				|

		52013PC0615

			Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI privind fondurile de piață monetară /* COM/2013/0615 final - 2013/0306 (COD) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Fondurile de piață monetară
(FPM) reprezintă o sursă importantă de finanțare pe termen
scurt pentru instituții financiare, întreprinderi și guverne. În
Europa, aproximativ 22 % din instrumentele de datorie pe termen scurt
emise de guverne sau de sectorul întreprinderilor sunt deținute de FPM.
Aceste fonduri dețin 38 % din datoria pe termen scurt emisă de
sectorul bancar.
Din punct de vedere al cererii, FPM
reprezintă un instrument de gestionare a trezoreriei pe termen scurt, care
oferă un grad ridicat de lichiditate, de diversificare și de
stabilitate a valorii combinat cu un randament bazat pe piață. FPM
sunt folosite în principal de întreprinderile care doresc să își
investească excedentul de numerar pentru un interval de timp scurt, de
exemplu până la scadența unor cheltuieli majore, cum ar fi plata
salariilor.
Prin urmare, FPM reprezintă o
legătură esențială între cererea și oferta de bani pe
termen scurt. Cu active în gestiune de aproximativ 1 000 de miliarde EUR, FPM
reprezintă o categorie de fonduri distincte de toate celelalte fonduri
mutuale. Majoritatea FPM, în jur de 80 % din active și 60 % din
fonduri, funcționează în conformitate cu normele prevăzute de
Directiva 2009/65/CE privind organismele de plasament colectiv în valori
mobiliare (OPCVM). Restul FPM ar trebui să funcționeze, din iulie 2013,
în conformitate cu normele privind administratorii fondurilor de
investiții alternative (AFIA), prevăzute de Directiva 2011/61/UE.
Dimensiunea medie a unui FPM depășește cu mult dimensiunea medie
a unui fond OPCVM. De exemplu, un FPM poate ajunge la o dimensiune de 50 de
miliarde EUR. FPM sunt stabilite în câteva state membre, FR, IE și LU
reprezentând mai bine de 95 % din piață. Cu toate acestea, piața
este foarte interconectată cu alte țări ca o
consecință a proporției mari de investiții și de
investitori transfrontalieri, precum și a legăturii transfrontaliere
de contagiune între FPM și sponsorul acestuia, stabilit în majoritatea
cazurilor într-o țară diferită de cea în care este stabilit FPM.

Ca urmare a interconexiunii sistemice a FPM cu
sectorul bancar, pe de o parte, și cu finanțele publice și ale
întreprinderilor, pe de altă parte, funcționarea FPM s-a situat în
centrul activității internaționale privind sistemul bancar
paralel. Consiliul pentru Stabilitate Financiară (Financial Stability
Board – FSB) și alte instituții, cum ar fi Organizația
Internațională a Comisiilor de Valori Mobiliare (International
Organisation of Securities Commissions - IOSCO) și Comitetul european
pentru risc sistemic (European Systemic Risk Board - CERS), au analizat
sectorul financiar și au concluzionat că anumite activități
și entități au o importanță sistemică, însă
nu au fost abordate de către autoritățile de reglementare la un
nivel suficient de ridicat. În sectorul de gestionare a activelor, FPM au fost
evidențiate ca având relevanță sistemică. În noiembrie 2012,
Parlamentul European a adoptat o rezoluție privind sistemul bancar
paralel, în care invită Comisia să prezinte o propunere care să
pună accentul, în special, pe aspectele legate de FPM[1].
CERS a realizat o analiză temeinică
a riscurilor sistemice inerente funcționării FPM. Recomandările
sale au vizat în special stabilitatea și lichiditatea FPM și
conțin, de asemenea, norme suplimentare în materie de
transparență și de raportare. Aceste recomandări au fost în
mare măsură reflectate în propunerea Comisiei, care a ținut,
totodată, seama de eventualele impacturi negative ale acestora asupra
finanțării economiei europene.
FPM reprezintă un instrument convenabil
pentru investitori, prezentând caracteristici similare depozitelor bancare:
acces instantaneu la lichidități și o relativă stabilitate
a valorii. Având în vedere aceste caracteristici, investitorii consideră
FPM drept o alternativă sigură și mai diversificată la
depozitele bancare. Cu toate acestea, în realitate, FPM sunt fonduri de
investiții clasice, cu riscurile de piață inerente asociate
oricărui fond de investiții. Prin urmare, atunci când prețurile
activelor în care sunt investite FPM încep să scadă, mai ales în
situațiile tensionate de pe piață, un FPM nu își poate
ține întotdeauna promisiunea de a răscumpăra imediat și de
a conserva valoarea unităților sau a acțiunilor emise de FPM
investitorilor. Unii sponsori de fonduri (mai ales băncile) ar putea
„susține” valorile acțiunilor prin acordarea de sprijin din partea
sponsorului, în timp ce alții (mai ales administratorii de active) s-ar
putea să nu dețină capitalul necesar pentru a face acest lucru.
Din cauza asimetriei scadenței între lichiditatea zilnică pe care un
FPM o oferă investitorilor și lichiditatea activelor deținute în
portofoliul FPM, răscumpărarea imediată s-ar putea să nu
fie întotdeauna posibilă. Promisiunea unor prețuri de
răscumpărare stabile este adesea subliniată de un rating AAA.
Dezavantajul este că investitorii, de îndată ce percep riscul că
FPM ar putea să nu își țină promisiunea de lichiditate
și de răscumpărare la prețuri stabile în orice moment, vor
solicita răscumpărarea, ceea ce ar putea duce la o
așa-numită „fugă” sau retragere masivă a investitorilor.
Retragerile masive ale investitorilor sunt
caracterizate de cereri masive și bruște de răscumpărare
din partea unui grup mare de investitori care doresc să evite pierderile
și să poată răscumpăra la cel mai ridicat preț
posibil. Retragerile masive ale investitorilor au relevanță
sistemică întrucât forțează FPM să își vândă
rapid activele pentru a satisface cererile de răscumpărare restante.
Însăși spirala de răscumpărări accelerează
scăderea valorii activului net (VAN) al fondului, accentuând astfel
scăderile VAN și teama că piața monetară în ansamblul
său este instabilă. Dat fiind că FPM joacă un rol central
în finanțarea pe termen scurt a unor entități cum ar fi
bănci, întreprinderi sau guverne, retragerile masive ale investitorilor
din FPM pot avea consecințe macroeconomice mai ample. În timp ce
băncile reprezintă cea mai mare parte (85 %) din instrumentele
financiare în valoare de 1 000 de miliarde EUR emise către FPM, guvernele
au o pondere de aproximativ 10 %, în timp întreprinderile de circa 5 %.
Guvernele și întreprinderile foarte mari folosesc piața monetară
ca mijloc de a obține finanțare pe termen scurt, pe lângă
liniile de credit bancar.
Problemele legate de retragerile masive ale investitorilor
sunt de natură sistemică din cauza (1) legăturilor strânse
ale FPM cu economia reală (rolul pe care FPM îl joacă în satisfacerea
nevoilor de finanțare pe termen scurt ale entităților care
utilizează piața monetară ca instrument de finanțare)
și a (2) legăturii lor cu sponsorii. În plus, retragerile masive ale
investitorilor din FPM prezintă, de asemenea, o dimensiune de
protecție a investitorilor întrucât cei care răscumpără
târziu (de obicei, investitorii privați) sunt implicit dezavantajați
în comparație cu primii răscumpărători.
Regulamentul propus abordează aceste
aspecte. Regulamentul introduce standarde comune pentru a crește
lichiditatea FPM, precum și pentru a asigura stabilitatea structurii
acestora. Sunt introduse norme uniforme pentru a asigura un nivel minim de
active lichide zilnic și săptămânal. Se stabilește o
politică standardizată pentru a permite administratorului fondului
să dobândească o mai bună înțelegere a bazei de investitori.
Sunt introduse, de asemenea, norme comune pentru a garanta că FPM
investesc în active cu o bună calitate a creditului, de înaltă
calitate și bine diversificate. Aceste măsuri vor asigura caracterul
adecvat al fondului din punct de vedere al lichidității, pentru a
face față cererilor de răscumpărare ale investitorilor.
Stabilitatea FPM va fi asigurată prin
crearea de reguli clare și armonizate de evaluare a activelor în care
investesc FPM. Regulile de evaluare vor restabili adevărul evident că
FPM sunt fonduri mutuale normale, ale căror active de investiții sunt
supuse fluctuațiilor de preț.
Anumite FPM vor avea posibilitatea să
mențină metodologia contabilă care permite un preț de
subscriere și de răscumpărare stabil, cu condiția ca
acestea să constituie rezerve adecvate de lichidități.
