				|

		52013PC0116

			Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI de autorizare a Republicii Cehe și a Poloniei de a aplica măsuri speciale de derogare de la articolul 5 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată /* COM/2013/0116 final - 2013/0069 (NLE) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Motivele și obiectivele propunerii
În temeiul articolului 395 alineatul (1) din
Directiva 2006/112/CE din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al
taxei pe valoarea adăugată (denumită în continuare „Directiva
TVA”), Consiliul, hotărând în unanimitate la propunerea Comisiei, poate
autoriza orice stat membru să introducă măsuri speciale de
derogare de la dispozițiile directivei respective, în scopul
simplificării procedurii de colectare a taxei pe valoarea adăugată
(TVA) sau al prevenirii anumitor forme de evaziune fiscală sau de
fraudă.
Prin scrisorile înregistrate la Comisie în
data de 26 septembrie 2011 și, respectiv, 8 iunie 2012,
Republica Cehă și Polonia au solicitat autorizația de a aplica
măsuri de derogare de la articolul 5 din Directiva TVA. Prin scrisoarea
înregistrată la 5 noiembrie 2012, Republica Cehă și-a completat
cererea inițială, acceptând anumite adăugiri menționate în
cererea depusă de Polonia. În conformitate cu articolul 395 alineatul (2)
din Directiva TVA, Comisia a informat celelalte state membre, prin scrisoarea
din 5 decembrie 2012, cu privire la cererile înaintate de Republica Cehă
și Polonia. Prin scrisoarea din 10 decembrie 2012, Comisia a comunicat
Republicii Cehe și Poloniei faptul că deține toate
informațiile necesare pentru a analiza cererile.
Contextul general
Pentru a facilita transportul rutier între
Republica Cehă și Polonia și pentru a reglementa construirea
și întreținerea infrastructurii rutiere de la frontiera de stat
ceho-poloneză, aceste două state au convenit să încheie un acord
pentru construirea și întreținerea unor poduri și pentru
întreținerea tronsoanelor rutiere comune de la frontiera de stat
respectivă. Acest proiect de acord conține măsuri de
simplificare care presupun derogări de la Directiva TVA în ceea ce
privește principiul teritorialității.
Potrivit proiectului de acord, Republica
Cehă și Polonia ar urma să fie responsabile fiecare cu
întreținerea podurilor de frontieră și a tronsoanelor rutiere
comune, în conformitate cu diviziunea responsabilităților
stabilită în anexa A la acord.
Republica Cehă și Polonia ar urma
să fie responsabile fiecare cu construirea și, ulterior, cu
întreținerea podurilor de frontieră, în conformitate cu diviziunea
responsabilităților stabilită în anexa B la acord.
În scopuri de TVA, în ceea ce privește
furnizarea de bunuri și servicii și achizițiile intracomunitare
de bunuri destinate construcției sau întreținerii podurilor de
frontieră și a tronsoanelor rutiere comune indicate în anexele A
și B la acord, podurile și tronsoanele rutiere comune în cauză,
precum și șantierele de construcții aferente sunt considerate ca
fiind pe teritoriul statului care este responsabil de construirea sau
întreținerea lor, așa cum se prevede în anexele A și B la acord.

