți situația, părțile la
Convenția de la Basel au invitat, în 2004, Organizația Maritimă
Internațională (OMI) să elaboreze cerințe obligatorii
pentru reciclarea navelor[2].

Convenția de la Hong Kong pentru reciclarea sigură și
ecologică a navelor (denumită în continuare „Convenția de la
Hong Kong”) a fost adoptată în mai 2009 de Organizația Maritimă
Internațională și trebuie ratificată de un număr
suficient de state mari (de pavilion și de reciclare) pentru a intra în
vigoare și pentru a începe să producă efecte.
Uniunea Europeană și statele sale
membre au comparat nivelurile de control și aplicare prevăzute de
Convenția de la Hong Kong și de Convenția de la Basel. Concluzia
la care s-a ajuns în aprilie 2010 a fost că „din perspectiva unei
evaluări preliminare și a ciclului de viață, se poate
conchide că convenția de la Hong Kong pare să asigure un nivel
de control și de aplicare a legii cel puțin echivalent cu cel
furnizat de Convenția de la Basel în cazul navelor care sunt deșeuri
în temeiul Convenției de la Basel, al navelor cărora li se
aplică Convenția de la Hong Kong și al navelor tratate similar
în temeiul articolului 3 alineatul (4) din această din urmă
convenție[3].
În octombrie 2011, părțile la
Convenția de la Basel au încurajat ratificarea Convenției de la Hong
Kong pentru a face posibilă intrarea sa în vigoare[4].
La nivel european, Comisia a adoptat, în 2007,
o Carte verde privind ameliorarea practicilor de dezmembrare a navelor și,
în 2008, o comunicare pe tema strategiei UE în materie de dezmembrare a navelor[5]. Strategia
propunea o serie de măsuri pentru îmbunătățirea cât mai
rapidă a condițiilor de dezmembrare a navelor, inclusiv în perioada
interimară până la intrarea în vigoare a Convenției de la Hong
Kong[6] ,
respectiv: pregătirea terenului pentru luarea de măsuri cu privire la
elementele-cheie ale convenției, încurajarea acțiunilor voluntare ale
industriei de profil, furnizarea de asistență tehnică și
sprijin țărilor în curs de dezvoltare și aplicarea cu mai
multă eficacitate a legislației existente.
În concluziile sale privind strategia UE în
materie de reciclare a navelor, Consiliul a subscris la Convenția de la
Hong Kong, subliniind că aceasta reprezintă o realizare
importantă pentru comunitatea internațională și că
oferă un sistem complex de control și aplicare de-a lungul întregului
ciclu de viață al navelor, încurajând ferm statele membre ale UE
să ratifice cu prioritate Convenția de la Hong Kong pentru a facilita
intrarea în vigoare a acesteia cât mai curând posibil și pentru a genera o
schimbare reală și tangibilă în domeniu[7].
2012/0056 (NLE)
Propunere de
DECIZIE A CONSILIULUI
prin care se solicită statelor membre
să ratifice Convenția Internațională de la Hong Kong
privind reciclarea sigură și ecologică a navelor (2009) sau
să adere la această convenție, în interesul Uniunii Europene
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 192 alineatul (1),
coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (a) punctul (v) și cu
articolul 218 alineatul (8) primul paragraf,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
având în vedere avizul Parlamentului European,
întrucât:
(1)       La nivel internațional,
navele care constituie deșeuri fac obiectul Convenției de la Basel
privind controlul transportului peste frontiere al deșeurilor periculoase
și al eliminării acestora. La nivel european, aceste nave sunt
reglementate de Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European
și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de deșeuri[8]. Acest
regulament pune în aplicare Convenția de Basel, precum și un
amendament la convenție[9],
adoptat în 1995, care nu a intrat încă în vigoare și care interzice
exporturile de deșeuri periculoase din statele membre ale Uniunii
către țări care nu sunt membre ale Organizației pentru
Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE). Deoarece navele conțin
materiale periculoase, acestea sunt, în general, clasificate drept deșeuri
periculoase și, prin urmare, se interzice exportarea lor în vederea
reciclării în instalații din țări care nu sunt membre ale
OCDE.
(2)       Încercările de aplicare
în cazul navelor a legislației existente s-au confruntat cu
dificultăți majore, atât la nivel internațional, cât și la
nivel european.
(3)       Convenția
Internațională de la Hong Kong pentru reciclarea sigură și
ecologică a navelor (2009) (denumită în continuare „Convenția”),
a fost adoptată la 15 mai 2009 sub auspiciile Organizației Maritime
Internaționale (OMI), ca urmare a deliberărilor din cadrul
Conferinței internaționale privind reciclarea sigură și
ecologică a navelor[10].
(4)       Convenția
urmărește să asigure că navele, atunci când ajung la dezmembrare
după ce și-au încheiat ciclul de funcționare, nu afectează
negativ sănătatea umană și siguranța, și nici
mediul. Convenția abordează integral problemele legate de activitatea
de dezmembrare și preocupările manifestate cu privire la
condițiile de lucru și de mediu din numeroasele instalații de
dezmembrare a navelor din lume.
(5)       Gestionarea într-un mod
rațional din punct de vedere ecologic a dezmembrării navelor
reprezintă o prioritate pentru Uniunea Europeană[11], iar
punerea în aplicare cât mai rapidă a acestei convenții se
numără printre acțiunile de esențiale propuse în
Comunicarea Comisiei, intitulată „O strategie a UE pentru ameliorarea
practicilor de dezmembrare a navelor”[12].
(6)       Cu toate acestea, până
în prezent, niciun stat membru nu a ratificat convenția și nici nu a
aderat la ea. Doar trei sunt statele membre care au semnat-o. Ratificarea
convenției de către statele membre sau aderarea lor la convenție
ar reprezenta un act semnificativ pe scena internațională și ar
putea grăbi intrarea în vigoare a Convenției.
(7)       Anumite prevederi ale
Convenției sunt de competența exclusivă a Uniunii în ceea ce
privește reciclarea navelor.
(8)       Uniunea nu poate să
ratifice Convenția, întrucât doar statele membre pot fi părți la
aceasta.
(9)       Prin urmare, Consiliul
trebuie să solicite statelor membre să ratifice convenția sau
să adere la ea în interesul Uniunii,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Odată cu intrarea în vigoare a
Regulamentului (UE) nr. XX al Parlamentului European și al Consiliului (privind
reciclarea navelor) de punere în aplicare a Convenției
Internaționale de la Hong Kong pentru reciclarea sigură și
ecologică a navelor („Convenția”), adoptată la 15 mai 2009 sub
auspiciile Organizației Maritime Internaționale, statele membre
trebuie să ratifice convenția sau să adere la ea în ceea ce
privește părțile care sunt de competența exclusivă a
Uniunii.
Articolul 2
Statele membre trebuie să ia
măsurile necesare pentru a depune instrumentele de ratificare a
convenției sau instrumentele de aderare la secretariatul general al
Organizației Maritime Internaționale fără întârziere
și în niciun caz mai târziu de trei ani de la data intrării în
vigoare a prezentei decizii.
Evoluția procesului de ratificare sau
aderare va fi examinată cel târziu la cinci ani de la data intrării
în vigoare a prezentei decizii.
Articolul 3
Prezenta
decizie se adresează statelor membre.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu,
                                                                       Preşedintele
[1]               Regulamentul
(CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 14
iunie 2006 privind transferurile de deșeuri (la nivel european) și
Convenția de la Basel privind controlul transportului peste frontiere al
deșeurilor periculoase și al eliminării acestora (la nivel
internațional).
[2]               Decizia
VII/26 privind gestionarea ecologică a dezmembrării navelor,
adoptată în cadrul celei de-a șaptea Conferințe a
părților la Convenția de la Basel.
[3]               Informațiile
transmise de Uniunea Europeană și de statele sale membre sunt
disponibile la: http://archive.basel.int/ships/oewg-vii12-comments/comments/eu.doc