Această așa-numită „rezervă VAN” va îndeplini rolul de a
absorbi fluctuațiile inerente ale pieței pe piețele de capital.
Aceasta ar trebui, de asemenea, să prevină situația în care
sponsorii sunt nepregătiți în cazul în care FPM sponsorizat de
aceștia ar necesita sprijin extern. Rezerva se va ridica la 3 % din
activele aflate în administrarea FPM. Astfel cum arată cazurile de sprijin
din partea sponsorului care au fost observate în timpul crizei (123 de cazuri
privind FPM americane), doar în 3 cazuri sprijinul a fost mai mare de 3 %.
Atunci când Reserve Primary Fund a încetat plățile, în 2008, acesta a
pierdut 3 % pe expunerea de 1,5 % la activele Lehman. Rezerva nu va
oferi o garanție completă deținătorilor de acțiuni cu
o valoare a activului net (VAN) constantă, însă nivelul la care este
stabilită asigură un echilibru între necesitatea de a avea un model
robust și sigur de VAN constantă și capacitățile de
finanțare ale administratorilor. Costurile pentru FPM vor depinde de costurile
de finanțare ale fiecărui administrator. Aceste costuri pot varia
între 3 % și 10 % pe an. Pentru o rezervă de 3 %,
aceste costuri ar determina o creștere a comisioanelor de administrare
situată între 0,09 % și 0,30 % pe an. Este de așteptat
ca o parte din această creștere a costurilor să fie
plătită de administrator, în timp ce restul costurilor vor fi
transferate investitorilor. Creșterea taxelor de administrare va avea un
impact asupra randamentului pe care îl pot obține investitorii prin
investiția în FPM, însă aceștia vor beneficia în schimb de un
produs cu un nivel suplimentar de protecție împotriva evoluțiilor
pieței activelor-suport.
În plus față de aceste
dispoziții, o normă comună privind ratingul va asigura că
administratorii de fonduri și investitorii nu se vor mai baza pe ratinguri
de credit externe, care ar putea fi dăunătoare pentru
funcționarea pieței monetare atunci când apar retrogradări.
Aceste măsuri vor fi însoțite de cerințe mai stricte de
transparență pentru a asigura că investitorul înțelege
corect profilul de risc și de randament al investiției sale.
Regulamentul propus se va baza pe procedurile
de autorizare existente pentru OPCVM, care sunt armonizate prin Directiva
privind OPCVM. Acesta va introduce o procedură de autorizare
armonizată pentru administratorii FPM, întrucât Directiva privind AFIA
lasă autorizarea administratorilor de fonduri de investiții la
latitudinea statelor membre. Procedura armonizată pentru administratorii
FPM va reflecta procedura de autorizare armonizată prevăzută pentru
OPCVM. Administratorii vor continua să fie reglementați fie de
Directiva privind OPCVM, fie de Directiva privind AFIA, dar administratorii
și fondurile care se încadrează în domeniul de aplicare a prezentului
regulament vor trebui să respecte nivelul suplimentar de norme specifice
aplicabile produselor FPM.
Aceste norme uniforme urmăresc să
protejeze integritatea pieței interne și să sporească
robustețea acesteia pentru a reduce la minimum efectele unei noi crize.
Investitorii vor beneficia de o conștientizare sporită a riscurilor legate
de produsele reglementate și de o mai mare certitudine cu privire la
caracterul omogen al propunerii de investiții asociate fondurilor de
piață monetară în cadrul Uniunii. Administratorii vor beneficia
de norme privind produsele armonizate în întreaga Europă. Emitenții
de instrumente de piață monetară vor beneficia de un mediu mai
stabil, care va menține rolul FPM ca instrumente de finanțare.
2.           REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU
PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI
2.1.        Consultarea cu
părțile interesate
De la începutul anului 2012, Comisia s-a
angajat în consultări ample cu reprezentanții unei game largi de
organizații. Interacțiunea s-a realizat prin reuniuni bilaterale
și multilaterale, o consultare publică privind sectorul bancar
paralel, o consultare publică privind problemele de gestionare a
activelor, inclusiv FPM, precum și o conferință publică
privind sectorul bancar paralel. Prin acest proces, Comisia a obținut
numeroase informații cu privire la funcționarea pieței FPM
și diversele sale segmente, precum și opinii cu privire la aspectele
care trebuie rezolvate și modalitățile de soluționare a
acestora.
2.1.1.     Cartea verde privind
serviciile bancare paralele
Răspunsurile la cartea verde au oferit o
imagine amplă asupra sectorului bancar paralel din Europa. Acestea au
permis elaborarea unor întrebări mai precise, legate de funcționarea
FPM, în cadrul unei consultări publice privind gestionarea activelor, care
a fost lansată în iulie 2012. O conferință publică
organizată în aprilie 2012, la care au participat părți
interesate din UE și SUA, a cuprins, de asemenea, o secțiune
consacrată FPM. Reprezentanții autorităților de
reglementare și ai sectorului industrial, care au format grupul pentru FPM,
și-au prezentat opiniile cu privire la necesitatea de a reforma piața
FPM din UE.
2.1.2.     Consultare privind gestionarea
activelor
Un capitol privind FPM a fost inclus într-o
consultare publică mai largă referitoare la diferite aspecte cu
privire la administrarea activelor, publicată la 26 iulie 2012
(consultarea s-a încheiat la 18 octombrie 2012). Serviciile Comisiei au primit 56
de răspunsuri referitoare la capitolul privind FPM.
2.2.        Evaluarea impactului
În conformitate cu politica sa privind „o mai
bună legiferare”, Comisia a realizat o evaluare a impactului în care au
fost analizate diversele alternative de politică. Pentru a asigura
lichiditatea și stabilitatea FPM, s-au analizat în total 16 opțiuni.
Toate opțiunile au fost analizate în raport cu obiectivele generale,
și anume consolidarea stabilității financiare pe piața
unică și creșterea protecției investitorilor în FPM, precum
și în raport cu obiectivele mai specifice ale inițiativei: (i)
prevenirea riscului de contagiune a economiei reale, (ii) prevenirea riscului
de contagiune a sponsorului și (iii) reducerea dezavantajelor pentru
investitorii care solicită târziu răscumpărarea, în special în
ceea ce privește răscumpărările în condițiile unor
tensiuni pe piață.
Printre impacturile analizate s-au
numărat costurile și beneficiile pentru diferitele părți
interesate, investitori, administratori de active, emitenți de datorii pe
termen scurt și sponsori. Concluziile desprinse în urma acestei analize au
fost favorabile creării unui cadru mai robust pentru FPM: niveluri sporite
de lichiditate și o structură mai stabilă. Se preconizează
că opțiunile preferate vor avea un impact pozitiv asupra FPM și
asupra pieței monetare în general, prin îmbunătățirea
rezistenței acestora în condiții de tensiuni pe piață.
Aceasta va conduce la un mediu mai stabil pe piața monetară din
Europa, de care vor beneficia investitorii, emitenții de datorii pe termen
scurt și băncile care sponsorizează FPM.
La 16 ianuarie 2013 a avut loc o reuniune a
serviciilor DG MARKT cu comitetul de evaluare a impactului. Comitetul a analizat
evaluarea impactului și a emis un aviz favorabil la 18 ianuarie 2013.
În cadrul reuniunii, membrii comitetului au prezentat serviciilor DG MARKT
observații pentru îmbunătățirea conținutului
evaluării impactului, în urma cărora s-au realizat unele modificări
ale proiectului final. Definirea problemei a fost
îmbunătățită pentru a oferi mai multe detalii despre
piețele FPM, iar descrierea acesteia a fost îmbogățită cu
alte exemple din Uniune care ilustrează, în special, dimensiunea
transfrontalieră a problemelor. Obiectivele și opțiunile au fost
asociate mai bine cu problemele identificate și au fost utilizate
obiective operaționale mai cuantificabile. Au fost explicate în detaliu
impacturile asupra investitorilor, precum și costurile de conformare pe
care le-ar implica măsurile avute în vedere. De asemenea, au fost descrise
mai bine impacturile asupra statelor membre și asupra coerenței
reglementării la nivel internațional. În sfârșit, opiniile
părților interesate au fost introduse în mod sistematic, în special
în secțiunile consacrate analizei și comparării opțiunilor.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII
3.1.        Temeiul juridic și
alegerea formei juridice
Articolul 114 alineatul (1) din Tratatul
privind funcționarea Uniunii Europene constituie temeiul juridic pentru un
regulament care instituie dispoziții uniforme cu privire la
funcționarea pieței interne. Normele prudențiale privind
produsele stabilesc limite pentru riscurile legate de FPM. Aceste norme nu
reglementează, ca atare, accesul la activitățile de gestionare a
activelor, ci modul în care se desfășoară astfel de
activități în vederea asigurării protecției și a
stabilității financiare a investitorilor. Acestea stau la baza
funcționării corecte și în condiții de siguranță
a pieței interne.