În conformitate cu normele obișnuite,
principiul teritorialității prevăzut în Directiva TVA ar impune
ca furnizarea de bunuri și servicii și achizițiile
intracomunitare de bunuri care sunt efectuate în Republica Cehă să
fie supuse TVA-ului ceh. În mod similar, furnizarea de bunuri și servicii
și achizițiile intracomunitare de bunuri care sunt efectuate în
Republica Polonă ar face obiectul TVA-ului polon. Aplicarea acestor
dispoziții ar implica defalcarea operațiunilor în funcție de
teritoriul în care se efectuează fiecare parte a lucrărilor.
Republica Cehă și Polonia
consideră că aplicarea acestor norme ar presupune complicații
fiscale importante pentru întreprinderile responsabile de lucrările
respective. Aceste două țări consideră că dispozițiile
fiscale din proiectul de acord care face obiectul prezentei cereri de derogare
sunt justificate în vederea reducerii sarcinii administrative a
întreprinderilor respective. Comisia recunoaște că, în acest caz,
taxarea uniformă a lucrărilor de construcție și de
întreținere va reprezenta o simplificare, în urma căreia
întreprinderile în cauză vor aplica mai ușor normele fiscale, decât
în cazul în care ar fi trebuit să aplice normele fiscale obișnuite.
Dispoziții în vigoare în domeniul
propunerii
Consiliul a autorizat în mai multe rânduri
statele membre să aplice derogări de la principiul
teritorialității, cu privire la proiecte de infrastructură de
transport derulate în zonele de frontieră.
2.           REZULTATELE
CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII
IMPACTULUI
Consultarea părților interesate
Nu se aplică.
Obținerea și utilizarea opiniei
experților
Nu a fost necesară consultarea
experților externi.
Evaluarea impactului
Propunerea de decizie vizează
simplificarea procedurii de percepere a TVA-ului pentru construirea și
întreținerea unor poduri și tronsoane rutiere comune între Republica
Cehă și Polonia și, prin urmare, are un potențial impact
economic pozitiv.
Însă, din cauza domeniului restrâns al
derogării, impactul va fi în orice caz limitat.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE
PROPUNERII
Rezumatul acțiunii propuse
Autorizarea Republicii Cehe și a Poloniei
de a institui măsuri de derogare de la aplicarea teritorială a TVA în
ceea ce privește construirea și întreținerea unor poduri de
frontieră și tronsoane rutiere comune.
Temeiul juridic
Articolul 395 din Directiva TVA.
4.           IMPLICAȚIILE BUGETARE
Propunerea nu are nicio implicație pentru
bugetul Uniunii.
2013/0069 (NLE)
Propunere de
DECIZIE A CONSILIULUI
de autorizare a Republicii Cehe și a
Poloniei de a aplica măsuri speciale de derogare de la articolul 5 din
Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea
adăugată
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 2006/112/CE a
Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea
adăugată[1],
în special articolul 395 alineatul (1),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
întrucât:
(1)       Republica Cehă, prin
scrisorile înregistrate la Comisie la 26 septembrie 2011 și 5 noiembrie 2012,
și Polonia, prin scrisoarea înregistrată la Comisie la 8 iunie 2012,
au solicitat autorizația de a aplica măsuri speciale de derogare de
la dispozițiile Directivei 2006/112/CE în ceea ce privește
construirea și întreținerea unor poduri de frontieră și
tronsoane rutiere comune între cele două state membre.
(2)       În conformitate cu
articolul 395 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE, prin scrisoarea din
5 decembrie 2012, Comisia a informat celelalte state membre cu
privire la cererile înaintate de Republica Cehă și Polonia. Prin
scrisoarea din 10 decembrie 2012, Comisia a comunicat Republicii Cehe și
Poloniei faptul că deține toate informațiile necesare pentru a
analiza cererile.
(3)       Scopul măsurilor
speciale este ca, în ceea ce privește furnizarea de bunuri sau servicii
și achiziția intracomunitară de bunuri destinate
întreținerii podurilor de frontieră și tronsoanelor rutiere
comune enumerate în anexa I, precum și în ceea ce privește
construirea și, ulterior, întreținerea podurilor de frontieră
enumerate în anexa II, podurile și tronsoanele rutiere comune, precum
și șantierele lor construcții să fie considerate ca fiind
situate în întregime fie pe teritoriul Republicii Cehe, fie pe cel al Poloniei,
în conformitate cu un acord care urmează să fie încheiat între
acestea cu privire la construirea și întreținerea unor poduri și
la întreținerea unor tronsoane rutiere comune de la frontiera de stat
ceho-poloneză.
(4)       În absența unor
măsuri speciale ar fi necesar, pentru fiecare furnizare de bunuri sau
servicii sau pentru fiecare achiziție intracomunitară de bunuri,
să se stabilească dacă locul impozitării este Republica
Cehă sau Polonia. Lucrările la un pod de frontieră și la un
tronson rutier comun executate pe teritoriul Republicii Cehe ar urma să
facă obiectul taxei pe valoarea adăugată în Republica Cehă,
iar cele executate pe teritoriul Poloniei ar urma să facă obiectul
taxei pe valoarea adăugată în Polonia.
(5)       Scopul derogării este,
prin urmare, simplificarea procedurii de percepere a taxei în cazul construirii
și întreținerii podurilor de frontieră și a tronsoanelor
rutiere comune respective.
(6)       Derogarea nu are un impact
negativ asupra resurselor proprii ale Uniunii provenind din taxa pe valoarea
adăugată,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Sub rezerva intrării în vigoare a unui
acord care urmează să fie încheiat între Republica Cehă și
Polonia privind întreținerea podurilor și a tronsoanelor rutiere
comune de la frontiera de stat ceho-poloneză, menționate în anexa I
la prezenta decizie, și privind construcția și, ulterior,
întreținerea unor poduri la frontiera de stat ceho–poloneză,
menționate în anexa II la prezenta decizie, Republica Cehă și
Polonia sunt autorizate prin prezenta decizie să aplice, în conformitate
cu articolele 2 și 3, măsuri de derogare de la Directiva 2006/112/CE
în ceea ce privește construirea și întreținerea podurilor de
frontieră și a tronsoanelor rutiere comune respective, care sunt
situate parțial pe teritoriul Republicii Cehe și parțial pe
teritoriul Poloniei.
Articolul 2
Prin derogare de la articolul 5 din Directiva 2006/112/CE,
podurile de frontieră și tronsoanele rutiere comune de a căror
construcție sau întreținere este responsabilă Republica
Cehă și, după caz, șantierele de construcții aferente,
în măsura în care se află pe teritoriul Poloniei, se consideră
ca făcând parte din teritoriul Republicii Cehe în ceea ce privește
furnizarea de bunuri și servicii și achiziția
intracomunitară de bunuri destinate construirii sau întreținerii lor.
Articolul 3
Prin derogare de la articolul 5 din Directiva 2006/112/CE,
podurile de frontieră și tronsoanele rutiere comune de a căror
construcție sau întreținere este responsabilă Polonia și,
după caz, șantierele de construcții aferente, în măsura în
care se află pe teritoriul Republicii Cehe, se consideră ca
făcând parte din teritoriul Poloniei în ceea ce privește furnizarea
de bunuri și servicii și achiziția intracomunitară de
bunuri destinate construirii sau întreținerii lor.
Articolul 4
Prezenta decizie se adresează Republicii
Cehe și Republicii Polone.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Preşedintele
ANEXA I
Republica Cehă este responsabilă
pentru întreținerea următoarelor poduri și a următoarelor
tronsoane rutiere comune de la frontiera de stat ceho–poloneză:
(1)
podul peste râul Olecka Potok (Oleška) între Jasnowice
și Bukovec, în secțiunea I de frontieră, între bornele 12/6
și I/13,
(2)
podul (Wolnosci/Svobody) peste râul Olza (Olše)
între Cieszyn și Česky Těšín, în secțiunea I de
frontieră, între bornele I/86 și 86/1,
(3)
podul (Przyjaźni/Družby) peste râul Olza
(Olše) între Cieszyn și Česky Těšín, în secțiunea I de
frontieră, între bornele 87/2 și I/88,
(4)
podul peste râul Piotrówka Potok (Petrůvka)
între Gołkowice și Závada, pe secțiunea I de frontieră,
între bornele I/156 și 156/1,
(5)
podul peste râul Odra (Oder) între Chałupki
și Bohumín (secțiunea betonată a unui pod vechi), în
secțiunea II de frontieră, între bornele 7/4 și 7/5,
(6)
podul peste râul Odra (Oder) între Chałupki
și Bohumín (un pod nou), în secțiunea II de frontieră, între
bornele 8/1 și 8/2,
(7)
podul peste râul Opawa (Opava) între Wiechowice
și Vávrovice, în secțiunea II de frontieră, între bornele 71/4
și II/72,
(8)
podul peste râul Opawa (Opava) între Dzierzkowice
și Držkovce, în secțiunea II de frontieră, între bornele 74/1
și 74/2,
(9)
podul peste râul Opawa (Opava) între Branice
și Úvalno, în secțiunea II de frontieră, între bornele 85/4
și 85/5,
(10)
podul peste râul Opawica (Opavice) între Krasne
Pole și cartierul Krásné Loučky din orașul Krnov, secțiunea
II de frontieră, între bornele 97/11 și II/98,
(11)
podul peste râul Opawica (Opavice) între Lenarcice
și Linhartovy, în secțiunea II de frontieră, între bornele 99/8
și 99/9,
(12)
podul peste râul Oleśnica Potok (Olešnice)
între Podlesie și Ondřejovice (lângă terenul de sport), în
secțiunea II de frontieră, între bornele 155/3a și 155/3b,
(13)
podul peste râul Oleśnica Potok (Olešnice)
între Podlesie și Ondřejovice (la intersecția cu șoseaua
către Rejvíz), secțiunea II de frontieră, între bornele 155/9
și 155/10,
(14)
podul peste râul Oleśnica Potok (Olešnice)
între Podlesie și Ondřejovice (lângă uzina de mașini-unelte
din Ondřejovice), în secțiunea II de frontieră, între bornele 157/8
și II/158a,
(15)
podul peste râul Orlica (Divoká Orlice) între
Niemojów și Bartošovice v Orlických horách, în secțiunea III de
frontieră, între bornele III/102 și III/103,
(16)
podul peste râul Orlica (Divoká Orlice) între
Mostowice și Orlické Záhoří, în secțiunea III de frontieră,
între bornele III/113 și III/114,
(17)
podul peste râul Orlica (Divoká Orlice) între
Lasówka și Orlické Záhoří, sector cadastral Bedřichovka, în secțiunea
III de frontieră, între bornele 117/8 și III/118,
(18)
podul peste râul Lubota Potok (Oldřichovský
potok) între Kopaczów și Oldřichov na Hranicích, în secțiunea IV
de frontieră, între bornele IV/144 si 144/1,
(19)
podul peste râul Lubota Potok (Oldřichovský potok)
între Porajów și Hrádek nad Nisou, în secțiunea IV de frontieră,
între bornele 145/16 și IV/146,
(20)
drumul dintre Leszna Górna și Horní Lištná, în
secțiunea I de frontieră, între bornele I/60 și 60/3a, 60/3b, cu
lungimea de 0,333 km,
(21)
drumul dintre Chałupki și
Šilheřovice, în secțiunea II de frontieră, între bornele 11/4a, 11/4b
și II/12, cu lungimea de 0,671 km,
(22)
drumul dintre Kopaczów și Oldřichov na
Hranicích, în secțiunea IV de frontieră, între bornele IV/142 și
142/14a, 142/14b, cu lungimea de 0,867 km.
Polonia este responsabilă pentru
întreținerea următoarelor poduri și a următoarelor
tronsoane rutiere comune de la frontiera de stat ceho–poloneză:
(1)
podul peste râul Olza (Olše) între Cieszyn și
Chotěbuz, în secțiunea I de frontieră, între bornele 91/3 și
91/4,
(2)
podul peste râul Odra (Oder) între Chałupki
și Bohumín (secțiunea de oțel a unui pod vechi), în
secțiunea II de frontieră, între bornele 7/4 și 7/5,
(3)
podul peste râul Strachowicki Potok (Strahovický
Potok) între Krzanowice și Rohov, secțiunea II de frontieră,
între bornele 35/12 și 35/13,
(4)
podul peste râul Opawa (Opava) între Boboluszki
și Skrochovice, în secțiunea II de frontieră, între bornele 81/8
și 81/9,
(5)
podul peste râul Opawica (Opavice) între
Chomiąża și Chomýž, în secțiunea II de frontieră, între
bornele II/96 și 96/1,
(6)
podul peste râul Wielki Potok (potok Hrozová) între
Pielgrzymów și Pelhřimovy, secțiunea II de frontieră, între
bornele 108/2 și 108/3,
(7)
podul peste râul Ciekłec Potok (potok Hrozová)
între Równe și Slezské Rudoltice, secțiunea II de frontieră,
între bornele 110/7 și 110/8,
(8)
podul (podeț tubular) peste râul Graniczny
Potok (Hraniční potok) între Trzebina și Bartultovice, în
secțiunea II de frontieră, între bornele II/135 și 135/1,
(9)
podul (podeț tubular) peste râul
Łużyca Potok (Lužický potok) între Czerniawa Zdrój și Nove Mesto
pod Smrkem, în secțiunea IV de frontieră, între bornele 66/23 și
IV/67,
(10)
drumul dintre Puńców și Kojkovice u
Třince, în secțiunea I de frontieră, între bornele I/65a, I/65b
și I/67a, I/67b, cu lungimea de 0,968 km.
(11)
drumul dintre Chałupki/Rudyszwałd și
Šilheřovice, în secțiunea II de frontieră, între bornele II/12
și 12/8, cu lungimea de 0,917 km.
Numerele bornelor care indică amplasarea
podurilor și a tronsoanelor rutiere comune corespund documentației
privind frontiera elaborate în temeiul articolului 10 alineatul (4) din Acordul
dintre Republica Polonia și Republica Cehă privind frontiera
comună de stat, adoptat la Praga, la 17 ianuarie 1995.
ANEXA II
Republica Cehă este responsabilă
pentru construirea și, ulterior, întreținerea următoarelor
poduri de la frontiera de stat ceho–poloneză:
(12)
un pod peste râul Olza (Olše) între Cieszyn și
Česky Těšín (o pasarelă pentru sportivi), în secțiunea I de
frontieră, între bornele I/85 și 84/4,
(13)
un pod peste râul Olza (Olše) între Cieszyn și
Česky Těšín (o pasarelă lângă un pod de cale ferată),
în secțiunea I de frontieră, la borna 88/7,
(14)
un pod peste râul Olza (Olše) între Olza și
cartierul Kopytov din orașul Bohumín (o pasarelă), în secțiunea
I de frontieră, între bornele I/182 și 182/1,
(15)
un pod peste râul Orlica (Divoká Orlice) între
Niemojów și Bartošovice v Orlických horách, în secțiunea III de
frontieră, la borna 101/32,
(16)
un pod peste râul Orlica (Divoká Orlice) între
Poniatów și Bartošovice v Orlických horách, sector cadastral Neratov (o
pasarelă), în secțiunea III de frontieră, la borna III/106,
(17)
un pod peste râul Orlica (Divoká Orlice) între
Rudawa și Bartošovice v Orlických horách, sector cadastral Podlesí (o
pasarelă), în secțiunea III de frontieră, între bornele 107/9
și 107/10.
Polonia este responsabilă pentru
construirea și, ulterior, întreținerea următoarelor poduri de la
frontiera de stat cehă–poloneză:
(18)
un pod peste râul Olza (Olše) între Cieszyn și
Česky Těšín (pasarelă europeană), în secțiunea I de
frontieră, la borna I/87,
(19)
un pod peste râul Olza (Olše) între
Hażlach-Pogwizdów și cartierul Louky nad Olší din orașul Karviná
(o pasarelă), în secțiunea I de frontieră, între bornele 98/6
și I/99,
(20)
un pod peste râul Opawica (Opavice) între
Chomiąża și Chomýž (o pasarelă), în secțiunea II de
frontieră, între bornele 95/2 și 95/3,
(21)
un pod peste râul Orlica (Divoká Orlice) între
Niemojów și Bartošovice v Orlických horách, sector cadastral Vrchní Orlice
(o pasarelă), în secțiunea III de frontieră, între bornele III/104
și 104/1,
(22)
un pod peste râul Orlica (Divoká Orlice) între
Rudawa și Bartošovice v Orlických horách, sector cadastral Nová Ves (o
pasarelă), în secțiunea III de frontieră, între bornele 108/2
și 108/3.
Numerele bornelor care indică amplasarea
podurilor corespund documentației privind frontiera elaborate în temeiul
articolului 10 alineatul (4) din Acordul dintre Republica Polonia și
Republica Cehă privind frontiera comună de stat, adoptat la Praga, la
17 ianuarie 1995.
[1]               JO L 347, 11.12.2006, p. 1.