[4]               Decizia
X/AA privind dezmembrarea ecologică a navelor, adoptată cu ocazia
celei de-a zecea Conferințe a părților la Convenția de la
Basel.
[5]               Comunicarea
COM (2008) 767 final din 19 noiembrie 2008 intitulată „O strategie a UE
pentru ameliorarea practicilor de dezmembrare a navelor” și evaluarea
impactului aferentă din Documentul de lucru al serviciilor Comisiei SEC(2008)
2846.
[6]               Convenția
Internațională de la Hong Kong privind reciclarea sigură și
ecologică a navelor
[7]               Concluziile
adoptate de Consiliu la 21 octombrie 2009 sunt disponibile la: http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/envir/110626.pdf.
[8]               JO L 190,
12.7.2006, p. 1.
[9]               Amendament
la Convenția de la Basel (de interzicere), adoptat prin Decizia III/1 a
părților la Convenția de la Basel.
[10]             Actul
final al conferinței (SR/CONF/45).
[11]             Concluziile
Consiliului din 20 noiembrie 2006.
[12]             COM(2008) 767
final.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 1.4.2016
            COM(2016) 172 final
            2016/0090(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene, în cadrul Comitetului privind achizițiile publice, cu privire la proiectul de decizie privind procedurile de arbitraj în temeiul articolului XIX alineatul (8) din Acordul revizuit privind achizițiile publice

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Motivele și obiectivele propunerii

               Acordul revizuit privind achizițiile publice al OMC (denumit în continuare „AAP”), care a intrat în vigoare la 6 aprilie 2014, stabilește un cadru juridic reînnoit aplicabil de către părțile la AAP achizițiilor publice vizate. În acest context, acordul revizuit prevede posibilitatea ca părțile la AAP să utilizeze proceduri de arbitraj în cazurile în care se ridică obiecții referitoare la o propunere de rectificare, de transfer al unei entități dintr-o anexă în alta, de retragere a unei entități sau de orice altă modificare a anexelor la apendicele I aferente unei părți și în care obiecțiile respective nu au putut fi soluționate prin intermediul unor consultări. Articolul XIX alineatul (8) din acordul revizuit prevede că Comitetul AAP trebuie să adopte proceduri de arbitraj pentru a facilita soluționarea obiecțiilor, așa cum se menționează mai sus.

               În perspectiva intrării în vigoare a AAP revizuit, părțile au dezbătut pe larg conținutul unor astfel de proceduri de arbitraj, examinând diferitele opțiuni care ar putea fi aplicate în caz de obiecții la o propunere de modificare a achizițiilor publice vizate ale unei părți, și au ajuns la un consens cu privire la această chestiune. În acest sens, a fost pregătit un proiect de decizie privind procedurile de arbitraj. Pentru a adopta acest proiect de decizie, Comisia trebuie să fie autorizată de către Consiliu să exprime poziția Uniunii privind adoptarea deciziei în cadrul Comitetului AAP.

               •Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică

                  Aceasta este procedura standard urmată atunci când Comisia trebuie să exprime poziția Uniunii în cadrul Comitetului AAP cu privire la decizii care implică modificări ale drepturilor și obligațiilor Uniunii.

               •Coerența cu celelalte politici ale Uniunii

               Nu se aplică.

               2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

               •Temei juridic

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede că, atunci când o decizie cu efecte juridice trebuie adoptată în cadrul unui organism creat printr-un acord internațional, Consiliul, la propunerea Comisiei, ar trebui să adopte o decizie de stabilire a poziției care urmează a fi adoptată în numele Uniunii. Decizia Comitetului AAP referitoare la adoptarea procedurilor de arbitraj în temeiul articolului XIX alineatul (8) din AAP revizuit intră sub incidența articolului 218 alineatul (9) din TFUE, întrucât decizia este adoptată în cadrul unui organism creat printr-un acord internațional și va avea efecte juridice.

               •Subsidiaritate (pentru competență neexclusivă)

               Uniunea deține competența exclusivă în aspectele legate de comerț. Acțiunea concertată la nivelul Uniunii poate asigura un efect maxim de levier în ceea ce privește țările terțe.

               •Proporționalitate

               Nu se aplică.

               •Alegerea instrumentului

               Articolul 218 alineatul (9) din TFUE prevede că, atunci când o decizie cu efecte juridice trebuie adoptată în cadrul unui organism creat printr-un acord internațional, Consiliul, la propunerea Comisiei, ar trebui să adopte o decizie de stabilire a poziției care urmează a fi adoptată în numele Uniunii.

               3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX-POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

               •Evaluări ex-post/verificări ale adecvării legislației existente

               Nu se aplică.

               •Consultări cu părțile interesate

               Nu se aplică.

                •Obținerea și utilizarea expertizei

               Nu se aplică.

               •Evaluarea impactului

               Adoptarea unei decizii privind procedurile de arbitraj în cadrul unui acord internațional la care Uniunea este parte nu necesită o evaluare a impactului.

               •Adecvarea și simplificarea reglementărilor

               Nu se aplică.

               •Drepturi fundamentale

               Nu se aplică.

               4.IMPLICAȚIILE BUGETARE

               Nu există.

               5.ALTE ELEMENTE

               •Planuri de punere în aplicare și măsuri de monitorizare, evaluare și raportare

               Nu se aplică.

               •Documente explicative (pentru directive)

               Nu se aplică.