În vederea realizării obiectivului de
integritate a pieței interne, măsura legislativă propusă va
crea un cadru de reglementare pentru FPM care vizează garantarea unei
protecții sporite a investitorilor în FPM, precum și consolidarea
stabilității financiare prin prevenirea riscului de contagiune.
Dispozițiile propuse vor viza, în special, asigurarea caracterului adecvat
al fondului din punct de vedere al lichidității pentru a face
față cererilor de răscumpărare ale investitorilor și
crearea unei structuri a FPM suficient de sigure pentru a rezista
condițiilor nefavorabile de piață. Regulamentul este considerat
instrumentul juridic cel mai adecvat pentru introducerea unor cerințe
uniforme care vor viza, printre altele, domeniul activelor eligibile, regulile
de diversificare, regulile privind expunerile la credit, rata dobânzii și
riscul de lichiditate, precum și reguli privind autorizarea fondurilor
care intenționează să investească pe piața
monetară. Acestea sunt, în esență, norme prudențiale
privind produsele care au ca scop sporirea gradului de siguranță
și de eficiență a FPM europene, atenuând totodată
problemele de risc sistemic legate de acestea.
Desfășurarea de activități
în calitate de administrator de fonduri este reglementată de Directiva
privind OPCVM sau prin Directiva privind AFIA. Activitățile
administratorilor vor continua să facă obiectul acestor două
directive, însă normele privind produsele din cadrul OPCVM vor fi
completate de normele privind produsele prevăzute în prezentul regulament.

3.2.        Subsidiaritate și
proporționalitate
Abordările naționale în materie de
reglementare sunt în mod inerent limitate la statul membru în cauză.
Reglementarea profilului în materie de produs și de lichiditate al unui
FPM numai la nivel național implică riscul ca produse diferite
să fie vândute toate ca FPM. Aceasta ar crea confuzie în rândul
investitorilor și ar împiedica apariția unor condiții de
concurență echitabile la nivelul Uniunii pentru cei care oferă
FPM investitorilor profesioniști sau micilor investitori. De asemenea,
abordările naționale diferite referitoare la caracteristicile
esențiale ale unui FPM ar crește riscul de contagiune
transfrontalieră, în special atunci când emitenții și FPM se
află în state membre diferite. Având în vedere că FPM investesc
într-o gamă largă de instrumente financiare pe teritoriul UE,
falimentul unui FPM (provocat de reglementarea insuficientă la nivel
național) ar putea avea repercusiuni asupra finanțelor publice
și a finanțelor întreprinderilor din întreaga UE.
În plus, având în vedere că numeroși
operatori care oferă FPM în Europa sunt stabiliți în alte state
membre decât cele în care sunt comercializate fondurile, crearea unui cadru
robust este esențială pentru evitarea contagiunii transfrontaliere.
De asemenea, ar trebui să se evite contagiunea transfrontalieră între
un FPM și sponsorul acestuia, care este stabilit adesea într-un alt stat
membru. Acest aspect este deosebit de grav atunci când sponsorul se află
într-un stat membru care este posibil să nu aibă resursele bugetare
necesare pentru a salva un sponsor aflat în imposibilitatea de a-și achita
obligațiile.
În ceea ce privește
proporționalitatea, propunerea asigură un echilibru adecvat între
interesul public aflat în joc și raportul cost-eficiență al
măsurii. Cerințele impuse de diferitele părți au fost atent
calibrate. Ori de câte ori a fost posibil, cerințele au fost concepute ca
standarde minime (de exemplu, lichiditatea zilnică sau
săptămânală, limitele de concentrație ale emitentului), iar
cerințele de reglementare au fost adaptate astfel încât să nu
perturbe inutil modelele de afaceri existente (de exemplu, oferirea de perioade
de tranziție adecvate înainte de impunerea unei VAN fluctuantă pentru
FPM sau acordarea posibilității operatorilor de a alege între
cerințe de capital stricte și o VAN fluctuantă pentru FPM).
Aceste cerințe au fost elaborate ținând seama, în special, de
necesitatea de a asigura un echilibru între protecția investitorilor,
evitarea contagiunii transfrontaliere, eficiența piețelor,
finanțarea industriei europene și costurile pentru industrie.
3.3.        Impactul asupra aspectelor
legate de drepturile fundamentale
Se pune problema impactului propunerii asupra
a două drepturi fundamentale prevăzute în Carta drepturilor
fundamentale a Uniunii Europene, și anume libertatea de a
desfășura o activitate comercială (articolele 16 și 22)
și protecția consumatorilor (articolul 38).
Obiectivul de interes general al propunerii
care justifică anumite limitări ale drepturilor fundamentale
menționate mai sus este de a asigura integritatea și stabilitatea
pieței. Libertatea de a desfășura o activitate comercială
poate fi afectată de necesitatea de a urmări obiectivele specifice de
asigurare a unei lichidități suficiente, de prevenire a riscului de
contagiune și de sporire a protecției intereselor investitorilor. Cu
toate acestea, propunerea respectă pe deplin esența acestei
libertăți fundamentale. Noile norme propuse vor consolida în ansamblu
dreptul la protecția consumatorilor (articolul 38), respectând în
același timp drepturile fundamentale și principiile recunoscute în
Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și consacrate în
Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
3.4.        Explicarea detaliată a
propunerii
Propunerea de regulament privind fondurile de
piață monetară (FPM) este structurată în nouă
capitole.
3.4.1.     Capitolul I – Dispoziții
generale (articolele 1-6)
Capitolul I cuprinde dispoziții generale,
cum ar fi obiectul și domeniul de aplicare al normelor propuse,
definiții, autorizarea FPM și interacțiunea regulamentului
propus cu normele existente prevăzute de Directiva 2009/65/CE (OPCVM)
și Directiva 2011/61/UE (AFIA).
Articolul 1 prevede obiectul și
specifică domeniul de aplicare al regulamentului propus, care vizează
toate FPM stabilite, administrate și/sau comercializate în Uniune, și
precizează că cerințele prevăzute în regulament sunt menite
să fie exhaustive, adică sunt concepute astfel încât să nu lase
posibilitatea de adăugare a unei suprareglementări la nivel
național. FPM sunt fie OPCVM, fie FIA care investesc în instrumente
financiare pe termen scurt și au obiective specifice. Articolul 2
conține definiții esențiale necesare pentru aplicarea
uniformă a regulamentului propus. Articolul 3 prevede că organismele
de plasament colectiv sunt autorizate în mod explicit ca FPM, fie în cadrul
procedurii de autorizare armonizate a OPCVM, fie în cadrul noii proceduri
armonizate prevăzute la articolul 4 pentru FIA. Articolul 5
rezervă denumirea „FPM” numai pentru fondurile care sunt conforme cu
dispozițiile regulamentului. Articolul 6 descrie interacțiunea dintre
regulile existente privind OPCVM și AFIA și noul regulament privind
FPM, precizând, în esență, că răspunderea pentru
respectarea regulamentului revine administratorului FPM.
3.4.2.     Capitolul II – Obligații
privind politica de investiții a FPM (articolele 7-20)
Capitolul II cuprinde normele privind politica
de investiții pe care FPM au dreptul să o urmeze, cum ar fi activele
eligibile, diversificarea, concentrarea și calitatea creditului
asociată activelor de investiții.
Articolul 7 descrie relația dintre
normele privind politica de investiții aplicabile OPCVM și normele
propuse privind politica de investiții a FPM, având în vedere că
normele privind FPM constituie o lex specialis în raport cu normele privind
OPCVM enumerate în mod specific la articolul 7. Articolul 8 descrie cele patru
categorii de active financiare în care poate investi un FPM: instrumente ale
pieței monetare, depozite pe lângă instituții de credit,
instrumente financiare derivate și acorduri reverse repo. Pe de altă
parte, un FPM nu poate investi în orice alte active, nu se poate angaja în
vânzarea în lipsă a instrumentelor pieței monetare, nu poate
obține expunerea la acțiuni sau mărfuri, nu poate încheia
contracte de luare de împrumut sau de dare cu împrumut a unor valori mobiliare,
nu poate încheia acorduri repo și nu poate da sau lua bani cu împrumut,
deoarece aceste clase de active și de practici ar submina profilul de
lichiditate al FPM. Articolele 9-13 descriu în detaliu condițiile de
eligibilitate pentru cele patru categorii de active în care poate investi un
FPM. În special articolul 13 cuprinde reguli prin care se asigură faptul
că garanția primită în schimbul unui acord reverse repo este
suficient de lichidă pentru a permite vânzarea sa rapidă la nevoie.