Anunţ juridic important

|

52008PC0320

Propunere de decizie a Consiliului de autorizare a ratificării de către statele membre, în interesul Comunităţii Europene, a Convenţiei din 2007 a Organizaţiei Internaţionale a Muncii privind munca în domeniul pescuitului (Convenţia 188)  /* COM/2008/0320 final - CNS 2008/0107 */

	[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |Bruxelles, 27.5.2008COM(2008) 320 final2008/0107 (CNS)Propunere deDECIZIE A CONSILIULUIde autorizare a ratificării de către statele membre, în interesul Comunității Europene, a Convenției din 2007 a Organizației Internaționale a Muncii privind munca în domeniul pescuitului (Convenția 188)(prezentată de Comisie)EXPUNERE DE MOTIVE1. CONTEXTUL PROPUNERII |Motivele și obiectivele propunerii Convenția nr. 188 privind munca în sectorul pescuitului adoptată de Organizația Internațională a Muncii (denumită în continuare „OIM”) în iunie 2007, în cadrul celei de-a nouăzeci și șasea sesiuni a Conferinței Internaționale a Muncii (denumită în continuare „Convenția 188”). Adoptarea Convenției 188 s-a impus odată cu adoptarea Convenției consolidate a OIM privind munca în domeniul maritim (denumită în continuare „CMM”) în februarie 2006[1]. CMM a exclus sectorul pescuitului din domeniul său de aplicare. În 2003, Biroul OIM și constituenții tripartiți ai OIM (guvernele, patronatele și sindicatele) au început lucrările privind un standard internațional pentru forța de muncă actualizat și global pentru sectorul pescuitului care să prevadă o protecție adecvată pentru pescari la nivel mondial și care să fie ratificat la scară largă. Convenția 188 are ca scop stabilirea unor standarde internaționale minime pentru sectorul pescuitului. Prin urmare, aceasta revizuiește Convenția (nr. 112) privind vârsta minimă (pescari), 1959, Convenția (nr. 113) privind examenul medical al pescarilor, 1959, Convenția (nr. 114) privind contractul de muncă pentru pescari, 1959 și Convenția (nr. 126) privind locuirea la bordul navelor de pescuit, 1966; de asemenea, acoperă aspecte importante, precum sănătatea și siguranța la locul de muncă, personalul și orele de odihnă, lista echipajului, repatrierea, recrutarea și angajarea, asigurările sociale și respectarea și punerea ei în aplicare. Convenția 188 este însoțită de Recomandarea 199 privind munca în sectorul pescuitului, care a fost adoptată în cadrul Conferinței Internaționale a Muncii din iunie 2007. Obiectivul principal al Convenției din 2007 este de a obține și de a menține un tratament identic pentru toți cei din sectorul pescuitului prin promovarea unor condiții decente de trai și de muncă pentru pescari precum și a unor condiții mai favorabile concurenței loiale la nivel mondial, în acest fel, remediind procentul foarte scăzut de ratificare a multor convenții privind munca în domeniul maritim. UE s-a implicat îndeaproape în negocierile și finalizarea Convenției 188 printr-o coordonare la nivel comunitar. Coerența și compatibilitatea între dispozițiile OIM și cele ale acquis-ului comunitar au fost examinate prin coordonarea comunitară în cadrul discuțiilor din 2004, 2005 și 2007. Aceasta s-a dovedit utilă în special în ceea ce privește anumite dispoziții ale convenției care intră sub incidența competenței exclusive a comunității în ceea ce privește coordonarea sistemelor de asigurări sociale care rezultă din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității, adoptat în conformitate cu articolul 42 din Tratatul de instituire a Comunității Europene. Articolele 13 alineatul (2) litera (c) și 14b din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 stabilesc dispoziții specifice pentru navigatori și pescari. Aplicarea Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 a fost extinsă prin Regulamentul (CE) nr. 859/2003 din 14 mai 2003, astfel încât să includă resortisanți ai țărilor terțe. Regulamentul menționat stabilește normele aplicabile resortisanților țărilor terțe și le conferă acestora drepturi de protecție socială egale cu cele ale resortisanților comunitari, la deplasările în interiorul Uniunii Europene. Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 va fi înlocuit la momentul oportun de Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială, odată cu adoptarea noului proiect de regulament de punere în aplicare. În textul OIM, atât statul de pavilion, cât și statul de reședință au responsabilități, însă acestea se aplică unor domenii diferite de acoperire a asigurărilor sociale, în timp ce, în temeiul legislației comunitare, statul de pavilion este desemnat, de regulă, ca țara a cărei legislație în domeniul asigurărilor sociale se aplică, în conformitate cu Regulamentele (CEE) nr. 1408/71 și (CE) nr. 883/2004. Pentru a reglementa potențialele conflicte dintre dispozițiile prevăzute de Convenția din 2007 și de acquis-ul comunitar în ceea ce privește coordonarea sistemelor de asigurări sociale, s-a introdus în text o clauză de salvgardare (la articolul 37). Obiectivul urmărit prin această clauză este de a garanta prevalența legislației comunitare privind coordonarea sistemelor de asigurări sociale în cazurile în care convenția duce la un rezultat diferit de normele comunitare aplicabile. În conformitate cu jurisprudența AETR a Curții de Justiție în materie de competență externă, statele membre nu au capacitatea de ratificare a Convenției din 2007 fără autorizare din partea Comunității, deoarece dispozițiile sale privind coordonarea sistemelor de asigurări sociale afectează exercitarea competenței exclusive a comunității în acest domeniu. În acest context și pentru a asigura respectarea distribuirii competențelor între Comunitate și statele membre, conform dispozițiilor tratatului, Comisia propune autorizarea de către Consiliu a ratificării de către statele membre, în interesul Comunității, a Convenției 188. |Context general Convenția 188 este în conformitate cu mandatul OIM, care include stabilirea unor standarde internaționale pentru forța de muncă din sectorul pescuitului în vederea promovării unor condiții decente de muncă pentru pescari. Convenția 188 ține seama de faptul că pescarii, datorită caracterului specific al acestui sector și condițiilor specifice de muncă și de trai, necesită protecție specială. Convenția stabilește nouă grupuri de standarde diferite: (I) definiții și domeniu de aplicare, (II) principii generale, (III) condiții minime de muncă la bordul navelor de pescuit, (IV) condiții de angajare, (V) cazare și masă, (VI) îngrijire medicală, protecția sănătății și asigurări sociale, (VII) respectare și aplicare, (VIII) modificarea anexelor I, II și III și (IX) dispoziții finale. În vederea punerii sale în aplicare, Convenția 188 necesită ca atât statele de pavilion, cât și statele port să stabilească un sistem de respectare și aplicare. De asemenea, Convenția 188 include clauza de „interdicție a unui tratament mai favorabil” pentru a se asigura că navele provenind din state care nu au ratificat această convenție nu beneficiază de un tratament mai favorabil decât navele de pescuit care arborează drapelul unui stat care a ratificat-o. Există o parte semnificativă din acquis-ul comunitar, derivat din articolele 42, 71, 137 și 138 din tratat, care acoperă o gamă largă de aspecte abordate de OIM. Partea esențială a dispozițiilor acestui text este constituită de aspecte legate de distribuirea competențelor în conformitate cu Convenția din 2007. Competența Comunității a fost exercitată, printre altele, în domenii precum dreptul muncii, condițiile și siguranța la locul de muncă și protecția sănătății, cazarea și condițiile privind siguranța în construirea și întreținerea navelor de pescuit. Acordurile de parteneriat în domeniul pescuitului (FPA) încheiate de Uniunea Europeană cu țări terțe conțin, de asemenea, o clauză socială care face trimitere la standardele OIM. Cartea albastră a UE pentru o politică maritimă (O politică maritimă integrată pentru Uniunea Europeană) sprijină ratificarea și aplicarea convențiilor internaționale în domeniul muncii pentru sectoarele maritime, inclusiv a Convenției 188. |Dispoziții în vigoare incluse în sfera de aplicare a propunerii Nu există dispoziții în sfera de aplicare a propunerii. |Coerența cu celelalte politici și obiective ale Uniunii Nu se aplică |2. CONSULTAREA PăRTILOR INTERESATE șI EVALUAREA IMPACTULUI |Consultarea părților interesate |Nu se aplică |Obținerea și utilizarea opiniei experților |Nu a fost necesară consultarea experților externi. |Evaluarea impactului Nu se aplică Prin urmare, nu este necesar a se avea în vedere mai multe opțiuni. |3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII |Rezumatul acțiunii propuse Aplicarea normelor comunitare în domeniile incluse în sfera de aplicare a Convenției 188 ar trebui să fie continuată și ar trebui dat un semnal clar către restul lumii cu privire la importanța pe care Comunitatea o acordă Convenției 188 și condițiilor de muncă și de trai ale pescarilor. Spre deosebire de alte foruri internaționale, normele de funcționare ale OIM nu includ un proces de semnare oficială, prealabil ratificării. În contextul OIM, semnarea este înlocuită de o procedură de votare care duce la adoptare, aceasta fiind echivalentul semnării. Convenția în cauză a fost adoptată pe bază de vot la 14 iunie 2007, în cadrul Conferinței Internaționale a Muncii, dar nu a intrat încă în vigoare. Deși numai statele pot adera la convenție, în numele Comunității Europene, Comisia a participat activ la pregătirea acesteia și la negocieri prin intermediul coordonării la nivelul Uniunii Europene. Având în vedere caracterul tripartit al OIM, guvernele, delegațiile sindicale și patronale au participat la negocieri și au votat pentru adoptarea Convenției 188. De asemenea, Comisia a facilitat coordonarea comunitară prin organizarea, în cooperare cu președinția UE, a unor reuniuni ale experților din statele membre și a unor consultări cu UE și cu partenerii sociali internaționali. Comisia a participat în calitate de observator activ. Trebuie subliniat faptul că este necesar ca această convenție să intre în vigoare cât mai curând posibil. Deoarece competența privind coordonarea sistemelor de asigurări sociale aparține Comunității, statele membre nu pot ratifica convenția fără autorizarea din partea Comunității. Comisia propune autorizarea de către Consiliu a ratificării de către statele membre, în interesul Comunității, a Convenției 188. În consecință, propunerea de decizie ar permite statelor membre și le-ar încuraja să întreprindă toate demersurile necesare pentru ratificarea imediată a convenției. |Temei juridic Articolul 42 din Tratatul de instituire a Comunității Europene |Principiul subsidiarității Propunerea intră în sfera de competență exclusivă a Comunității. Prin urmare, nu se aplică principiul subsidiarității. |Principiul proporționalității Propunerea respectă principiul proporționalității din următorul (următoarele) motiv(e): |Nu se aplică |Nu se aplică |Alegerea instrumentelor |Instrumentele propuse: altele |Alte instrumente nu ar fi adecvate din următorul (următoarele) motiv(e): Nu se aplică și nu este cazul |4. IMPLICAțII BUGETARE |Propunerea nu are implicații cu privire la bugetul comunitar. |5. INFORMAțII SUPLIMENTARE |Explicarea detaliată a propunerii Nu se aplică |2008/0107 (CNS)Propunere deDECIZIE A CONSILIULUIde autorizare a ratificării de către statele membre, în interesul Comunității Europene, a Convenției din 2007 a Organizației Internaționale a Muncii privind munca în domeniul pescuitului (Convenția 188)CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 42, coroborat cu prima teză a articolului 300 alineatul (2) primul paragraf și cu articolul 300 alineatul (3) primul paragraf,având în vedere propunerea Comisiei[2],având în vedere avizul Parlamentului European[3],întrucât:(1) Convenția nr. 188 a Organizației Internaționale a Muncii (denumite în continuare „Convenția”, respectiv „OIM”) privind munca în sectorul pescuitului adoptată la 14 iunie 2007 de către sesiunea maritimă din cadrul Conferinței Internaționale a Muncii a OIM, care a avut loc la Geneva și în cadrul căreia toate delegațiile statelor membre ale UE au votat în favoarea adoptării[4].(2) Convenția aduce o contribuție majoră, în sectorul pescuitului la nivel internațional, la promovarea unor condiții de muncă decente pentru pescari, precum și a unor condiții mai favorabile concurenței loiale pentru proprietarii de nave de pescuit și, prin urmare, se recomandă aplicarea cât mai curând a dispozițiilor acesteia.(3) Comisia, Consiliul și Parlamentul European promovează ratificarea convențiilor internaționale în domeniul muncii care sunt clasificate de OIM ca actualizate, drept contribuție la eforturile UE de a promova condiții de muncă decente pentru toți în interiorul și în afara UE[5].(4) Articolul 19 alineatul (8) din Constituția OIM prevede că „adoptarea de către conferință a oricărei convenții sau recomandări sau ratificarea oricărei convenții de către oricare membru nu se va considera în niciun caz a afecta vreo lege, hotărâre arbitrală, cutumă sau înțelegere care asigură pentru lucrătorii în cauză condiții mai favorabile decât acelea prevăzute de convenția sau recomandarea respectivă”.(5) Anumite dispoziții ale Convenției intră sub incidența competenței exclusive a Comunității în ceea ce privește coordonarea sistemelor de asigurări sociale.(6) Comunitatea nu poate să ratifice Convenția, întrucât doar statele membre pot fi părți la aceasta.(7) În consecință, Consiliul ar trebui să autorizeze statele membre cărora li se aplică normele Comunității privind coordonarea sistemelor de asigurări sociale, în temeiul articolului 42 din Tratat, să ratifice Convenția în interesul Comunității, în condițiile prevăzute de prezenta decizie,ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:Articolul 1Statele membre sunt autorizate prin prezenta să ratifice, pentru părțile care intră sub incidența competenței Comunității, Convenția din 2007 a Organizației Internaționale a Muncii privind munca în domeniul pescuitului, adoptată la 14 iunie 2007.Articolul 2Statele membre ar trebui să facă eforturi pentru a întreprinde demersurile necesare în vederea depunerii instrumentelor de ratificare a Convenției pe lângă directorul general al Biroului Internațional al Muncii cât mai curând posibil, de preferință înainte de 31 decembrie 2012. Consiliul va analiza, înainte de ianuarie 2012, progresele înregistrate în cadrul procesului de ratificare.Articolul 3Prezenta decizie se adresează statelor membre în conformitate cu Tratatul de instituire a Comunității Europene.Adoptată la Bruxelles,Pentru ConsiliuPreședintele [1] Consiliul a autorizat ratificarea de către statele membre a CMM prin Decizia 2007/431/CE din 7 iunie 2007 (JO L 161, 22.6.2007, p. 63).[2] JO C , p.[3] JO C , p.[4] OIM, Conferința Internațională a Muncii, Raport provizoriu, A nouăzeci și șasea sesiune, Geneva, 2007 nr. 12 și nr. 25.[5] COM(2006) 249 final și SEC(2006) 643; Concluziile Consiliului din 30 noiembrie – 1 decembrie 2006, reuniunea 2767; Rezoluția Parlamentului European din 23 mari 2007 privind promovarea de locuri de muncă decente pentru toți.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 14.9.2015
            COM(2015) 435 final
            2015/0198(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind semnarea, în numele Uniunii, și aplicarea cu titlu provizoriu a Acordului dintre Uniunea Europeană și Republica Columbia privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului
                  1
                stabilește lista țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe ale statelor membre și lista țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație. Regulamentul (CE) nr. 539/2001 este aplicat de către toate statele membre, cu excepția Irlandei și a Regatului Unit.

               Regulamentul (UE) nr. 509/2014 al Parlamentului European și al Consiliului
                  2
                a modificat Regulamentul (CE) nr. 539/2001 prin transferarea a 19 țări în anexa II, care enumeră țările terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de obligația de a deține viză. Aceste 19 țări sunt: Columbia, Dominica, Emiratele Arabe Unite, Grenada, Insulele Marshall, Insulele Solomon, Kiribati, Micronezia, Nauru, Palau, Peru, Saint Lucia, Saint Vincent și Grenadine, Samoa, Timorul de Est, Tonga, Trinidad și Tobago, Tuvalu și Vanuatu. Mențiunile din anexa II referitoare la fiecare dintre statele respective sunt însoțite de câte o notă de subsol care precizează că „exceptarea de la obligativitatea vizelor se aplică de la data intrării în vigoare a unui acord privind exceptarea de la obligativitatea vizelor, care urmează să fie încheiat cu Uniunea Europeană”.

               Regulamentul (UE) nr. 509/2014 a fost adoptat la 20 mai 2014 și a intrat în vigoare la 9 iunie 2014. Prima serie de acorduri privind exonerarea de obligația de a deține viză a fost semnată la 6 mai 2015 (Emiratele Arabe Unite), 26 mai 2015 (Timorul de Est) și 28 mai 2015 (Dominica, Grenada, Saint Lucia, Saint Vincent și Grenadine, Samoa, Trinidad și Tobago și Vanuatu) și se aplică cu titlu provizoriu de la data semnării, sub rezerva intrării în vigoare a acestora.