               •Explicarea detaliată a dispozițiilor specifice ale propunerii

               Conținutul proiectului de decizie privind procedurile de arbitraj în temeiul articolului XIX alineatul (8) din AAP revizuit

               Invocarea procedurilor de arbitraj

               Proiectul de decizie privind procedurile de arbitraj stabilește condițiile de fond și termenul în care părțile la AAP pot supune arbitrajului o propunere de modificare a achizițiilor publice vizate ale unei părți. El clarifică, de asemenea, procedura care trebuie urmată în cazul în care mai multe părți formulează o obiecție la aceeași modificare în perspectiva unui acord asupra unui singur arbitraj.

               Numirea arbitrilor

               Proiectul de decizie precizează numărul de arbitri și cerințele pe care aceștia trebuie să le îndeplinească pentru a fi numiți. El prevede, în special, că cetățenii părților la arbitraj și funcționarii guvernamentali ai părților terțe nu ar trebui numiți ca arbitri.

               Participarea părților terțe

               Potrivit proiectului de decizie, părțile terțe vor avea dreptul de a participa la procedurile de arbitraj dacă au un interes substanțial în propunerea de modificare supusă arbitrajului și dacă și-au notificat interesul Comitetului privind achizițiile publice. Proiectul de decizie prevede drepturile acestor părți terțe.

               Proceduri

               Procedurile de lucru care trebuie urmate de către arbitrii numiți sunt stabilite în proiectul de decizie. Acestea se referă la adoptarea unui calendar pentru desfășurarea procedurilor de arbitraj și a reuniunilor de fond cu părțile, precum și pentru tratarea informațiilor confidențiale transmise de către părți. Proiectul de decizie prevede modul în care trebuie să se desfășoare reuniunile de fond și deliberările arbitrilor.

               Hotărârea arbitrilor

               Proiectul de decizie oferă indicații privind conținutul, forma și calendarul hotărârii arbitrilor și prevede, în cazurile relevante, posibilitatea părților de a solicita arbitrilor să stabilească nivelul ajustărilor compensatorii care să permită obținerea unui nivel comparabil al domeniului de aplicare în ceea ce privește partea care propune modificarea, precum și menținerea unui echilibru între drepturile și obligațiile în temeiul AAP.

               Poziția Comisiei cu privire la proiectul de decizie privind procedurile de arbitraj

               Proiectul de decizie definește condițiile în care părțile vor putea supune procedurilor de arbitraj obiecții referitoare la o modificare propusă de către o parte în ceea ce privește achizițiile sale publice vizate, în cazurile în care divergențele nu pot fi soluționate prin intermediul unor consultări. El stabilește un cadru procedural care va oferi claritate, securitate juridică și eficiență în ceea ce privește tratarea obiecțiilor la modificările propuse ale domeniului de aplicare.

               Recomandare

               Comisia recomandă adoptarea de către Comitetul AAP a proiectului de decizie privind procedurile de arbitraj care figurează în anexă.

               În consecință, se propune ca Comisia să fie autorizată să exprime, în cadrul Comitetului privind achizițiile publice, poziția Uniunii în favoarea adoptării proiectului de decizie a Comitetului AAP privind procedurile de arbitraj în temeiul articolului XIX alineatul (8) din AAP revizuit.

               2016/0090 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene, în cadrul Comitetului privind achizițiile publice, cu privire la proiectul de decizie privind procedurile de arbitraj în temeiul articolului XIX alineatul (8) din Acordul revizuit privind achizițiile publice

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 207 alineatul (4) primul paragraf, coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Acordul revizuit privind achizițiile publice (denumit în continuare „AAP”), care a intrat în vigoare la 6 aprilie 2014, stabilește un cadru juridic reînnoit aplicabil de către părțile la AAP achizițiilor publice vizate. AAP prevede posibilitatea ca părțile la AAP să utilizeze proceduri de arbitraj în cazurile în care se ridică obiecții referitoare la o propunere de rectificare, de transfer al unei entități dintr-o anexă în alta, de retragere a unei entități sau de orice altă modificare a anexelor la apendicele I aferente unei părți și în care obiecțiile respective nu au putut fi soluționate prin intermediul unor consultări.

               (2)În temeiul articolului XIX alineatul (8) din AAP, Comitetul privind achizițiile publice are obligația de a adopta proceduri de arbitraj pentru a facilita soluționarea acestor obiecții.

               (3)Părțile la AAP au dezbătut pe larg conținutul posibil al unor astfel de proceduri de arbitraj în ceea ce privește diferitele opțiuni care ar putea fi aplicate în caz de obiecții la o propunere de modificare a achizițiilor publice vizate ale unei părți. Părțile la AAP au fost în măsură să ajungă la un consens cu privire la această chestiune.

               (4)Procedurile de arbitraj convenite sunt definite într-un proiect de decizie privind procedurile de arbitraj în temeiul articolului XIX alineatul (8) din AAP.

               (5)Proiectul de decizie privind procedurile de arbitraj prevede condițiile care trebuie să fie îndeplinite pentru a recurge la procedurile de arbitraj și stabilește normele care reglementează numirea arbitrilor, participarea părților terțe la procedurile de arbitraj, desfășurarea procedurilor și hotărârea arbitrilor.

               (6)Adoptarea deciziei privind procedurile de arbitraj ar trebui să contribuie în mod pozitiv la cadrul juridic existent al AAP, deoarece scopul acestei decizii este de a facilita soluționarea obiecțiilor ridicate în ceea ce privește o propunere de rectificare, de transfer al unei entități dintr-o anexă în alta, de retragere a unei entități sau de orice altă modificare a anexelor unei părți la apendicele I la AAP.

               (7)În consecință, este necesar să se stabilească poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii, în cadrul Comitetului privind achizițiile publice, cu privire la proiectul de decizie privind procedurile de arbitraj,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii, în cadrul Comitetului privind achizițiile publice, constă în a aproba adoptarea proiectului de decizie privind procedurile de arbitraj în temeiul articolului XIX alineatul (8) din Acordul revizuit privind achizițiile publice al OMC.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 1.4.2016
            COM(2016) 172 final
            ANEXĂ
            laPropunerea de decizie a Consiliului
            de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene, în cadrul Comitetului privind achizițiile publice, cu privire la proiectul de decizie privind procedurile de arbitraj în temeiul articolului XIX alineatul (8) din Acordul revizuit privind achizițiile publice

               ANEXĂ

               PROIECT DE DECIZIE PRIVIND PROCEDURILE DE ARBITRAJ ÎN TEMEIUL ARTICOLULUI XIX ALINEATUL (8) DIN AAP REVIZUIT

               Comitetul privind achizițiile publice (denumit în continuare „comitetul”),

               luând notă de faptul că articolul XIX alineatul (8) din Acordul revizuit privind achizițiile publice (denumit în continuare „acordul”) impune comitetului să elaboreze proceduri de arbitraj pentru a facilita soluționarea obiecțiilor în temeiul articolului XIX alineatul (2) din acord și

               confirmând importanța articolului XIX alineatul (8) literele (b) și (c) din acord pentru aceste proceduri de arbitraj și reiterând angajamentul părților de a adopta decizii în temeiul articolului XIX alineatul (8) literele (b) și (c) din acord,

               adoptă următoarele proceduri de arbitraj pentru a facilita soluționarea obiecțiilor în temeiul articolului XIX alineatul (2) din acord:

               Invocarea procedurilor de arbitraj

               1.
                     În temeiul articolului XIX alineatul (7) din acord, în cazul în care partea care propune modificarea și o parte care formulează o obiecție nu reușesc să soluționeze o obiecție la o propunere de modificare în temeiul articolului XIX alineatul (1) din acord, partea care propune modificarea sau orice parte care formulează o obiecție poate supune arbitrajului propunerea de modificare, precizând motivele care stau la baza solicitării sale, prin notificarea comitetului nu mai devreme de 45 de zile de la data difuzării notificării referitoare la propunerea de modificare, conform articolului XIX alineatul (1) din acord.