Articolul 14 conține norme detaliate
privind diversificarea activelor de investiții eligibile pe care fiecare
FPM trebuie să le respecte, cum ar fi limitele superioare cu privire la
cât de mult poate reprezenta un singur emitent (ca procent din activele
administrate ale FPM) și norme privind expunerea maximă la risc pe
care un FPM o poate avea în raport cu o singură contrapartidă.
Articolul 15, pe de altă parte, se referă la limitele maxime pe care
un FPM (în calitate de investitor) le poate deține într-un singur emitent
(limite de concentrație). Pentru a reduce dependența automată de
ratingurile externe, articolele 16-19 conțin norme detaliate cu privire la
evaluarea internă a calității creditului instrumentelor de
investiții ale FPM. Articolul 20 descrie cerințele de
guvernanță care reglementează procesul de rating intern, în
special rolul conducerii.
3.4.3.     Capitolul III – Obligații
privind gestionarea riscurilor FPM (articolele 21-25)
Capitolul III se referă la aspecte de
gestionare a riscurilor, cum ar fi profilul de scadență și de
lichiditate al activelor FPM, solicitarea de ratinguri și
așa-numitele politici „cunoaște-ți clienții”, precum
și simulări ale situațiilor de criză pe care FPM este
obligat să le introducă.
Noile norme privind scadența medie
ponderată și durata de viață medie ponderată,
combinate cu cerințele privind deținerile de active cu
scadență zilnică și săptămânală sunt pârghii
esențiale pentru creșterea profilului de lichiditate al FPM și,
implicit, a capacității acestuia de a asigura
răscumpărările investitorilor. Articolul 21 conține
dispoziții importante privind profilul de scadență pe care
trebuie să le respecte FPM pe termen scurt. Articolul 22 conține
reguli corespunzătoare FPM standard care investesc în instrumente pe
termen mai lung decât un FPM pe termen scurt. FPM standard au limite de
scadențe diferite, cum ar fi scadența medie ponderată și
durata de viață medie ponderată, precum și o limită
inferioară de diversificare pentru investițiile în instrumente ale
pieței monetare emise de aceeași entitate. Aceste caracteristici se
înscriu în obiectivele FPM standard de a oferi un randament puțin mai mare
decât ratele pieței monetare. Caracteristicile acestei categorii de FPM țin
seama, de asemenea, de faptul că FPM standard nu pot fi administrate ca
FPM cu VAN constantă [articolul 22 alineatul (5)] și sunt, prin
urmare, mai puțin predispuse la ieșiri de numerar masive.
Articolul 23 interzice unui FPM să
solicite sau să finanțeze un rating de credit extern, completând
astfel normele privind modelele de rating intern prevăzute la articolele 16-19.
Articolul 24 introduce cerințe de tip „cunoaște-ți
clienții”. Scopul acestor reguli este de a permite FPM să anticipeze
mai bine ciclurile de răscumpărare. Articolul 25 cuprinde norme
privind simularea situațiilor de criză.
3.4.4.     Capitolul IV – Reguli de
evaluare (articolele 26-28)
Capitolul IV se referă la evaluarea
activelor de investiții ale unui FPM și la calcularea valorii
activului net al FPM pe unitate sau pe acțiune.
Articolele 26-28 conțin reguli cu privire
la modul în care un FPM trebuie să își evalueze activele individuale
de investiții și să calculeze valoarea activului net (VAN) pe
unitate sau pe acțiune a FPM, precum și frecvența ambelor seturi
de evaluări. Deși există o regulă generală care
favorizează evaluarea bazată pe marcarea la piață, FPM pot
utiliza, de asemenea, evaluarea bazată pe marcarea la model, în cazul în
care evaluarea bazată pe marcarea la piață nu este posibilă
sau calitatea datelor de piață nu este suficientă. Numai FPM cu
VAN constantă pot să își evalueze activele la costul amortizat.
Metoda aleasă pentru calcularea VAN este deosebit de importantă
atunci când se emit și se răscumpără acțiuni sau
unități într-un FPM (articolul 26).
3.4.5.     Capitolul V – Cerințe
specifice pentru FPM cu VAN constantă (articolele 29-34)
Capitolul V cuprinde cerințe specifice
pentru FPM care își evaluează activele la costul amortizat sau
anunță o VAN constantă pe unitate sau pe acțiune sau
rotunjesc VAN constantă pe unitate sau pe acțiune la cel mai apropiat
punct procentual, așa-numita VAN constantă sau FPM cu VANC.
Articolul 29 conține cerințe
specifice de autorizare care se aplică numai FPM care folosesc costul
amortizat pentru a-și evalua activele sau anunță o VAN
constantă pe unitate sau pe acțiune sau rotunjesc VAN constantă
pe unitate sau pe acțiune la cel mai apropiat punct procentual. FPM cu VAN
constantă trebuie să stabilească și să mențină
în permanență o rezervă în valoare de cel puțin 3 % din
valoarea totală a activelor acestora. Articolul 30 descrie constituirea
rezervei („rezerva VAN”), în timp ce articolul 31 descrie funcționarea
acesteia. Articolul 31 cuprinde un aspect esențial, și anume regula
conform căreia rezerva VAN poate fi folosită doar pentru a compensa
diferența dintre VAN constantă pe unitate sau pe acțiune și
valoarea „reală” a unei unități sau a unei acțiuni. În
plus, articolul 31 conține norme privind circumstanțele în care
rezerva VAN trebuie să fie debitată și în care aceasta poate
să fie creditată. În sfârșit, articolele 32-34 conțin
obligația de refacere a rezervei și consecințele
incapacității de a reface rezerva VAN.
3.4.6.     Capitolul VI – Sprijin extern
(articolele 35-36)
Capitolul VI conține norme privind
sprijinul extern. Acesta stabilește regula conform căreia FPM cu VAN
constantă pot beneficia de sprijin extern numai prin intermediul rezervei
VAN, în timp ce altor FPM li se interzice, de regulă, să beneficieze
de sprijin extern.
Articolul 35 descrie ce trebuie să se
înțeleagă prin sprijin extern și conține o enumerare
neexhaustivă a cazurilor de sprijin extern. Scopul articolului este dublu:
să asigure că întregul sprijin din partea sponsorului se acordă
FPM cu VAN constantă prin intermediul mecanismului transparent
prevăzut la articolul 31, prin recurgerea la o rezervă VAN
prestabilită, sau, în cazul în care sprijinul din partea sponsorului se
acordă altor FPM, că autoritățile competente permit un
astfel de sprijin numai în cazul în care circumstanțe excepționale legate
de menținerea stabilității financiare justifică acordarea
ad-hoc de sprijin din partea sponsorului (articolul 36).
3.4.7.     Capitolul VII – Cerințe
de transparență (articolele 37-38)
Capitolul VII conține normele de
transparență aplicabile în cazul publicității FPM pentru
investitori și cerințele de raportare către
autoritățile competente.
Articolul 37 conține cerințe
speciale de transparență. Articolul 38 stabilește cerințe
de raportare pentru toate FPM care se aplică în plus față de
cerințele prevăzute de Directiva 2009/65/CE și de Directiva
2011/61/UE.
3.4.8.     Capitolul VIII – Supraveghere
(articolele 39-42)
Capitolul VIII conține normele aplicabile
în materie de supraveghere a FPM: articolul 39 explică rolurile
autorităților competente ale FPM și, respectiv, ale
administratorului FPM. Articolul 40 prevede că atribuțiile
autorităților competente în temeiul Directivelor privind OPCVM
și AFIA ar trebui să fie exercitate prin trimitere, de asemenea, la
regulamentul propus. Articolul 41 se referă la competențele ESMA, în
timp ce articolul 42 reglementează cooperarea între autorități.
3.4.9.     Capitolul IX – Dispoziții
finale (articolele 43-46)
Capitolul IX conține norme privind
tratamentul aplicat OPCVM și FIA existente care funcționează ca
FPM pentru a asigura conformitatea acestora cu noile norme privind FPM, precum
și o clauză de revizuire pentru aplicarea rezervelor VAN anumitor FPM
cu VAN constantă. Mai exact, articolul 43 precizează modul în care
OPCVM și FIA existente care îndeplinesc criteriile incluse în
definiția unui FPM cu VAN constantă ar trebui să constituie în
mod progresiv rezerva VAN. Conform articolului 45, aplicarea rezervelor VAN în
cazul FPM cu VAN constantă care își concentrează portofoliile
asupra datoriilor emise sau garantate de statele membre ar trebui reexaminată
în termen de trei ani de la intrarea în vigoare a prezentului regulament.