               Columbia și Peru au făcut, în conformitate cu considerentul 5 din Regulamentul (UE) nr. 509/2014 și cu declarația comună emisă la momentul adoptării, obiectul unei proceduri specifice, care a necesitat o evaluare suplimentară a îndeplinirii de către aceste țări a criteriilor pertinente înainte ca Comisia să fi putut prezenta Consiliului recomandări în ceea ce privește deciziile de autorizare a începerii negocierilor cu aceste două țări referitor la acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză. În octombrie 2014, Comisia a adoptat un raport
                  3
                general de evaluare a situației din Columbia pe baza criteriilor enumerate la articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 539/2001, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 509/2014; în paralel a fost adoptat un raport cu privire la Peru
                  4
               . Raportul a analizat datele și evoluțiile în materie de migrație și mobilitate (vize Schengen, migrația legală, migrația neregulamentară, securitatea documentelor de călătorie și fraude), criminalitate și securitate, economie, comerț și turism, relații externe și aspecte legate de drepturile omului, coerența regională și reciprocitate. Acesta a evaluat, de asemenea, scenariile de risc care rezultă eventual din intrarea în vigoare a liberalizării vizelor. Comisia a concluzionat că îmbunătățirea semnificativă a situației economice, sociale și de securitate din Columbia în ultimii ani a constituit justificarea pentru acordarea accesului fără viză al columbienilor pe teritoriul statelor membre, în timp ce riscurile legate de liberalizarea vizelor au fost considerat rezonabile, printre altele prin consolidarea cooperării privind returnarea și punerea în aplicare în mod corect a controalelor la frontieră. În plus, acordul de exonerare de obligația de a deține viză conține garanțiile necesare pentru a suspenda sau denunța acordul dacă acest lucru este necesar pentru a evita riscurile de securitate sau migrație pentru Uniune.

               Comisia a prezentat, în martie 2015, o recomandare către Consiliu de autorizare a Comisiei pentru a iniția negocieri cu Columbia și Peru referitor la acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză
                  5
               . La 19 mai 2015, Consiliul a transmis Comisiei directivele de negociere. Negocierile cu Columbia au avut loc la 20 mai 2015, la Bruxelles. În cursul reuniunii respective a putut fi trecut în revistă întregul proiect de text, au fost sugerate câteva modificări și s-a ajuns la un acord cu privire la toate aspectele.

               Acordul a fost parafat de către negociatorii-șefi la 9 iunie 2015; o ceremonie oficială a avut loc în marja reuniunii la nivel înalt UE-CELAC de la 10 iunie 2015. Textul acordului a fost prezentat statelor membre la 27 mai 2015, iar la 15 iunie 2015 au fost furnizate informații suplimentare în cadrul unei reuniuni a Grupului de lucru pentru vize al Consiliului.

               2.TEMEIUL JURIDIC

               În ceea ce privește Uniunea, temeiul juridic al acordului este articolul 77 alineatul (2) litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), coroborat cu articolul 218.

               Propunerea anexată constituie instrumentul juridic pentru semnarea acordului. Consiliul va decide cu majoritate calificată.

               Având în vedere faptul că Columbia va fi în măsură să își finalizeze procedura internă de ratificare în scurt timp, propunerea de decizie privind semnătura prevede aplicarea provizorie a acordului din ziua următoare datei semnării sale, în conformitate cu articolul 218 alineatul (5) din TFUE. Având în vedere necesitatea aprobării de către Parlamentul European înaintea încheierii acordului, Comisia va informa Parlamentul European cu privire la aplicarea provizorie a acordului.

               3.REZULTATELE NEGOCIERILOR

               Comisia consideră că obiectivele stabilite de Consiliu în cadrul directivelor sale de negociere au fost îndeplinite și că proiectul de acord privind exonerarea de obligația de a deține viză este acceptabil pentru Uniune.

               Textul final al acestuia poate fi rezumat după cum urmează:

               Obiectivul

               Acordul stabilește posibilitatea de a călători fără viză pentru cetățenii Uniunii Europene și cei din Columbia în cazul călătoriilor pe teritoriul celeilalte părți contractante, pentru o perioadă maximă de 90 de zile în decursul oricărei perioade de 180 de zile.

               Pentru a garanta egalitatea de tratament pentru toți cetățenii UE, în acord s-a inclus o dispoziție care prevede că Columbia poate suspenda sau denunța acordul numai cu privire la toate statele membre ale Uniunii Europene și, reciproc, Uniunea poate suspenda sau denunța acordul numai cu privire la toate statele sale membre.

               Situația specifică a Regatului Unit și a Irlandei este descrisă în preambul.

               Domeniul de aplicare

               Exonerarea de obligația de a deține viză se aplică tuturor categoriilor de persoane (titulari de pașaport simplu, diplomatic, de serviciu/oficial și special) care călătoresc din diverse motive, cu excepția celui de a presta o activitate remunerată. Pentru această ultimă categorie, fiecare stat membru, precum și Columbia au în continuare posibilitatea de a impune cetățenilor celeilalte părți obligativitatea de a deține viză, în conformitate cu dreptul aplicabil al Uniunii sau cu legislația națională aplicabilă. Pentru a putea asigura o punere în aplicare armonizată, la acord s-a anexat o declarație comună privind interpretarea categoriei de persoane care călătoresc cu scopul de a presta o activitate remunerată.

               Durata șederii

               Acordul stabilește posibilitatea de a călători fără viză pentru cetățenii Uniunii Europene și cei din Columbia în cazul călătoriilor pe teritoriul celeilalte părți contractante, pentru o perioadă maximă de 90 de zile în decursul oricărei perioade de 180 de zile. La acord este anexată o declarație comună privind interpretarea acestui termen de 90 de zile în decursul oricărei perioade de 180 de zile.

               Acordul ia în considerare situația statelor membre care nu aplică încă acquis-ul Schengen în totalitate. Atâta timp cât aceste state nu fac parte din spațiul Schengen fără frontiere interne, exonerarea de obligația de a deține viză oferă cetățenilor din Columbia dreptul de a rămâne 90 de zile în decursul oricărei perioade de 180 de zile pe teritoriul fiecăruia dintre statele membre respective (în prezent Bulgaria, Cipru, Croația și România), independent de perioada calculată pentru întreg spațiul Schengen.

               Aplicarea teritorială

               Acest acord cuprinde dispoziții privind aplicarea teritorială: în cazul Franței și al Țărilor de Jos, exonerarea de obligația de a deține viză dă dreptul cetățenilor din Columbia să rămână numai pe teritoriile europene ale statelor membre respective.

               Declarații

               Pe lângă declarațiile comune menționate mai sus, la acord au fost anexate alte patru declarații comune:

               –privind asocierea Norvegiei, a Islandei, a Elveției și a Principatului Liechtenstein la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen;

               –privind difuzarea completă de informații cu privire la conținutul și consecințele acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză și la alte aspecte conexe, cum ar fi condițiile de intrare;

               –privind introducerea pașapoartelor biometrice de către Republica Columbia, care a declarat că Columbia se angajează să emită pașapoarte biometrice până la 31 august 2015 cel târziu și că neintroducerea de pașapoarte biometrice până la 31 decembrie 2015 constituie un motiv suficient pentru suspendarea acordului, precum și

               –privind cooperarea privind migrația neregulamentară. Această declarație reamintește angajamentul asumat în temeiul articolului 49 alineatul (3) din Acordul de dialog politic și de cooperare dintre Uniunea Europeană și Comunitatea Andină în ceea ce privește readmisia propriilor migranți în situație neregulamentară. Părțile vor monitoriza îndeaproape acest angajament și convin să încheie un acord de readmisie la cererea oricăreia dintre părți, în special în cazul unei creșteri a migrației neregulamentare și în ceea ce privește problemele legate de readmisia migranților în situație neregulamentară. Neîncheierea unui acord de readmisie la cerere constituie un motiv suficient pentru suspendarea acordului.

               4.CONCLUZIE

               Având în vedere rezultatele menționate anterior, Comisia propune Consiliului:

               –să decidă semnarea acordului în numele Uniunii și să autorizeze președintele Consiliului să desemneze persoana (persoanele) împuternicită (împuternicite) corespunzător să semneze acordul în numele Uniunii;

               –să aprobe aplicarea cu titlu provizoriu a acordului, până la intrarea în vigoare a acestuia.

               2015/0198 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind semnarea, în numele Uniunii, și aplicarea cu titlu provizoriu a Acordului dintre Uniunea Europeană și Republica Columbia privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 77 alineatul (2) litera (a) coroborat cu articolul 218 alineatul (5),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Regulamentul (UE) nr. 509/2014 al Parlamentului European și al Consiliului
                  6
                a transferat mențiunea referitoare la Columbia din anexa I în anexa II la Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului
                  7
               .

               (2)Mențiunea referitoare la țara respectivă este însoțită de o notă de subsol care precizează că exceptarea de la obligativitatea vizelor se aplică de la data intrării în vigoare a unui acord privind exceptarea de la obligativitatea vizelor, care urmează să fie încheiat cu Uniunea Europeană.