               2.
                     În cazul în care două sau mai multe părți supun arbitrajului aceeași propunere de modificare înainte de numirea tuturor arbitrilor, partea care propune modificarea și toate părțile care formulează o obiecție convin asupra unui singur arbitraj pentru abordarea tuturor obiecțiilor la aceeași propunere de modificare. Dacă sunt prezentate cereri de arbitraj suplimentare cu privire la aceeași propunere de modificare după numirea tuturor arbitrilor, partea care propune modificarea și toate părțile care formulează o obiecție convin asupra unui singur arbitraj ori de câte ori este posibil.

               Numirea arbitrilor

               3.
                     Arbitrajul este efectuat de arbitri. Cu excepția cazului în care părțile la arbitraj convin altfel, se numesc trei arbitri. Arbitrii trebuie să îndeplinească cerințele stabilite pentru membrii grupurilor speciale la articolul 8 alineatele (1), (2) și (9) din Înțelegerea privind regulile și procedurile de soluționare a litigiilor.

               4.
                     La cererea unei părți la arbitraj, secretariatul comitetului propune nominalizări pentru arbitri. Părțile la arbitraj nu se vor opune la aceste numiri decât pentru motive întemeiate. Cetățenii părților la arbitraj și funcționarii guvernamentali ai părților terțe nu trebuie să fie numiți ca arbitri, cu excepția cazului în care părțile la arbitraj convin altfel.

               5.
                     În cazul în care părțile la arbitraj nu pot ajunge la un acord cu privire la persoanele care ar trebui să fie numite ca arbitri în termen de 20 de zile după ce propunerea de modificare a fost supusă arbitrajului, Directorul general, la cererea unei părți la arbitraj, numește arbitrii în termen de 10 zile, după consultarea părților la arbitraj și a președintelui comitetului.

               Participarea părților terțe

               6.
                     Orice parte la acord care are un interes substanțial într-o propunere de modificare supusă arbitrajului și care și-a notificat interesul comitetului (denumită în continuare „parte terță”), în termen de 10 de zile după ce propunerea de modificare a fost supusă arbitrajului este invitată să prezinte o comunicare scrisă, să asiste la reuniunile de fond ale arbitrilor cu părțile la arbitraj și să facă declarații verbale, și are dreptul să răspundă la întrebările adresate de arbitri.

               Proceduri

               7.
                     În cadrul procedurilor lor de lucru, arbitrii aplică dispozițiile relevante din acord și se orientează în funcție de decizia adoptată de comitet în conformitate cu articolul XIX alineatul (8) litera (b) din acord, după adoptarea acesteia. În plus, se aplică procedurile de lucru de mai jos:

               a.
                     Secretariatul comitetului transmite în cel mai scurt timp arbitrilor notificarea și obiecția aplicabile în temeiul articolului XIX alineatul (1) sau (2) din acord. În termen de 10 zile de la numirea arbitrilor și după consultarea părților la arbitraj, arbitrii adoptă un calendar pentru desfășurarea procedurii de arbitraj. Acest calendar ar trebui să se bazeze pe calendarul care figurează în anexa la prezenta decizie.

               b.
                     Arbitrii organizează o reuniune de fond cu părțile la arbitraj, cu excepția cazului în care părțile la arbitraj convin că aceasta nu este necesară. Înainte de reuniunea de fond, părțile la arbitraj transmit arbitrilor comunicări scrise în care prezintă faptele cazului și argumentele lor.

               c.
                     În cazul în care o parte la arbitraj transmite arbitrilor informații pe care le-a desemnat drept confidențiale, arbitrii, celelalte părți la arbitraj și părțile terțe tratează aceste informații ca fiind confidențiale. La cererea unei părți la arbitraj, arbitrii stabilesc procedurile suplimentare necesare pentru a păstra confidențialitatea acestor informații.

               d.
                     În cazul în care o parte la arbitraj desemnează drept confidențiale informațiile care figurează în comunicările sale scrise, această parte furnizează, la cererea unei alte părți la arbitraj sau a unei părți terțe, un rezumat neconfidențial al informațiilor conținute în comunicările sale care poate fi făcut public.

               e.
                     La reuniunea de fond, arbitrii invită partea care a solicitat arbitrajul să-și prezinte cazul prin intermediul unei comunicări orale. Partea împotriva căreia a fost introdus arbitrajul este invitată să își prezinte punctul de vedere prin intermediul unei comunicări orale.

               f.
                     Reuniunile de fond ale arbitrilor sunt deschise publicului, cu excepția cazului în care o parte la arbitraj solicită ca reuniunea să se desfășoare cu ușile închise pentru a proteja informațiile desemnate ca fiind confidențiale.

               g.
                     În orice moment, arbitrii pot adresa întrebări părților la arbitraj și părților terțe și le pot cere explicații, fie în cursul reuniunii, fie în scris.

               h.
                     Comunicările scrise ale părților la arbitraj, inclusiv răspunsurile la întrebările puse de arbitri, sunt puse la dispoziția celeilalte sau a celorlalte părți la arbitraj, precum și la dispoziția părților terțe. Părțile la arbitraj prezintă o versiune scrisă a declarațiilor lor orale exprimate în cadrul reuniunii cu arbitrii arbitrilor, celeilalte sau celorlalte părți la arbitraj și părților terțe.

               i.
                     Comunicările scrise, răspunsurile la întrebări și versiunile scrise ale declarațiilor orale ale părților terțe sunt puse la dispoziția arbitrilor, a părților la arbitraj și a altor părți terțe și se reflectă în raportul arbitrilor.

               j.
                     Deliberările arbitrilor rămân confidențiale.

               k.
                     Arbitrii pot solicita informații de la orice sursă relevantă și pot consulta experți. Arbitrii transmit părților la arbitraj și părților terțe orice informații furnizate experților sau primite de la aceștia din urmă. Părțile la arbitraj trebuie să aibă posibilitatea de a prezenta observații cu privire la orice contribuții primite de la experți.

               l.
                     Orice procedură suplimentară specifică arbitrajului este stabilită de arbitri în consultare cu părțile la arbitraj.

               m.
                     Sub rezerva alineatului (7) litera (c), nicio dispoziție din cadrul prezentelor proceduri nu împiedică o parte la arbitraj sau o parte terță să facă declarații publice privind propriile sale poziții.