4.           IMPLICAȚII BUGETARE
Activitățile pentru reforma FPM au
fost coordonate îndeaproape cu Autoritatea Europeană pentru Valori
Mobiliare și Piețe (ESMA). Experții Comisiei în domeniul
administrării fondurilor au fost în contact permanent cu omologii acestora
din cadrul ESMA, atât în contextul grupului de lucru operațional privind
FPM, cât și în cadrul Comitetului permanent din cadrul ESMA pentru
servicii de administrare a investițiilor.
De fapt, ESMA și-a suspendat
activitățile în curs cu privire la FPM deoarece Comisia și-a
anunțat intenția de a propune o legislație în domeniu care,
printre altele, să includă în corpusul legislației primare
anumite principii cuprinse în liniile directoare preexistente ale CESR și
ale ESMA privind FPM. Suspendarea s-a realizat în contextul în care ESMA
lansase deja activități specifice consacrate „metodologiilor
alternative de rating”. Obiectivul acestei activități specifice era
să înlocuiască ratingurile de credit emise pentru instrumentele
pieței monetare de către agențiile de rating de credit. ESMA a
suspendat aceste activități în așteptarea mandatului oficial pe
care l-ar primi în temeiul legislației propuse. În plus, în contextul
eforturilor depuse pentru asigurarea convergenței în domeniul FPM, ESMA
s-a angajat deja în crearea unei baze de date privind practicile de
supraveghere și respectarea liniilor directoare existente.
Prin urmare, ESMA este deja pe deplin
pregătită să îndeplinească mandatul prevăzut în
propunerea de regulament, având în vedere că toate aceste
activități erau deja în curs înainte de prezentarea propunerii
Comisiei privind FPM.
În aceste condiții, Comisia nu a
identificat implicații pentru bugetul UE. Având în vedere cele de mai sus,
nu va fi necesară o finanțare suplimentară și nici posturi
suplimentare pentru ca ESMA să îndeplinească sarcinile care îi sunt
conferite de legislația propusă: dezvoltarea unei metodologii
alternative de rating și crearea unei baze de date a FPM aprobate. Astfel
cum s-a explicat mai sus, aceste sarcini fac parte deja din
activitățile consacrate ale ESMA.
În plus, activitățile pentru
definirea normelor operaționale în domeniul FPM se încadrează deja în
domeniul de aplicare al responsabilităților actuale ale ESMA: ca
parte a misiunii sale generale de supraveghere și de creare a
convergenței de reglementare în domeniul fondurilor OPCVM, ESMA și-a
îndreptat deja resursele de personal spre dezvoltarea politicii și a
instrumentelor de supraveghere cu privire la FPM, o categorie specială de
fonduri care sunt reglementate fie ca OPCVM, fie ca FIA.
În urma acestor eforturi, CESR, predecesorul
ESMA, a emis în mai 2010 linii directoare detaliate cu privire la FPM (CESR 10/049).

În 2012, ESMA a realizat o evaluare inter
pares pentru care a mobilizat resurse importante în scopul de a evalua modul în
care statele membre au pus în practică liniile directoare (12 state membre
au aplicat liniile directoare, în timp ce opt nu le-au transpus în practica lor
de reglementare).
În 2013, liniile directoare privind FPM au
fost completate cu întrebări și răspunsuri detaliate.
2013/0306 (COD)
Propunere de
REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN
ŞI AL CONSILIULUI
privind fondurile de piață
monetară
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act
legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic
și Social European[2],

hotărând în conformitate cu procedura
legislativă ordinară,
întrucât:
(1)       Fondurile de piață
monetară (FPM) oferă finanțare pe termen scurt instituțiilor
financiare, întreprinderilor sau guvernelor. Prin finanțarea pusă la
dispoziția acestor entități, fondurile de piață
monetară contribuie la finanțarea economiei europene.
(2)       Din punct de vedere al
cererii, FPM reprezintă instrumente de gestionare pe termen scurt a
trezoreriei care oferă un grad ridicat de lichiditate, de diversificare
și de stabilitate a valorii capitalului investit combinat cu randament
bazat pe piață. FPM sunt folosite în principal de către
întreprinderile care doresc să își investească excedentul de
numerar pentru un interval scurt de timp. Prin urmare, FPM reprezintă o
legătură esențială între cererea și oferta de
finanțare pe termen scurt.
(3)       Evenimentele care au avut loc
în timpul crizei financiare au evidențiat o serie de caracteristici ale
FPM care le fac vulnerabile atunci când există dificultăți pe
piețele financiare și pot astfel răspândi sau amplifica
riscurile în întregul sistem financiar. Atunci când prețurile activelor în
care sunt investite FPM încep să scadă, mai ales în timpul
situațiilor de tensiuni pe piață, FPM nu își pot ține
întotdeauna promisiunea de a răscumpăra imediat și de a conserva
valoarea principală a unei unități sau a unei acțiuni emise
de FPM investitorilor. Această situație poate declanșa cereri de
răscumpărare masive și bruște care ar putea avea
consecințe macroeconomice mai ample.
(4)       Cererile de
răscumpărare considerabile forțează FPM să își
vândă o parte din activele de investiții pe o piață în
declin, alimentând astfel o criză de lichiditate. În aceste condiții,
emitenții de pe piața monetară se pot confrunta cu
dificultăți de finanțare grave dacă piața efectelor de
comerț și a altor instrumente ale pieței monetare se
confruntă cu o lipsă de lichidități. Prin urmare, orice
contagiune care se extinde pe piața finanțării pe termen scurt
ar putea provoca, de asemenea, dificultăți directe și majore
pentru finanțarea instituțiilor financiare, a întreprinderilor
și a guvernelor și, așadar, a economiei.
(5)       Administratorii de active,
susținuți de sponsori, pot decide să ofere sprijin
discreționar pentru a menține lichiditatea și stabilitatea FPM.
Sponsorii sunt adesea forțați să sprijine FPM pe care le
sponsorizează atunci când acestea își pierd din valoare, din cauza
riscului reputațional și a temerii că panica s-ar putea extinde
asupra celorlalte afaceri ale sponsorului. În funcție de mărimea
fondului și de presiunea exercitată de răscumpărări,
sprijinul din partea sponsorului poate atinge proporții care depășesc
rezervele disponibile imediat. Prin urmare, este important să se
prevadă un cadru de norme uniforme pentru a preveni insolvența
sponsorului și riscul de contagiune a altor entități care
sponsorizează FPM.
(6)       Pentru a menține
integritatea și stabilitatea pieței interne prin promovarea unor FPM
mai rezistente și prin limitarea canalelor de contagiune, este necesar
să se stabilească norme privind funcționarea FPM, în special cu
privire la componența portofoliului FPM. Sunt necesare norme uniforme în
întreaga Uniune pentru a garanta că FPM sunt în măsură să
ofere investitorilor răscumpărări imediate, în special în
situații de criză a pieței. De asemenea, sunt necesare norme
uniforme privind portofoliul FPM pentru a asigura că aceste fonduri sunt
în măsură să facă față cererilor de
răscumpărare masive și bruște ale unui grup mare de
investitori.
(7)       De asemenea, sunt necesare
norme uniforme privind FPM pentru a asigura buna funcționare a pieței
de finanțare pe termen scurt pentru instituțiile financiare, pentru
întreprinderile care emit instrumente de datorie pe termen scurt și pentru
guverne. Acestea sunt necesare, de asemenea, pentru a asigura egalitatea de
tratament în rândul investitorilor în FPM și pentru a evita ca
investitorii care solicită răscumpărarea târziu să se
confrunte cu neplăceri suplimentare atunci când
răscumpărările sunt temporar suspendate sau când FPM este
lichidat.
(8)       Este necesar să se
prevadă armonizarea cerințelor prudențiale referitoare la FPM
prin stabilirea unor reguli clare care impun obligații directe asupra FPM
și a administratorilor acestora în întreaga Uniune. S-ar consolida astfel
stabilitatea FPM ca sursă de finanțare pe termen scurt pentru guverne
și pentru sectorul întreprinderilor din Uniune. Acest lucru ar asigura, de
asemenea, că FPM rămân un instrument de încredere pentru satisfacerea
nevoilor industriei din Uniune în materie de gestionare a trezoreriei.