               (3)În temeiul considerentului 5 din Regulamentul (UE) nr. 509/2014, Comisia a evaluat situația din Columbia cu privire la criteriile stabilite în regulamentul respectiv. La 29 octombrie 2014, Comisia a adoptat un raport în care s-a concluzionat că îmbunătățirea semnificativă în ultimii ani a situației economice, sociale și de securitate din Columbia a constituit justificarea pentru exonerarea resortisanților columbieni justificare de obligația de a deține viză atunci când călătoresc în teritoriul statelor membre.

               (4)Prin decizia din 19 mai 2015, Consiliul a autorizat Comisia să negocieze un acord între Uniunea Europeană și Columbia privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere. Negocierile privind acordul au avut loc la 20 mai 2015.

               (5)Acordul parafat la 9 iunie 2015 ar trebui să fie semnat, iar declarațiile anexate ar trebui aprobate. Ar trebui ca acordul să fie aplicat în mod provizoriu, în așteptarea finalizării procedurilor de încheiere oficială a acestuia.

               (6)În conformitate cu Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție și cu Protocolul privind acquis-ul Schengen integrat în cadrul Uniunii Europene, anexate la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și confirmând că dispozițiile acordului nu se aplică Regatului Unit și Irlandei,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Se aprobă în numele Uniunii semnarea Acordului între Uniunea Europeană și Republica Columbia privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere (denumit în continuare „acordul”), sub rezerva încheierii acestuia.

               Textul acordului este anexat la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Declarațiile anexate la prezenta decizie se aprobă în numele Uniunii.

               Articolul 3

               Președintele Consiliului este autorizat să desemneze persoana (persoanele) împuternicită (împuternicite) să semneze acordul în numele Uniunii, sub rezerva încheierii acestuia.

               Articolul 4

               Acordul este aplicat cu titlu provizoriu din ziua următoare datei semnării acestuia până la finalizarea procedurilor necesare pentru încheierea sa.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)
                  Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului din 15 martie 2001 de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație, JO L 81, 21.3.2001, p. 1.

                     (2)
                  Regulamentul (UE) nr. 509/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 mai 2014 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 539/2001 al Consiliului de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație, JO L 149, 20.5.2014, p. 67.

                     (3)
                  COM(2014) 665, 29.10.2014.

                     (4)
                  COM(2014) 663, 29.10.2014.

                     (5)
                  COM(2015) 119, 11.3.2015.

                     (6)
                  Regulamentul (UE) nr. 509/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 mai 2014 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 539/2001 al Consiliului de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație, JO L 149, 20.5.2014, p. 67.

                     (7)
                  Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului din 15 martie 2001 de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație, JO L 81, 21.3.2001, p. 1.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 14.9.2015
            COM(2015) 435 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de decizie a Consiliului
            privind semnarea, în numele Uniunii, și aplicarea cu titlu provizoriu a Acordului dintre Uniunea Europeană și Republica Columbia privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               ANEXĂ

               la

               Propunerea de decizie a Consiliului

               privind semnarea, în numele Uniunii, și aplicarea cu titlu provizoriu a Acordului dintre Uniunea Europeană și Republica Columbia privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               ACORD

               între Uniunea Europeană și Republica Columbia privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               UNIUNEA EUROPEANĂ, denumită în continuare „Uniunea” sau „UE”, și

               REPUBLICA COLUMBIA, denumită în continuare „Columbia”,

               denumite în continuare împreună „părțile contractante”,

               ÎN VEDEREA dezvoltării în continuare a relațiilor de prietenie între părțile contractante și din dorința de a facilita călătoriile fără viză pentru cetățenii lor, în cazul intrării și șederii de scurtă durată,

               AVÂND ÎN VEDERE Regulamentul (UE) nr. 509/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 mai 2014 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 539/2001 al Consiliului de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație
                  1
                prin, inter alia, transferarea a 19 țări terțe, inclusiv a Columbiei, în lista de țări terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de obligația de a deține viză de scurtă ședere în statele membre,

               ȚINÂND SEAMA de faptul că articolul 1 din Regulamentul (UE) nr. 509/2014 prevede că, pentru aceste 19 țări, exceptarea de la obligativitatea vizelor se aplică de la data intrării în vigoare a unui acord privind exceptarea de la obligativitatea vizelor, care urmează să fie încheiat cu Uniunea Europeană,

               DORIND să salvgardeze principiul egalității de tratament pentru toți cetățenii UE,

               LUÂND ÎN CONSIDERARE faptul că persoanele care călătoresc în vederea desfășurării unei activități remunerate în timpul șederii lor de scurtă durată nu fac obiectul prezentului acord și, prin urmare, pentru respectiva categorie, continuă să se aplice dispozițiile relevante din dreptul Uniunii și din legislația națională a statelor membre, precum și legislația națională din Columbia cu privire la obligația de a deține viză sau la exonerarea de această obligație, precum și cu privire la accesul pe piața forței de muncă,

               ȚINÂND SEAMA de Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție și de Protocolul privind acquis-ul Schengen integrat în cadrul Uniunii Europene, anexate la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și confirmând că dispozițiile prezentului acord nu se aplică Regatului Unit și Irlandei,

               CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:

               ARTICOLUL 1

               Obiectivul

               Prezentul acord stabilește posibilitatea de a călători fără viză pentru cetățenii Uniunii și pentru cetățenii din Columbia în cazul călătoriilor pe teritoriul celeilalte părți contractante, pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               ARTICOLUL 2

               Definiții

               În sensul prezentului acord:

               (a)
                     „stat membru” înseamnă orice stat membru al Uniunii, cu excepția Regatului Unit și a Irlandei;

               (b)
                     „cetățean al Uniunii” înseamnă un resortisant al unui stat membru, astfel cum este definit la litera (a);

               (c)
                     „cetățean al Columbiei” înseamnă un resortisant al Columbiei;

               (d)
                     „spațiul Schengen” înseamnă spațiul lipsit de frontiere interne care cuprinde teritoriile statelor membre, astfel cum sunt definite la litera (a), care aplică în întregime acquis-ul Schengen;

               (e)
                     „acquis-ul Schengen” înseamnă toate măsurile menite să asigure libera circulație a persoanelor într-un spațiu fără frontiere interne, coroborate cu măsurile adiacente cu legătură directă privind controalele la frontierele externe, azilul și imigrația și măsurile de prevenire și combatere a criminalității.

               ARTICOLUL 3

               Domeniul de aplicare

               1.
                     Cetățenii Uniunii care dețin un pașaport valabil simplu, diplomatic, de serviciu, oficial sau special emis de un stat membru pot intra și rămâne fără viză pe teritoriul Columbiei pentru perioada de ședere definită la articolul 4 alineatul (1).

               Cetățenii Columbiei care dețin un pașaport valabil simplu, diplomatic, de serviciu, oficial sau special emis de Columbia pot intra și rămâne fără viză pe teritoriul statelor membre pentru perioada de ședere definită la articolul 4 alineatul (2).

               2.
                     Alineatul (1) din prezentul articol nu se aplică persoanelor care călătoresc în vederea desfășurării unei activități remunerate.

               Pentru această categorie de persoane, fiecare stat membru poate decide individual impunerea obligației de a deține viză cetățenilor Columbiei sau retragerea acestei obligații, în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului
                  2
               .

               Pentru această categorie de persoane, Columbia poate decide impunerea obligației de a deține viză sau exonerarea de această obligație, pentru cetățenii fiecărui stat membru în mod individual, în conformitate cu legislația sa națională.

               3.
                     Exonerarea de obligația de a deține viză prevăzută în prezentul acord se aplică fără a se aduce atingere legislației părților contractante privind condițiile de intrare și de scurtă ședere. Statele membre și Columbia își rezervă dreptul de a refuza intrarea și scurta ședere pe teritoriul lor dacă una sau mai multe dintre aceste condiții nu sunt respectate.

               4.
                     Exonerarea de obligația de a deține viză se aplică indiferent de modul de transport utilizat pentru a trece frontierele părților contractante.

               5.
                     Aspectele care nu sunt reglementate prin prezentul acord sunt reglementate de dreptul Uniunii, legislația națională a statelor membre și legislația națională a Columbiei.

               ARTICOLUL 4

               Durata șederii

               1.
                     Cetățenii Uniunii pot rămâne pe teritoriul Columbiei pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               2.
                     Cetățenii Columbiei pot rămâne pe teritoriul statelor membre care aplică integral acquis-ul Schengen pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile. Perioada respectivă se calculează independent de orice ședere într-un stat membru care nu aplică încă integral acquis-ul Schengen.

               Cetățenii Columbiei pot rămâne pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile pe teritoriul fiecărui stat membru care nu aplică încă integral acquis-ul Schengen, independent de perioada de ședere calculată pentru teritoriul statelor membre care aplică integral acquis-ul Schengen.

               3.
                     Prezentul acord nu aduce atingere posibilității ca statele membre și Columbia să prelungească perioada de ședere peste cele 90 de zile, în conformitate cu legislația lor națională și cu dreptul Uniunii.

               ARTICOLUL 5

               Aplicarea teritorială

               1.
                     În ceea ce privește Republica Franceză, prezentul acord se aplică numai pe teritoriul european al Republicii Franceze.

               2.
                     În ceea privește Regatul Țărilor de Jos, prezentul acord se aplică numai pe teritoriul european al Regatului Țărilor de Jos.