               8.
                     Normele de conduită referitoare la Înțelegerea privind regulile și procedurile de soluționare a litigiilor se aplică oricărei persoane care îndeplinește rolul de arbitru în temeiul prezentelor proceduri, precum și, după cum se specifică în normele de conduită și în dispozițiile relevante din Statutul funcționarilor, membrilor secretariatului cărora li s-a solicitat să-i asiste pe arbitri.

               9.
                     În cazul în care părțile la arbitraj ajung la o soluție reciproc acceptată în ceea ce privește obiecțiile la propunerea de modificare, ele adresează o notificare arbitrilor în cel mai scurt timp. La primirea notificării, arbitrii închid procedura pentru părțile respective. Detaliile referitoare la orice soluție reciproc acceptată sunt notificate comitetului, în cadrul căruia orice parte la acord poate formula observații.

               Hotărârea arbitrilor

               10.
                     Mandatul arbitrilor le impune acestora să hotărască:

               a.
                     în cazul unei propuneri de retragere în temeiul articolului XIX alineatul (1) litera (a) din acord, dacă au fost eliminate efectiv influența sau controlul guvernamental asupra achizițiilor publice vizate ale entității a cărei retragere este propusă; sau

               b.
                     în cazul oricărei alte propuneri de modificare în temeiul articolului XIX alineatul (1) litera (b), dacă propunerea de modificare păstrează un echilibru între drepturi și obligații și menține un nivel comparabil al domeniului de aplicare reciproc acceptat al acordului și, după caz, nivelul ajustărilor compensatorii.

               11.
                     Arbitrii transmit părților la arbitraj un raport care conține hotărârea lor motivată în termen de 90 de zile sau, în cazul în care calendarul este modificat de arbitri, cel târziu la 120 de zile de la:

               a.
                     numirea arbitrilor, în cazul în care arbitrajul se desfășoară în temeiul alineatului (1); sau de la

               b.
                     cerere, în cazul în care arbitrajul se desfășoară în temeiul alineatului (12).

               Termenul indicat la prezentul alineat poate fi prelungit prin acordul reciproc al părților la arbitraj. Secretariatul comitetului distribuie raportul părților la acord în cel mai scurt timp, în urma traducerii acestuia.

               12.
                     În cazul în care arbitrii pronunță o hotărâre negativă în temeiul alineatului (10) litera (a) și în care aceștia nu au stabilit ajustările compensatorii în temeiul alineatului (10) litera (b), orice parte la arbitraj poate solicita, după 30 de zile și cel târziu în termen de 60 de zile de la difuzarea raportului arbitrilor, ca aceiași arbitri, dacă sunt disponibili, să stabilească nivelul ajustărilor compensatorii care ar permite obținerea unui nivel comparabil al domeniului de aplicare și ar menține echilibrul între drepturile și obligațiile în temeiul acordului. În acest sens, arbitrii se orientează în funcție de decizia adoptată de comitet în conformitate cu articolul XIX alineatul (8) litera (c) din acord, în urma adoptării acesteia. În cazul în care unul dintre arbitrii inițiali nu este disponibil, se numește un înlocuitor în conformitate cu alineatele (3)-(5).

               Punere în aplicare

               13.
                     Părțile la arbitraj acceptă ca definitivă hotărârea arbitrilor.

               14.
                     În sensul articolului XIX alineatul (7) litera (b) punctul (i) din acord, procedurile de arbitraj sunt finalizate:

               a.
                     atunci când se distribuie părților la acord un raport în temeiul alineatului (11), care nu conferă dreptul la proceduri ulterioare în temeiul alineatului (12); sau

               b.
                     în cazul în care părțile la arbitraj nu exercită un drept pe care îl pot invoca în temeiul alineatului (12) la expirarea termenului menționat la alineatul respectiv.

               Anexă

               Calendar propus pentru arbitraj

               Arbitrii stabilesc calendarul adoptat în temeiul alineatului (7) litera (a) pe baza următoarelor elemente:

               a.
                     Primirea comunicărilor scrise ale părților la arbitraj:

               (1)
                     Partea solicitantă:
                     ---------- 2 săptămâni

               (2)
                     Partea solicitată:
                     ---------- 2 săptămâni

               b.
                     Primirea comunicărilor părților terțe:
                     ---------- 1 săptămână

               c.
                     Reuniune de fond cu arbitrii
                     ---------- 1-2 săptămâni

               d.
                     Răspunsuri la întrebările adresate părților și părților terțe
                  la arbitraj:
                     ---------- 1-2 săptămâni

               e.
                     Publicarea și difuzarea raportului arbitrilor referitor la
                  hotărârea acestora:
                     ---------- 4 săptămâni

               În conformitate cu dispozițiile alineatului (11), arbitrii pot modifica acest calendar și pot programa reuniuni suplimentare cu părțile la arbitraj, după consultarea acestora din urmă.