(9)       După un an de la
intrarea lor în vigoare, liniile directoare privind FPM adoptate de Comitetul
autorităților europene de reglementare a piețelor valorilor mobiliare
(CESR) pentru a crea un nivel minim de condiții de concurență
echitabile pentru FPM din Uniune au fost puse în aplicare numai de 12 state
membre, ceea ce demonstrează faptul că persistă norme
naționale divergente. Diferitele abordări naționale împiedică
eliminarea vulnerabilităților de pe piețele monetare ale
Uniunii, fapt demonstrat în timpul crizei financiare, precum și reducerea
riscurilor de contagiune, punând astfel în pericol funcționarea și
stabilitatea pieței interne. Prin urmare, normele comune privind FPM ar
trebui să prevadă un nivel ridicat de protecție a
investitorilor, precum și să prevină și să reducă
orice riscuri potențiale de contagiune care rezultă din eventualele
retrageri masive ale investitorilor din FPM.
(10)     În absența unui regulament
care stabilește normele aplicabile FPM, este posibil să se adopte
măsuri divergente la nivel național, ceea ce ar putea provoca
denaturări semnificative ale concurenței ca urmare a
diferențelor semnificative între normele esențiale de protecție
a investițiilor. Cerințele divergente privind componența
portofoliului, activele eligibile și scadența, lichiditatea și
diversificarea acestora, precum și calitatea creditului emitenților
de instrumente de piață monetară conduc la niveluri diferite de
protecție a investitorilor din cauza nivelurilor diferite de risc aferente
propunerilor de investiții legate de un fond de piață
monetară. Dacă nu se adoptă norme comune stricte aplicabile FPM
pe piața internă, nu se poate asigura o protecție uniformă
a investitorilor, iar investitorii vor avea diferite stimulente pentru
a-și răscumpăra investițiile, declanșând astfel o
retragere masivă a investitorilor. Prin urmare, este esențial ca,
prin adoptarea unui set uniform de norme, să se evite contagiunea
pieței de finanțare pe termen scurt și a sponsorilor FPM, care
ar pune în pericol în mare măsură stabilitatea pieței financiare
a Uniunii.
(11)     Noile norme privind FPM sunt
strâns legate de Directiva 2009/65/CE[3]
și de Directiva 2011/61/UE[4],
acestea formând cadrul juridic care reglementează instituirea,
administrarea și comercializarea FPM în Uniune.
(12)     În cadrul Uniunii, organismele
de plasament colectiv pot funcționa ca organisme de plasament colectiv în
valori mobiliare (OPCVM), gestionate de administratori de OPCVM, ca
societăți de investiții autorizate în conformitate cu Directiva 2009/65/CE
sau ca fonduri de investiții alternative (FIA), gestionate de
administratori de fonduri de investiții alternative (AFIA),
autorizați sau înregistrați în conformitate cu Directiva 2011/61/UE.
Noile norme privind FPM completează dispozițiile directivelor
menționate. Prin urmare, noile norme uniforme privind FPM ar trebui
să se aplice în plus față de cele prevăzute de Directiva 2009/65/CE
și de Directiva 2011/61/UE. În același timp, ar trebui să se
prevadă în mod explicit neaplicarea mai multor norme privind politicile de
investiții ale OPCVM stabilite în capitolul VII din Directiva 2009/65/CE
și ar trebui prevăzute norme specifice privind produsele în noile
dispoziții uniforme privind FPM.
(13)     Normele armonizate ar trebui
să se aplice organismelor de plasament colectiv ale căror
caracteristici corespund caracteristicilor FPM. Pentru OPCVM și FIA care
investesc în active pe termen scurt, cum ar fi instrumente sau depozite de pe piața
monetară, sau care semnează acorduri reverse repo sau anumite
contracte derivate cu singurul scop de a acoperi riscurile inerente ale altor
investiții ale fondului și care au obiectivul de a oferi randamente
în conformitate cu ratele de pe piața monetară sau de a conserva
valoarea investiției, respectarea noilor norme privind FPM ar trebui
să fie obligatorie.
(14)     Specificitatea FPM
rezultă dintr-o combinație a activelor în care investesc și a
obiectivelor pe care le urmăresc. Obiectivul de a oferi un randament în
conformitate cu ratele pieței monetare și obiectivul de a conserva
valoarea unei investiții nu se exclud reciproc. Un FPM poate urmări
oricare dintre aceste obiective sau ambele obiective în același timp.
(15)     Obiectivul de a oferi un
randament în conformitate cu ratele pieței monetare ar trebui să fie
înțeles în sens larg. Nu este necesar ca randamentul preconizat să
fie perfect aliniat la EONIA, Libor, Euribor sau la orice altă rată
relevantă a pieței monetare. Obiectivul de a depăși rata
pieței monetare cu o mică marjă ar trebui să nu scoată
un OPCVM sau un FIA în afara domeniului de aplicare al noilor norme uniforme.

(16)     Obiectivul de conservare a
valorii investiției nu ar trebui înțeles ca o garanție de
capital promisă de fond, ci ca un scop pe care OPCVM sau FIA își
propune să îl atingă. O scădere a valorii investițiilor nu
ar trebui să însemne că organismul de plasament colectiv și-a
schimbat obiectivul de a conserva valoarea investiției.
(17)     Este important ca OPCVM
și FIA care au caracteristici de FPM să fie identificate ca FPM
și să se verifice în mod explicit capacitatea acestora de a respecta
în permanență noile norme uniforme privind FPM. În acest scop,
autoritățile competente ar trebui să autorizeze FPM. Pentru
OPCVM, autorizarea ca FPM ar trebui să facă parte din autorizarea ca
OPCVM, în conformitate cu procedurile armonizate prevăzute în Directiva 2009/65/CE.
Pentru FIA, dat fiind că acestea nu sunt supuse autorizării
armonizate și procedurilor de supraveghere în conformitate cu Directiva 2011/61/UE,
este necesar să se prevadă norme de bază comune privind
autorizarea care reflectă normele armonizate aplicabile OPCVM. Aceste
proceduri ar trebui să asigure că administratorul unui FIA autorizat
ca FPM este un administrator de fond de investiții alternative (AFIA)
autorizat în temeiul Directivei 2011/61/UE.
(18)     Pentru a se asigura că
toate organismele de plasament colectiv care prezintă caracteristicile
proprii FPM fac obiectul noilor norme comune aplicabile FPM, este necesar
să se interzică utilizarea denumirii de „FPM” sau a oricărui alt
termen care sugerează că un organism de plasament colectiv are
aceleași caracteristici ca un FPM dacă organismul respectiv nu
respectă prezentul regulament. Pentru a evita eludarea normelor aplicabile
FPM, autoritățile competente ar trebui să monitorizeze
practicile de piață ale organismelor de plasament colectiv stabilite
sau comercializate în jurisdicția acestora pentru a verifica dacă
acestea nu folosesc în mod abuziv denumirea de FPM sau sugerează că
sunt un FPM fără a respecta noul cadru de reglementare.
(19)     Noile norme aplicabile FPM ar
trebui să se bazeze pe cadrul de reglementare existent instituit de
Directiva 2009/65/CE și de Directiva 2011/61/UE, precum și de actele
adoptate pentru punerea în aplicare a acestora. Prin urmare, normele privind
produsele referitoare la FPM ar trebui să se aplice în plus față
de normele privind produsele prevăzute în legislația în vigoare a
Uniunii, cu excepția cazului în care se prevede explicit neaplicarea acestora.
Mai mult, normele de gestionare și de comercializare stabilite în cadrul
legislativ existent ar trebui să se aplice FPM, ținând seama de
faptul că acestea sunt fie OPCVM, fie FIA. În egală măsură,
normele privind furnizarea transfrontalieră de servicii și libertatea
de stabilire prevăzute în Directiva 2009/65/CE și în Directiva 2011/61/UE
ar trebui să se aplice în mod corespunzător activităților
transfrontaliere ale FPM.
(20)     Având în vedere că OPCVM
și FIA pot lua forme juridice diferite care nu le conferă
neapărat personalitate juridică, dispozițiile care impun unui
FPM să ia măsuri ar trebui interpretate ca aplicându-se
administratorului FPM daca FPM respectiv este constituit ca un OPCVM sau ca un
FIA care nu este în măsură să acționeze singur deoarece nu
are personalitate juridică proprie.
(21)     Normele privind portofoliul
FPM necesită o identificare clară a categoriilor de active în care
FPM au dreptul să investească, precum și a condițiilor în
care aceste active sunt eligibile. Pentru a asigura integritatea FPM este, de
asemenea, de dorit să se interzică FPM să efectueze anumite
tranzacții financiare care ar putea pune în pericol strategia și
obiectivele lor de investiții.