               ARTICOLUL 6

               Comitetul mixt de gestionare a acordului

               1.
                     Părțile contractante instituie un Comitet mixt de experți (denumit în continuare „Comitetul”), alcătuit din reprezentanți ai Uniunii și din reprezentanți ai Columbiei. Uniunea este reprezentată de Comisia Europeană.

               2.
                     Comitetului îi revin următoarele atribuții:

               (a)
                     monitorizarea punerii în aplicare a prezentului acord;

               (b)
                     propunerea de modificări sau completări la prezentul acord;

               (c)
                     soluționarea diferendelor legate de interpretarea sau aplicarea prezentului acord;

               (d)
                     orice altă atribuție în privința căreia convin părțile contractante.

               3.
                     Comitetul se reunește, ori de câte ori este necesar, la cererea uneia dintre părțile contractante.

               4.
                     Comitetul își stabilește regulamentul de procedură.

               ARTICOLUL 7

               Relația dintre prezentul acord și acordurile bilaterale existente între statele membre și Columbia privind exonerarea de obligația de a deține viză

               Prezentul acord prevalează asupra oricăror acorduri sau înțelegeri bilaterale încheiate între fiecare stat membru și Columbia, în măsura în care acestea vizează aspecte care intră în domeniul de aplicare al prezentului acord.

               ARTICOLUL 8

               Dispoziții finale

               1.
                     Prezentul acord se ratifică sau se aprobă de către părțile contractante în conformitate cu procedurile interne ale acestora și intră în vigoare în prima zi a celei de a doua luni care urmează datei ultimei notificări prin care părțile contractante își notifică reciproc faptul că procedurile respective au fost finalizate.

               Până la intrarea sa în vigoare, prezentul acord se aplică începând cu ziua următoare datei semnării acestuia.

               2.
                     Prezentul acord se încheie pe o durată nedeterminată, cu excepția cazului în care este denunțat în conformitate cu alineatul (5).

               3.
                     Prezentul acord poate fi modificat prin acordul scris al părților contractante. Modificările intră în vigoare după ce părțile contractante și-au notificat reciproc finalizarea procedurilor interne necesare în acest sens.

               4.
                     Oricare parte contractantă poate suspenda integral sau parțial prezentul acord, în special din motive de ordine publică, de protecție a securității naționale sau de protecție a sănătății publice, ca urmare a imigrației neregulamentare sau a reintroducerii obligației de a deține viză de către una dintre părțile contractante. Decizia de suspendare este notificată celeilalte părți contractante cu cel puțin două luni înainte de preconizata sa intrare în vigoare. Partea contractantă care a suspendat aplicarea prezentului acord informează de îndată cealaltă parte contractantă, în momentul în care motivele suspendării nu mai există, și revocă suspendarea.

               5.
                     Fiecare parte contractantă poate denunța prezentul acord, prin notificarea scrisă a celeilalte părți. Prezentul acord își încetează valabilitatea după 90 de zile de la data unei astfel de notificări.

               6.
                     Columbia poate suspenda sau denunța prezentul acord numai cu privire la toate statele membre.

               7.
                     Uniunea poate suspenda sau denunța prezentul acord numai cu privire la toate statele sale membre.

               Încheiat în dublu exemplar în limbile bulgară, spaniolă, cehă, daneză, germană, estonă, greacă, engleză, franceză, croată, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, finlandeză și suedeză, fiecare text fiind autentic în egală măsură.

               DECLARAȚIE COMUNĂ CU PRIVIRE LA ISLANDA, NORVEGIA, ELVEȚIA
                  ȘI LIECHTENSTEIN

               Părțile contractante iau cunoștință de relațiile strânse existente între Uniunea Europeană și Norvegia, Islanda, Elveția și Liechtenstein, în special în temeiul acordurilor din 18 mai 1999 și 26 octombrie 2004 privind asocierea acestor țări la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen.

               În astfel de circumstanțe, este de dorit ca autoritățile Norvegiei, Islandei, Elveției și statului Liechtenstein, pe de o parte, și ale Columbiei, pe de altă parte, să încheie, fără întârziere, acorduri bilaterale privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere în condiții similare cu cele prevăzute în prezentul acord.

               DECLARAȚIE COMUNĂ PRIVIND INTERPRETAREA CATEGORIEI DE PERSOANE CARE CĂLĂTORESC ÎN VEDEREA DESFĂȘURĂRII UNEI ACTIVITĂȚI REMUNERATE, ASTFEL CUM SE PREVEDE LA ARTICOLUL 3 ALINEATUL (2) DIN PREZENTUL ACORD

               Din dorința de a asigura o interpretare comună, părțile contractante convin ca, în sensul prezentului acord, categoria de persoane care desfășoară activități remunerate să includă persoanele care intră, cu scopul de a desfășura activități profesionale sau remunerate, pe teritoriul celeilalte părți contractante ca angajat sau prestator de servicii.

               Această categorie nu ar trebui să includă:

               —
                     oamenii de afaceri, cu alte cuvinte persoanele care călătoresc în scopuri de afaceri (fără să fie angajați în țara celeilalte părți contractante);

               —
                     sportivii sau artiștii care desfășoară activități pe bază ad-hoc;

               —
                     jurnaliștii trimiși de media din țara lor de reședință și

               —
                     stagiarii detașați în cadrul aceleiași întreprinderi.

               Punerea în aplicare a prezentei declarații este monitorizată de Comitetul mixt, în limita responsabilităților care îi revin în temeiul articolului 6 din prezentul acord, care poate propune modificări atunci când, pe baza experienței părților contractante, le consideră necesare.

               DECLARAȚIE COMUNĂ PRIVIND INTERPRETAREA PERIOADEI DE 90 DE ZILE
                  ÎN CURSUL ORICĂREI PERIOADE DE 180 DE ZILE, ASTFEL CUM ESTE PREVĂZUTĂ LA ARTICOLUL 4 DIN PREZENTUL ACORD

               Părțile contractante înțeleg că perioada maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile, astfel cum este prevăzută la articolul 4 din prezentul acord, înseamnă fie o vizită continuă, fie mai multe vizite consecutive a căror durată totală nu depășește 90 de zile în total în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               Termenul „oricare” presupune aplicarea unei perioade de referință mobile de 180 de zile; aceasta înseamnă că trebuie calculată fiecare zi de ședere din ultima perioadă de 180 de zile, pentru a verifica dacă cerința privind durata de ședere de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile continuă să fie îndeplinită. Printre altele, aceasta înseamnă că o absență pe o perioadă neîntreruptă de 90 zile permite o nouă ședere de până la 90 de zile.

               DECLARAȚIE COMUNĂ PRIVIND INFORMAREA CETĂȚENILOR
                  ASUPRA ACORDULUI DE EXONERARE DE OBLIGAȚIA DE A DEȚINE VIZĂ

               Recunoscând importanța transparenței pentru cetățenii Uniunii Europene și pentru cetățenii Columbiei, părțile contractante convin să asigure difuzarea completă a informațiilor cu privire la conținutul și consecințele acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză, de exemplu informațiile privind condițiile de intrare.

               Declarație comună privind introducerea pașapoartelor biometrice de către Republica Columbia

               Republica Columbia în calitate de parte contractantă declară că a atribuit un contract privind producerea de pașapoarte biometrice și se angajează să emită pașapoarte biometrice pentru cetățenii săi cel târziu până la 31 august 2015. Aceste pașapoarte vor respecta pe deplin cerințele OACI, menționate în documentul 9303 al OACI.

               Părțile contractante convin că neintroducerea de pașapoarte biometrice până la 31 decembrie 2015 constituie un motiv suficient pentru suspendarea aplicării prezentului acord în conformitate cu procedurile stabilite la articolul 8 alineatul (4).

               DECLARAȚIE COMUNĂ REFERITOARE LA COOPERAREA PRIVIND MIGRAȚIA NEREGULAMENTARĂ

               Părțile contractante reamintesc angajamentul lor în temeiul articolului 49 alineatul (3) din Acordul de dialog politic și de cooperare între Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de o parte, și Comunitatea Andină și țările sale membre, pe de altă parte (semnat în 2003), în ceea ce privește readmisia propriilor migranți în situație neregulamentară.

               Părțile contractante vor monitoriza îndeaproape acest angajament. Părțile convin să încheie, la cererea oricăreia dintre părți și, în special, în cazul unei creșteri a migrației neregulamentare și în ceea ce privește problemele legate de readmisia migranților în situație neregulamentară, în urma intrării în vigoare a acordului privind exonerarea de obligația de a deține o viză de scurtă ședere, un acord care să reglementeze obligațiile specifice privind readmisia ale ambelor părți.

               Părțile contractante convin că un astfel de acord de readmisie va constitui un element important în consolidarea angajamentelor reciproce asumate în prezentul acord și că neîncheierea unui astfel de acord de readmisie la cerere constituie un motiv suficient pentru suspendarea aplicării prezentului acord în conformitate cu procedurile stabilite la articolul 8 alineatul (4).

               _________________

                     (1)
                  JOUE L 149, 20.5.2014, p. 67.

                     (2)
                  Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului din 15 martie 2001 de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație (JOUE L 81, 21.3.2001, p. 1).