				|

		52012PC0666

			Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI de modificare a Deciziei 2009/1008/EU de autorizare a Republicii Letonia în vederea aplicării în continuare a unei măsuri de derogare de la dispozițiile articolului 193 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată /* COM/2012/0666 final - 2012/0315 (NLE) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Motivele și obiectivele propunerii
În conformitate cu articolul 395 alineatul (1)
din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul
comun al taxei pe valoarea adăugată (denumită în continuare
„directiva TVA”), Consiliul, hotărând în unanimitate la propunerea
Comisiei, poate autoriza orice stat membru să aplice măsuri speciale
de derogare de la directivă, pentru a simplifica procedura de colectare a
taxei sau pentru a preveni anumite forme de evaziune sau de fraudă
fiscală.
Prin scrisoarea înregistrată de Comisie
la 20 aprilie 2012, Republica Letonia (denumită în continuare „Letonia”) a
solicitat autorizația de a continua să aplice o măsură de
derogare de la articolul 193 din directiva TVA. În conformitate cu
articolul 395 alineatul (2) din directiva TVA, Comisia a informat celelalte
state membre, prin scrisoarea din 30 iulie 2012, cu privire la cererea
înaintată de Letonia (Spania a fost informată printr-o scrisoare din
31 iulie 2012). Printr-o scrisoare datată 2 august 2012, Comisia
a înștiințat Letonia că dispune de toate informațiile pe
care le consideră necesare pentru examinarea cererii.
Contextul general
Letonia a solicitat autorizația de a
prelungi aplicarea curentă a procedurii de taxare inversă pentru
livrările de lemn. Pe baza informațiilor furnizate de Letonia, se
pare că piața lemnului din această țară este încă
dominată de mici companii locale și de furnizori individuali care
adesea dispar fără a achita TVA către autoritățile
locale, lăsând însă clientului o factură valabilă pentru
deducerea TVA.
În cadrul procedurii de taxare inversă,
destinatarul, în măsura în care se califică drept persoană
impozabilă în scopuri de TVA, este obligat la plata TVA către
autoritățile fiscale. În practică, acest lucru înseamnă
că furnizorul de lemn nu percepe TVA clientului său care, dacă
beneficiază de drepturi depline de deducere a TVA, ar declara și ar
deduce simultan TVA corespunzătoare; prin urmare, necesitatea
efectuării unei plăți către Trezorerie dispare. Sistemul se
aplică pe teritoriul Letoniei și nu are niciun impact asupra
tranzacțiilor transfrontaliere.
Această măsură de derogare
(care constituie o derogare de la A șasea directivă[1] în vigoare în acel moment
și care a fost înlocuită, fără modificări
substanțiale de conținut, de directiva TVA] a fost inițial
acordată până la 30 aprilie 2005 prin actul de aderare din 2003[2], mai precis în anexa VIII,
capitolul 7, punctul 1 litera (b). Ulterior, măsura a fost prelungită
până la 31 decembrie 2009 prin Decizia 2006/42/CE a Consiliului din 24
ianuarie 2006[3]
și până la 31 decembrie 2012 prin Decizia 2009/1008/UE a
Consiliului din 7 decembrie 2009[4].
Comisia înțelege că situația pe
baza căreia s-a acordat derogarea inițială continuă să
existe. Letonia susține că o serie de indicatori demonstrează
faptul că riscul de fraudă în materie de TVA este încă ridicat
în acest sector. Prin urmare, derogarea trebuie din nou prelungită pentru
o perioadă limitată.
Totuși, deoarece derogarea este în
vigoare de o perioadă îndelungată, în cazul în care Letonia are în
vedere solicitarea unei noi prelungiri a măsurii de derogare după
2015, aceasta ar trebui să transmită Comisiei un raport de evaluare
împreună cu cererea de prelungire până la 1 aprilie 2015 cel târziu.
Dispoziții în vigoare în domeniul
propunerii
Derogări similare au fost acordate
și altor state membre în temeiul articolului 193 din directiva TVA.
Coerența cu celelalte politici și
obiective ale Uniunii
Nu se aplică.
2.           REZULTATELE
CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII
IMPACTULUI
Consultarea părților interesate
Nu se aplică.
Obținerea și utilizarea
expertizei
Nu a fost necesar să se recurgă la
expertiză externă.
Evaluarea impactului
Propunerea de decizie vizează combaterea
evaziunii în materie de TVA pe piața lemnului din Letonia și, prin
urmare, are un impact potențial pozitiv.
Cu toate acestea, având în vedere sfera de
aplicare restrânsă a derogării și aplicarea sa limitată în
timp, impactul va fi, în orice caz, limitat.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE
PROPUNERII
Rezumatul acțiunii propuse
Autorizarea Letoniei de a prelungi aplicarea
unei măsuri de derogare de la articolul 193 din directiva TVA, cu privire
la utilizarea procedurii de taxare inversă pentru tranzacțiile de pe
piața lemnului.
Temei juridic
Articolul 395 din directiva TVA.
Principiul subsidiarității
În conformitate cu articolul 395 din directiva
TVA, un stat membru care dorește să introducă măsuri de
derogare de la respectiva directivă trebuie să obțină
autorizarea Consiliului, sub forma unei decizii a Consiliului. Prin urmare,
propunerea respectă principiul subsidiarității.
Principiul
proporționalității
Propunerea respectă principiul
proporționalității din motivul (motivele) menționat(e) în
continuare.
Decizia se referă la o autorizare
acordată unui stat membru la solicitarea acestuia și nu constituie o
obligație.
Având în vedere domeniul de aplicare limitat
al derogării, măsura specială este proporțională cu
obiectivul urmărit.
Alegerea instrumentelor
În conformitate cu articolul 395 din directiva
TVA, derogarea de la normele comune în materie de TVA este posibilă numai
cu autorizare din partea Consiliului, hotărând în unanimitate la
propunerea Comisiei. În plus, o decizie a Consiliului este cel mai adecvat
instrument, deoarece poate fi adresată statelor membre în mod individual.
4.           IMPLICAȚIILE BUGETARE
Propunerea nu are implicații asupra
bugetului Uniunii.
5.           ELEMENTE OPȚIONALE
Clauza de reexaminare / de revizuire /
privind încetarea de drept a efectelor juridice
Propunerea conține o clauză privind
încetarea de drept a efectelor juridice.
2012/0315 (NLE)
Propunere de
DECIZIE A CONSILIULUI
de modificare a Deciziei 2009/1008/EU de
autorizare a Republicii Letonia în vederea aplicării în continuare a unei
măsuri de derogare de la dispozițiile articolului 193 din Directiva
2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 2006/112/CE a
Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea
adăugată[5],
în special articolul 395 alineatul (1),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
întrucât:
(1)       Prin scrisoarea
înregistrată de Comisie la 20 aprilie 2012, Letonia a solicitat
autorizația de a continua să aplice o măsură de derogare de
la dispozițiile Directivei 2006/112/CE cu privire la persoana
obligată la plata taxei pe valoarea adăugată (TVA) către
autoritățile fiscale.
(2)       În conformitate cu articolul
395 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE, Comisia a informat celelalte state
membre, printr-o scrisoare din 30 iulie 2012, cu privire la cererea
înaintată de Letonia. Spania a fost totuși informată cu privire
la cerere printr-o scrisoare din 31 iulie 2012. Printr-o scrisoare
datată 2 august 2012, Comisia a înștiințat Letonia că
dispune de toate informațiile pe care le consideră necesare pentru
examinarea cererii.
(3)       Piața lemnului din
Letonia este dominată în continuare de mici companii locale și de
furnizori individuali. Natura pieței și a întreprinderilor implicate
a constituit o sursă de fraudă fiscală considerată de
autoritățile fiscale ca fiind dificil de controlat. În vederea
combaterii acestui abuz, în legislația letonă privind TVA a fost
inclusă o dispoziție specială care prevede că, în cazul
tranzacțiilor de pe piața lemnului, persoana obligată la plata
taxei este persoana impozabilă căreia îi este destinată o
livrare de bunuri sau o prestare de servicii impozabilă. Măsura
constituie o derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE, care
prevede că, în cadrul sistemului intern, persoana impozabilă care
furnizează bunurile sau prestează serviciile este, în mod normal,
persoana obligată la plata taxei.
(4)       Situația de drept
și de fapt care a justificat aplicarea măsurii de derogare în temeiul
Deciziei de punere în aplicare 2009/1008/UE a Consiliului din 7 decembrie 2009
de autorizare a Republicii Letonia în vederea aplicării în continuare a
unei măsuri de derogare de la dispozițiile articolului 193 din
Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea
adăugată[6]
nu s-a schimbat. Pe baza informațiilor furnizate de Letonia, se pare
că riscul de fraudă în materie de TVA în sectorul respectiv
rămâne ridicat. Prin urmare, Letonia ar trebui să fie autorizată
să aplice în continuare măsura respectivă pentru o perioadă
limitată.
(5)       În cazul în care Letonia
dorește să solicite prelungirea măsurii de derogare după
2015, ar trebui să transmită Comisiei un raport privind aplicarea
măsurii împreună cu cererea de prelungire până la
30 martie 2015 cel târziu.
(6)       Derogarea nu are un impact
negativ asupra resurselor proprii ale Uniunii provenind din TVA.
(7)       Prin urmare, Decizia
2009/1008/UE ar trebui modificată în consecință,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Decizia 2009/1008/UE se modifică
după cum urmează:
(1)        La articolul 2, data de „31
decembrie 2012” se înlocuiește cu data de „31 decembrie 2015”;
(2)        Se inserează articolul 2a cu
următorul text:
„Articolul 2a
Orice cerere de prelungire a măsurii
prevăzute de prezenta decizie se transmite Comisiei până la 30
martie 2015 cel târziu și este însoțită de un raport
privind aplicarea măsurii respective.”
Articolul 2
Prezenta
decizie se adresează Republicii Letonia.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               Directiva 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977
privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la
impozitele pe cifra de afaceri - sistemul comun de taxă pe valoarea
adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, 13.6.1977, p. 1).
[2]               JO L 236, 23.9.2003, p. 33.
[3]               JO L 25, 28.1.2006, p. 31.
[4]               JO L 347, 24.12.2009, p. 30.
[5]               JO L 347, 11.12.2006, p. 1.
[6]               JO L 347, 24.12.2009, p. 30.