(22)     Instrumentele de
piață monetară sunt instrumente transferabile tranzacționate
în mod normal pe piața monetară, ca bonuri de trezorerie și
certificate emise de autoritățile locale, certificate de depozit,
efecte de comerț, accepte bancare sau titluri pe termen scurt sau mediu.
Instrumentele respective ar trebui să fie eligibile pentru investiții
efectuate de FPM numai dacă respectă limitele de scadență
și dacă FPM consideră că acestea prezintă o calitate
ridicată a creditului.
(23)     Efectele de comerț
garantate cu active ar trebui să fie considerate instrumente de
piață monetară eligibile în măsura în care respectă
cerințele suplimentare. Dat fiind că, în timpul crizei, anumite
securitizări erau deosebit de instabile, este necesar să se
impună limite ale scadențelor și criterii de calitate pentru
activele-suport. Nu ar trebui să fie eligibile toate activele-suport
deoarece unele dintre acestea au fost expuse la instabilitate într-o
măsură mai mare decât altele. De aceea, activele-suport ar trebui
să cuprindă exclusiv instrumente de datorie pe termen scurt care au
fost emise de întreprinderi în cursul activității lor de afaceri, cum
ar fi creanțele comerciale. Instrumente precum împrumuturile și
contractele de leasing auto, contractele de leasing pentru echipamente,
împrumuturile de consum, creditele ipotecare în scopuri rezidențiale,
creanțele aferente cardurilor de credit sau orice alt tip de instrumente
legate de achiziționarea sau de finanțarea unor servicii sau bunuri
de către consumatori ar trebui să nu fie eligibile. ESMA ar trebui
împuternicită cu elaborarea standardelor tehnice de reglementare care vor
fi apoi trimise Comisiei spre aprobare în ceea ce privește condițiile
și circumstanțele în care se consideră că expunerea sau
ansamblul de expuneri suport sunt reprezentate exclusiv de instrumente de
datorie emise de societăți comerciale și în ceea ce
privește condițiile și pragurile numerice care determină în
ce situații instrumentele de datorie emise de societăți
comerciale au o calitate bună a creditului și sunt lichide.
(24)     Un FPM ar trebui să
aibă dreptul să investească în depozite în măsura în care
poate să retragă banii în orice moment. Posibilitatea efectivă
de retragere ar fi afectată dacă sancțiunile pentru retragerea
anticipată ar fi atât de mari încât să depășească
dobânzile acumulate înainte de retragere. Din acest motiv, FPM ar trebui
să aibă în vedere să nu facă depozite pe lângă o
instituție de credit care impune sancțiuni mai mari decât media
și nici depozite cu termene prea lungi care presupun sancțiuni prea
mari.
(25)     Instrumentele financiare
derivate eligibile în care pot investi FPM ar trebui să îndeplinească
numai rolul de a acoperi riscul ratei dobânzii și riscul valutar și
să aibă ca instrument-suport doar rate ale dobânzilor, valută
sau indici care reprezintă aceste categorii. Orice utilizare a instrumentelor
derivate în alt scop sau cu alte active-suport ar trebui să fie
interzisă. Instrumentele financiare derivate ar trebui să fie
utilizate doar ca o completare a strategiei fondurilor, nu ca instrument
principal pentru atingerea obiectivelor acestora. Dacă un FPM
investește în active denominate în altă monedă decât moneda
fondului, se așteaptă de la administratorul FPM să acopere
integral expunerea la riscul valutar, inclusiv prin intermediul instrumentelor
derivate.
(26)     Acordurile reverse repo ar
putea fi utilizate de către FPM ca mijloc de a investi excedentul de
numerar pe termen foarte scurt, cu condiția ca poziția să fie pe
deplin garantată. Pentru a proteja interesele investitorilor, este necesar
să se asigure că garanțiile oferite în cadrul acordurilor
reverse repo sunt de bună calitate. FPM ar trebui să nu utilizeze
alte tehnici de optimizare a administrării portofoliului, inclusiv
operațiuni de dare sau luare cu împrumut a unor titluri de valoare,
deoarece acestea pot afecta realizarea obiectivelor de investiții ale FPM.

(27)     Pentru a limita asumarea de
riscuri de către FPM, este esențial să se reducă riscul de
contrapartidă prin impunerea unor cerințe clare de diversificare a
portofoliului FPM. În acest sens, este necesar, de asemenea, ca acordurile
reverse repo să fie pe deplin acoperite de garanții și, pentru a
limita riscul operațional, ca orice contrapartidă din cadrul unui
acord reverse repo să nu reprezinte mai mult de 20 % din activele
FPM. Toate instrumentele financiare derivate extrabursiere ar trebui să
fie reglementate de Regulamentul (UE) nr. 648/2012[5].
(28)     Din motive prudențiale
și pentru a evita exercitarea unei influențe semnificative de
către FPM asupra gestionării unui organism emitent, este necesar
să se evite concentrarea excesivă a unui FPM pe investiții emise
de același organism emitent.
(29)     FPM ar trebui să
aibă responsabilitatea de a investi în active eligibile de înaltă
calitate. Prin urmare, un FPM ar trebui să dispună de o
procedură prudentă și riguroasă de evaluare internă
pentru determinarea calității de credit a instrumentelor pieței
monetare în care intenționează să investească. În
conformitate cu legislația Uniunii privind limitarea dependenței
excesive de ratingurile de credit, este important ca FPM să evite, atunci când
evaluează calitatea activelor eligibile, orice dependență
excesivă de ratingurile publicate de agenții de rating. În acest
scop, FPM ar trebui să instituie un sistem intern de rating bazat pe o
scară de rating armonizată și pe o procedură de evaluare internă.

(30)     Pentru a evita ca
administratorii FPM să folosească criterii de evaluare diferite
pentru evaluarea riscului de credit al unui instrument al pieței monetare
și să atribuie, astfel, caracteristici de risc diferite
aceluiași instrument, este esențial ca administratorii să se
bazeze pe aceleași criterii. În acest sens, criteriile de rating ar trebui
să fie definite cu precizie și ar trebui armonizate. Printre
exemplele de criterii de rating intern se numără măsuri
cantitative privind emitentul instrumentului, cum ar fi indicatorii financiari,
dinamica bilanțului, orientările de profitabilitate, care sunt
evaluate și comparate cu cele ale altor întreprinderi și grupuri din
sector, precum și măsuri calitative cu privire la emitentul
instrumentului, cum ar fi eficiența administrării, strategia
corporativă, care sunt analizate pentru a stabili că strategia
globală a emitentului nu afectează calitatea creditului în viitor.
Ratingurile interne cele mai înalte ar trebui să reflecte faptul că
bonitatea emitentului instrumentelor este menținută în
permanență la cele mai înalte niveluri posibile.
(31)     Pentru a dezvolta un sistem
intern de rating transparent și coerent, administratorul ar trebui să
documenteze procedurile utilizate pentru evaluarea internă. Acest lucru ar
trebui să asigure faptul că procedura urmează un set clar de
reguli care pot fi monitorizate și că metodologiile utilizate sunt
comunicate, la cerere, părților interesate.
(32)     Pentru a reduce riscul de
portofoliu al FPM, este important să se stabilească limite de
scadență, oferind o limită maximă admisibilă pentru
scadența medie ponderată (WAM) și pentru durata de
viață medie ponderată (WAL).
(33)     Scadența medie
ponderată este utilizată pentru a măsura sensibilitatea unui FPM
la modificarea ratelor dobânzilor pe piața monetară. În stabilirea
scadenței medii ponderate, administratorii ar trebui să ia în
considerare impactul instrumentelor financiare derivate, al depozitelor și
al acordurilor reverse repo și să reflecte efectul acestora asupra riscului
de rată a dobânzii suportat de FPM. Efectuarea de către FPM a unei
tranzacții swap pentru a obține expunere la un instrument cu
rată fixă în loc de o rată fluctuantă ar trebui să fie
luată în considerare pentru stabilirea scadenței medii ponderate.
(34)     Durata de viață
medie ponderată este utilizată pentru măsurarea riscului de
credit deoarece cu cât rambursarea principalului este amânată mai mult, cu
atât mai mare este riscul de credit. Aceasta este utilizată, de asemenea,
pentru a limita riscul de lichiditate. Contrar calculului scadenței medii
ponderate, calculul duratei de viață medii ponderate pentru titlurile
de valoare cu rată variabilă și instrumentele financiare
structurate nu permite utilizarea datei de revizuire a ratei dobânzii, folosind
în schimb doar scadența finală declarată a unui instrument
financiar. Scadența utilizată pentru calcularea duratei de
viață medii ponderate este scadența reziduală până la
data de răscumpărare legală, deoarece aceasta este singura
dată la care societatea de administrare poate fi sigură că
instrumentul va fi rambursat. Caracteristicile unui instrument, cum ar fi
posibilitatea de răscumpărare la anumite date, așa-numitele
opțiuni de vânzare, nu pot fi luate în considerare pentru calcularea
duratei de viață medii ponderate.