Anunţ juridic important

|

52009PC0244

Propunere de decizie a Consiliului privind neincluderea triazoxidului în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului şi retragerea autorizaţiilor pentru produsele de protecţie a plantelor care conţin această substanţă  /* COM/2009/0244 final */

	[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |Bruxelles, 25.5.2009COM(2009) 244 finalPropunere deDECIZIE A CONSILIULUIprivind neincluderea triazoxidului în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului și retragerea autorizațiilor pentru produsele de protecție a plantelor care conțin această substanțăEXPUNERE DE MOTIVEProiectul anexat de propunere de decizie a Consiliului privește neincluderea triazoxidului ca substanță activă în lista pozitivă (anexa I) din Directiva 91/414/CEE a Consiliului și retragerea produselor de protecție a plantelor care conțin această substanță. Propunerea de neincludere se bazează pe o serie de aspecte problematice identificate în cursul evaluării acestei substanțe active.Directiva 91/414/CEE a Consiliului creează un cadru armonizat pentru autorizarea și introducerea pe piață a produselor de protecție a plantelor. Substanțele active care urmează să fie utilizate ca produse de protecție a plantelor sunt evaluate și autorizate la nivel comunitar și sunt incluse în anexa I la directiva menționată. Produsele individuale de protecție a plantelor care conțin substanțe active sunt evaluate și autorizate de către statele membre pe baza unor norme armonizate.Datele prezentate de către industrie au fost inițial evaluate de un stat membru raportor, în cazul de față Regatul Unit, care a prezentat un proiect de raport de evaluare. Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară a organizat o revizuire inter pares a evaluării inițiale și a furnizat Comisiei o concluzie privind evaluarea riscului prezentat de triazoxid la 26 septembrie 2009.În cursul evaluării acestei substanțe active au fost identificate anumite aspecte problematice. Mai exact, nu a fost posibilă efectuarea unei evaluări fiabile a riscurilor pentru consumatori, deoarece datele disponibile erau insuficiente pentru a determina natura reziduurilor prezente în produsele vegetale și transferurile posibile ale reziduurilor în produsele de origine animală. În plus, datele disponibile nu au demonstrat că riscurile pe termen lung pentru mamifere, păsări, pești și râme sunt acceptabile.Proiectul de decizie privind neincluderea a fost prezentat la 26 februarie 2009 Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală, în cadrul căruia:-  17 state membre au votat în favoarea proiectului (186 de voturi)-  8 state membre au votat împotriva proiectului (137 de voturi)-  2 state membre s-au abținut (22 voturi)Comitetul nu a emis niciun aviz. Prin urmare, în conformitate cu articolul 19 din Directiva 91/414/CEE și în temeiul articolului 5 din Decizia 1999/468/CE a Consiliului, Comisia trebuie să prezinte Consiliului o propunere privind măsurile de adoptat, Consiliul dispunând de trei luni pentru a decide prin majoritate calificată.Proiectul de decizie nu face obiectul dreptului de control al Parlamentului European (articolul 8 din Decizia 1999/468/CE a Consiliului).Propunere deDECIZIE A CONSILIULUIprivind neincluderea triazoxidului în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului și retragerea autorizațiilor pentru produsele de protecție a plantelor care conțin această substanță(Text cu relevanță pentru SEE)CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,având în vedere Directiva 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar[1], în special articolul 8 alineatul (2) paragraful al patrulea,întrucât:1.  Articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE prevede că un stat membru poate autoriza, în decurs de 12 ani de la data notificării directivei respective, introducerea pe piață a produselor de protecție a plantelor conținând substanțe active care nu sunt incluse în anexa I la directiva respectivă și care se află deja pe piață la doi ani de la data notificării, timp în care se efectuează o examinare eșalonată a acestor substanțe în cadrul unui program de lucru.2.  Regulamentele (CE) nr. 451/2000[2] și (CE) nr. 1490/2002[3] ale Comisiei prevăd normele detaliate de punere în aplicare a etapei a treia a programului de lucru menționat la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE și stabilesc o listă de substanțe active care urmează să fie evaluate în vederea eventualei lor includeri în anexa I la Directiva 91/414/CEE. Lista respectivă include triazoxidul.3.  Efectele triazoxidului asupra sănătății umane și asupra mediului au fost evaluate, pentru o serie de utilizări propuse de notificator, în conformitate cu dispozițiile prevăzute în Regulamentele (CE) nr. 451/2000 și (CE) nr. 1490/2002. În plus, regulamentele menționate anterior desemnează statele membre raportoare care trebuie să înainteze Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară (EFSA) rapoartele de evaluare și recomandările relevante, în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1490/2002. Pentru triazoxid, statul membru raportor a fost Regatul Unit și toate informațiile relevante au fost prezentate la 25 iunie 2007.4.  Raportul de evaluare a fost revizuit inter pares de statele membre și de EFSA în cadrul Grupului său de lucru pentru evaluare și a fost prezentat Comisiei la 30 septembrie 2008 sub forma concluziei EFSA cu privire la revizuirea inter pares a evaluării riscului de pesticid în cazul substanței active triazoxid[4]. Raportul respectiv a fost revizuit inter pares de statele membre și de Comisie în cadrul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală și a fost finalizat la 26 februarie 2009, sub forma raportului de reexaminare al Comisiei privind triazoxidul.5.  În cursul evaluării acestei substanțe active, au fost identificate unele aspecte problematice. Mai exact, nu a fost posibilă efectuarea unei evaluări fiabile a riscurilor pentru consumatori, deoarece datele disponibile erau insuficiente pentru a determina natura reziduurilor prezente în produsele vegetale și transferurile posibile ale reziduurilor în produsele de origine animală. În plus, datele disponibile nu au demonstrat că riscurile pe termen lung pentru mamifere, păsări, pești și râme sunt acceptabile. Prin urmare, nu a fost posibil să se concluzioneze, pe baza informațiilor disponibile, că triazoxidul îndeplinește criteriile pentru a fi inclus în anexa I la Directiva 91/414/CEE.6.  Comisia a invitat notificatorul să-și prezinte observațiile cu privire la rezultatele revizuirii inter pares și la intenția sa de a susține sau nu în continuare includerea acestei substanțe în anexă. Notificatorul și-a prezentat observațiile, acestea fiind examinate cu atenție. Cu toate acestea, în ciuda argumentelor prezentate de notificator, aspectele problematice identificate nu au putut fi înlăturate, iar evaluările efectuate pe baza informațiilor transmise și examinate în cadrul reuniunilor experților EFSA nu au demonstrat că, în condițiile de utilizare propuse, produsele de protecție a plantelor care conțin triazoxid ar îndeplini în general cerințele prevăzute la articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b) din Directiva 91/414/CEE.7.  În consecință, triazoxidul nu ar trebui inclus în anexa I la Directiva 91/414/CEE.8.  Ar trebui luate măsuri care să garanteze că autorizațiile acordate pentru produsele de protecție a plantelor care conțin triazoxid sunt retrase într-o perioadă determinată și nu sunt reînnoite, precum și că nu se mai acordă autorizații noi pentru astfel de produse.9.  Orice perioadă de grație acordată de un stat membru pentru eliminarea, depozitarea, introducerea pe piață și utilizarea stocurilor existente de produse de protecție a plantelor care conțin triazoxid nu ar trebui să depășească 12 luni, pentru a limita utilizarea stocurilor existente la o singură perioadă de vegetație suplimentară, ceea ce garantează faptul că produsele de protecție a plantelor care conțin triazoxid rămân la dispoziția fermierilor pentru o perioadă de 18 luni de la adoptarea prezentei decizii.10.  Prezenta decizie nu exclude posibilitatea prezentării unei cereri pentru triazoxid în conformitate cu dispozițiile de la articolul 6 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE și cu normele detaliate de punere în aplicare prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 33/2008 al Comisiei[5], în vederea unei posibile includeri în anexa I la directiva menționată anterior.11.  Comitetul permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală nu a emis un aviz în termenul stabilit de președinte,ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:Articolul 1Triazoxidul nu se include ca substanță activă în anexa I la Directiva 91/414/CEE.Articolul 2Statele membre se asigură că:(a) autorizațiile pentru produsele de protecție a plantelor care conțin triazoxid sunt retrase până la [… A SE INSERA O DATĂ ULTERIOARĂ CU 6 LUNI FAȚĂ DE DATA ADOPTĂRII PREZENTEI DECIZII ];(b) autorizațiile pentru produsele de protecție a plantelor care conțin triazoxid nu se mai acordă sau nu se mai reînnoiesc începând cu data publicării prezentei decizii.Articolul 3Orice perioadă de grație acordată de statele membre în conformitate cu dispozițiile articolului 4 alineatul (6) din Directiva 91/414/CEE este cât mai scurtă posibil și expiră cel târziu la [… A SE INSERA O DATĂ ULTERIOARĂ CU 18 LUNI FAȚĂ DE DATA ADOPTĂRII PREZENTEI DECIZII ].Articolul 4Prezenta decizie se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles,Pentru Consiliu,Președintele [1] JO L 230, 19.8.1991, p. 1.[2] JO L 55, 29.2.2000, p. 25.[3] JO L 224, 21.8.2002, p. 23.[4] Raport științific EFSA (2008) 193. Conclusion regarding the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance triazoxide (Concluzii privind revizuirea inter pares a evaluării riscului de pesticid pentru substanța activă triazoxid), finalizat la 26 septembrie 2008.[5] JO L 15, 18.1.2008, pp. 5–12.