				|

		52012PC0607

			Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind poziția care urmează să fie adoptată de Uniunea Europeană în cadrul comitetului administrativ al Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite cu privire la proiectul de regulament privind sistemele îmbunătățite de siguranță pentru copii /* COM/2012/0607 final - 2012/0291 (NLE) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
·
Motivele și obiectivele propunerii
La nivel internațional, Comisia
Economică pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite
(CEE-ONU) elaborează cerințe armonizate, menite să înlăture
barierele tehnice din calea comerțului cu autovehicule și sisteme
utilizate pentru astfel de autovehicule între părțile contractante la
Acordul revizuit din 1958 și să garanteze că aceste vehicule
oferă un nivel ridicat de siguranță și protecție a
mediului.
CEE-ONU a finalizat recent un proiect de
regulament privind dispozițiile uniforme referitoare la omologarea
sistemelor îmbunătățite de siguranță pentru copii
utilizate la bordul autovehiculelor[1].
Obiectivul acestui proiect de regulament este de a stabili un nivel ridicat de
siguranță pentru copiii transportați la bordul autovehiculelor,
în timp ce aceștia sunt așezați în astfel de sisteme.
La nivelul UE, Directiva 91/671/CEE a
Consiliului privind utilizarea obligatorie a centurilor de
siguranță și a sistemelor de fixare a copiilor în scaune în vehicule[2]
impune, la articolul 2, utilizarea unor sisteme adecvate de siguranță
pentru copii la bordul autovehiculelor.
Prezenta propunere vizează să
definească poziția Uniunii cu privire la proiectele de regulamente
CEE-ONU privind sistemele îmbunătățite de siguranță
pentru copii și, prin urmare, să permită Uniunii,
reprezentată de Comisie, să voteze în favoarea acestui proiect.
Într-o etapă ulterioară, se vor lua
măsuri pentru a permite aplicarea proiectului de regulament CEE-ONU
privind sistemele îmbunătățite de siguranță pentru
copii în Uniunea Europeană pentru omologarea de tip a acestor sisteme,
precum și utilizarea sistemelor de către cetățenii UE.
·
Contextul general
Regulamentul (CE) nr. 661/2009 al
Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind
cerințele de omologare de tip pentru siguranța generală a
autovehiculelor, a remorcilor acestora, precum și a sistemelor,
componentelor și unităților tehnice separate care le sunt
destinate[3]
stabilește cerințele de bază pentru omologarea de tip a
sistemelor de siguranță pentru copii, prin trimitere directă la
Regulamentul CEE-ONU nr. 44 – Dispoziții uniforme privind omologarea
sistemelor de siguranță pentru copiii pasageri în autovehicule
(„Sisteme de siguranță pentru copii”)[4].
Era necesar să se includă trimiterea directă la cerințele
specifice pentru omologarea de tip a sistemelor de siguranță pentru
copii în cadrul CEE-ONU și, prin urmare, și la nivelul UE.
În consecință, în prezent se
preconizează că Uniunea va vota în favoarea proiectului conex de
regulament CEE-ONU privind sistemele îmbunătățite de
siguranță pentru copii pentru a dispune de cerințe comune
armonizate la nivel internațional care vor facilita comerțul
internațional. Acest lucru va permite întreprinderilor europene să
respecte un set unic de cerințe recunoscute pe plan mondial, și anume
în țările care sunt părți contractante la Acordul CEE-ONU
din 1958 revizuit, referitoare la măsurile pentru noua generație de
sisteme de siguranță pentru copii.
·
Dispoziții în vigoare în domeniul
propunerii
Directiva 77/541/CEE a Consiliului privind
apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la centurile de
siguranță și la sistemele de reținere ale autovehiculelor[5] în ceea ce privește
cerințele pentru sistemele de siguranță pentru copii astfel cum
sunt prevăzute în anexa XVII la directivă.
Directiva 91/671/CEE a Consiliului privind utilizarea obligatorie a centurilor de siguranță
și a sistemelor de fixare a copiilor în scaune în
vehicule, inclusiv dispozițiile privind utilizarea sistemelor de
siguranță pentru copii în autovehicule.
Regulamentul (CE) nr. 661/2009 privind
siguranța generală cu privire la trimiterea directă la
Regulamentul CEE-ONU nr. 44 – Dispoziții uniforme privind omologarea
sistemelor de siguranță pentru copiii pasageri în autovehicule
(„Sisteme de siguranță pentru copii”).
·
Coerența cu celelalte politici și
obiective ale Uniunii
Propunerea este conformă cu obiectivele
Directivei 91/671/CEE privind utilizarea centurii de siguranță
și a sistemelor de siguranță pentru copii și, prin urmare,
este coerentă cu obiectivul UE de a asigura un nivel ridicat de
siguranță rutieră pentru copiii transportați la bordul
autovehiculelor.
2.           REZULTATELE
CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR
IMPACTULUI
 ·                         Consultarea părților interesate
 În cadrul elaborării propunerii, Comisia Europeană a consultat părțile interesate. Au existat consultări generale prin intermediul grupului de lucru informal al CEE-ONU privind sistemele de siguranță pentru copii din cadrul Grupului de lucru pentru securitatea pasivă (GRSP), precum și o diseminare de informații și discuții ulterioare în cadrul Comitetului tehnic pentru autovehicule în cursul elaborării proiectului. ·                         Evaluarea impactului Comisia Europeană a solicitat efectuarea unei evaluări a impactului pentru Regulamentul (CE) nr. 661/2009, care cuprinde sistemele de siguranță pentru copii. Dispozițiile referitoare la sistemele îmbunătățite de siguranță pentru copii sunt complementare. O altă analiză relevantă a fost efectuată în cadrul proiectelor CASPER (Child Advanced Safety Project for European Roads) și EPOCh (Enable Protection for Older Children) din cel de-Al șaptelea program-cadru și a fost preluată de grupul de lucru informal privind sistemele de siguranță pentru copii din cadrul Grupului de lucru pentru securitatea pasivă (GRSP) al CEE-ONU.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE
PROPUNERII
·
Rezumatul acțiunii propuse
Propunerea va permite Uniunii,
reprezentată de Comisie, să voteze în favoarea proiectelor de
regulamente ale CEE-ONU privind sistemele îmbunătățite de
siguranță pentru copii.
·
Temei juridic
Pentru adaptarea la prevederile specifice ale
Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene, temeiurile juridice
utilizate anterior, menționate în considerentul 1, au fost înlocuite cu o
trimitere directă la articolul 218 alineatul (9), fiind necesară
modificarea procesului de pregătire a reuniunilor WP29 și având ca
rezultat modificarea formei juridice și anume o decizie a Consiliului în
loc de o decizie a Comisiei, cea din urmă fiind forma utilizată în
procesul de pregătire în ultimii 14 ani.
·
Principiul subsidiarității
Cerințele pentru sistemele de
siguranță pentru copii sunt deja armonizate la nivelul UE. Noile
dispoziții sunt complementare pentru noua generație de sisteme de
siguranță pentru copii. Votul în favoarea instrumentelor
internaționale cum sunt proiectele de regulamente CEE-ONU și
încorporarea lor în sistemul Uniunii pentru omologarea de tip a sistemelor
utilizate la bordul autovehiculelor se pot realiza numai la nivelul Uniunii.
Acest fapt nu doar previne fragmentarea pieței interne, ci asigură
și un nivel uniform al standardelor în materie de siguranță în
întreaga UE. El oferă, de asemenea, avantajele economiilor de scară:
se pot realiza produse pentru ansamblul pieței europene și chiar
pentru piața internațională, în loc ca acestea să fie
adaptate pentru a obține omologarea de tip națională în fiecare
stat membru sau în alte teritorii din cadrul CEE-ONU.
Prin urmare, propunerea respectă
principiul subsidiarității.
·
Principiul proporționalității
Propunerea respectă principiul
proporționalității dat fiind că nu depășește
ceea ce este necesar în vederea atingerii obiectivelor privind garantarea unei
bune funcționări a pieței interne și, în același timp,
oferă un nivel ridicat de protecție și siguranță
publică.
·
Alegerea instrumentelor
Instrumentul propus: decizie a Consiliului.
Recurgerea la o decizie a Consiliului se
consideră a fi adecvată, fiind în conformitate cu cerințele
prevăzute la articolul 218 alineatul (9) din TFUE.
4.           IMPLICAȚIILE BUGETARE
Propunerea nu are implicații asupra
bugetului Uniunii.
2012/0291 (NLE)
Propunere de
DECIZIE A CONSILIULUI
privind poziția care urmează
să fie adoptată de Uniunea Europeană în cadrul comitetului
administrativ al Comisiei Economice pentru Europa a Organizației
Națiunilor Unite cu privire la proiectul de regulament privind sistemele
îmbunătățite de siguranță pentru copii
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114, coroborat cu
articolul 218 alineatul (9),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
întrucât:
(1)       Prin Decizia 97/836/CE a
Consiliului[6],
Uniunea a aderat la Acordul Comisiei Economice pentru Europa a
Organizației Națiunilor Unite (CEE-ONU) privind adoptarea de
specificații tehnice uniforme pentru vehicule cu roți, echipamente
și componente care pot fi montate și/sau folosite la vehicule cu
roți și condițiile pentru recunoașterea reciprocă a
omologărilor acordate pe baza acestor specificații („Acordul revizuit
din 1958”).
(2)       Cerințele standardizate
din proiectul de regulament CEE-ONU privind dispozițiile uniforme
referitoare la omologarea sistemelor îmbunătățite de
siguranță pentru copii utilizate la bordul autovehiculelor[7] sunt menite să
înlăture barierele tehnice din calea comerțului cu sisteme de
siguranță pentru copii destinate a fi utilizate la bordul
autovehiculelor între părțile contractante la Acordul revizuit din
1958 și să garanteze că aceste sisteme oferă un nivel
ridicat de siguranță și de protecție.
(3)       Este adecvat să se
stabilească poziția care urmează să fie adoptată în
numele Uniunii în cadrul comitetului administrativ al Acordului revizuit din
1958 cu privire la adoptarea proiectului respectiv de regulament CEE-ONU,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Poziția care urmează să fie
adoptată de către Uniunea Europeană, reprezentată de
Comisie, în cadrul comitetului administrativ al Acordului revizuit din 1958
este de a vota în favoarea proiectului de regulament CEE-ONU privind
dispozițiile uniforme referitoare la omologarea sistemelor
îmbunătățite de siguranță pentru copii utilizate la
bordul autovehiculelor, astfel cum figurează acesta în documentul ECE
TRANS/ WP.29/2012/53.
Articolul 2
Prezenta decizie intră în vigoare la data
notificării sale.
Articolul 3
Prezenta decizie se adresează Comisiei
Europene.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               Documentul
ECE TRANS/WP.29/2012/53 al CEE-ONU.
[2]               JO L 373, 31.12.1991, p. 26.
[3]               JO L 200, 31.7.2009, p. 1.
[4]               JO L 233, 9.9.2011, p. 95.
[5]               JO L 220, 29.8.1977, p. 95.
[6]               JO L 346, 17.12.1997, p. 78.
[7]               Documentul ECE TRANS/WP.29/2012/53 al CEE-ONU.