(35)     Pentru a consolida capacitatea
FPM de a face față răscumpărărilor și pentru a
preveni lichidarea activelor FPM la prețuri foarte reduse, FPM ar trebui
să dețină în permanență o cantitate minimă de
active lichide cu scadență zilnică sau săptămânală.
Pentru a calcula procentul de active cu scadență zilnică și
săptămânală, ar trebui să se utilizeze data de
răscumpărare legală a activului. Se poate lua în considerare posibilitatea
ca administratorul să rezilieze un contract pe termen scurt. De exemplu,
dacă un acord reverse repo poate fi reziliat cu un preaviz de o zi, acesta
ar trebui luat în calcul ca activ cu scadență zilnică. Dacă
administratorul are posibilitatea să retragă bani dintr-un cont de
depozit cu preaviz de o zi, depozitul respectiv poate fi luat în calcul ca
activ cu scadență zilnică.
(36)     Având în vedere că FPM
pot investi în active cu scadențe diferite, investitorii ar trebui să
poate face distincția între diferitele categorii de FPM. Prin urmare, FPM
ar trebui clasificate fie în categoria FPM pe termen scurt, fie în cea a FPM
standard. Obiectivul FPM pe termen scurt este de a oferi randamente la ratele
pieței monetare, asigurând în același timp cel mai înalt nivel de
siguranță posibil pentru investitori. Având în vedere scadența
medie ponderată și durata de viață medie ponderată
scurte, riscul de durată și riscul de credit al FPM pe termen scurt
sunt menținute la niveluri scăzute.
(37)     Obiectivul FPM standard este
de a oferi randamente puțin mai mari decât cele ale pieței monetare,
FPM standard investind astfel în active care au scadențe mai
îndepărtate. Mai mult decât atât, pentru a realiza această
performanță mai bună, ar trebui să se permită FPM din
această categorie să utilizeze limite extinse pentru riscul de
portofoliu, cum ar fi scadența medie ponderată și durata de
viață medie ponderată.
(38)     În conformitate cu normele
prevăzute la articolul 84 din Directiva 2009/65/CE, administratorii de FPM
care sunt OPCVM au posibilitatea de a suspenda temporar
răscumpărările în cazuri excepționale, atunci când
circumstanțele impun acest lucru. Conform normelor prevăzute la
articolul 16 din Directiva 2011/61/UE și la articolul 47 din Regulamentul
delegat (UE) nr. 231/2013 al Comisiei[6],
administratorii de FPM care sunt FIA pot utiliza măsuri speciale pentru a
face față unei eventuale nelichidități a activelor
fondurilor.
(39)     Este important ca gestionarea
riscurilor FPM sa nu fie afectată de decizii pe termen scurt
influențate de eventualul rating atribuit FPM. Prin urmare, este necesar
să se interzică unui FPM sau administratorului acestuia să
solicite ca FPM să fie evaluat de o agenție de rating de credit
pentru a evita ca acest rating extern să fie utilizat în scopuri
comerciale. De asemenea, FPM sau administratorul acestuia ar trebui să se
abțină de la folosirea metodelor alternative pentru a obține un
rating al FPM. În cazul în care FPM i se acordă un rating extern, fie la
propria inițiativă a agenției de rating de credit sau ca urmare
unei cereri formulate de un terț, care este independent de FPM sau de
administratorul acestuia și nu acționează în numele niciunuia
dintre aceștia, administratorul FPM ar trebui să se abțină
de la recurgerea la eventualele criterii legate de respectivul rating extern.
Pentru asigurarea unei gestionări adecvate a lichidităților,
este necesar ca FPM să stabilească politici și proceduri solide
pentru a-și cunoaște investitorii. Politicile pe care administratorul
trebuie să le pună în aplicare ar trebui să contribuie la
înțelegerea bazei de investitori ai FPM, în măsura în care pot fi
anticipate răscumpărările importante. Pentru a evita
situația în care FPM se confruntă cu răscumpărări
masive bruște, ar trebui acordată o atenție deosebită investitorilor
mari care reprezintă o parte substanțială din activele FPM, cum
ar fi un investitor care reprezintă o pondere mai mare decât cea a
activelor cu scadență zilnică. În acest caz, FPM ar trebui
să își majoreze ponderea activelor cu scadență zilnică
până la procentul reprezentat de investitorul respectiv. Ori de câte ori
este posibil, administratorul ar trebui să ia în considerare identitatea
investitorilor, chiar dacă aceștia sunt reprezentați de conturi
ale mandatarilor, portaluri sau orice alt cumpărător indirect.
(40)     În cadrul unei gestionări
prudente a riscului, FPM ar trebui să efectueze periodic o simulare a
situațiilor de criză. Administratorii FPM ar trebui să ia
măsuri pentru a consolida robustețea FPM ori de câte ori rezultatele
simulării situațiilor de criză indică
vulnerabilități.
(41)     Pentru a reflecta valoarea
reală a activelor, utilizarea evaluării prin marcarea la
piață ar trebui să fie metoda preferată de evaluare a
activelor FPM. Atunci când evaluarea prin marcarea la piață
oferă o valoare fiabilă a activului, nu ar trebui să i se
permită administratorului să folosească metoda de evaluare
bazată pe marcarea la model deoarece aceasta are tendința de a oferi
o evaluare mai puțin precisă. În cazul activelor precum bonuri de
trezorerie și certificate emise de autoritățile locale și
certificatele pe termen scurt sau mediu se așteaptă ca marcarea la
piață să fie fiabilă. Pentru evaluarea efectelor de
comerț sau a certificatelor de depozit, administratorul ar trebui să
verifice dacă o piață secundară oferă o evaluare
precisă a prețurilor. Prețul de răscumpărare oferit de
emitent ar trebui să fie, de asemenea, considerat ca reprezentând o
bună estimare a valorii efectelor de comerț. În toate celelalte
cazuri, administratorul ar trebui să estimeze valoarea, de exemplu, cu
ajutorul datelor de piață, cum ar fi randamentele oferite de emisiuni
comparabile și de emitenți comparabili.
(42)     FPM cu valoarea activului net
constantă (FPM cu VAN constantă) au ca obiectiv conservarea
capitalului investit, asigurând în același timp un grad ridicat de
lichiditate. Majoritatea FPM cu VAN constantă au o valoare a activului net
(VAN) pe set de unități sau de acțiuni stabilită, de
exemplu, la 1 EUR, 1 USD sau 1 GBP atunci când distribuie venitul
investitorilor. Celelalte acumulează venituri în valoarea activului net al
fondului, menținând în același timp valoarea intrinsecă a
activului la o valoare constantă.
(43)     Pentru a lua în considerare
caracteristicile specifice ale FPM cu VAN constantă, este necesar să
se permită ca FPM cu VAN constantă să utilizeze, de asemenea,
metoda de contabilitate a costului amortizat pentru a determina valoarea
activului net (VAN) constantă pe unitate sau pe acțiune. Cu toate
acestea, pentru a asigura în orice moment monitorizarea diferenței dintre
VAN constantă pe unitate sau pe acțiune și VAN pe unitate sau pe
acțiune, un FPM cu VAN constantă ar trebui să calculeze, de
asemenea, valoarea activelor sale pe baza metodelor de marcare la
piață sau marcare la model.
(44)     Dat fiind că un FPM ar
trebui să publice o VAN care reflectă evoluția valorii activelor
sale, VAN publicată ar trebui să fie rotunjită cel mult la cel
mai apropiat punct de bază sau echivalentul acestuia. Prin urmare, atunci
când VAN este publicată într-o anumită monedă, de exemplu 1 EUR,
modificarea progresivă a valorii ar trebui indicată la fiecare palier
de 0,0001 EUR. În cazul unei VAN de 100 EUR, modificarea progresivă a
valorii ar trebui indicată la fiecare palier de 0,01 EUR. Numai FPM cu VAN
constantă au dreptul de a publica un preț care nu reflectă
integral evoluția valorii activelor lor. În acest caz, VAN poate fi
rotunjită la cel mai apropiat cent pentru o VAN de 1 EUR (paliere de 0,01
EUR).
(45)     Pentru a putea absorbi
fluctuațiile zilnice ale valorii activelor unui FPM cu VAN constantă
și pentru a-i permite să ofere o VAN constantă pe unitate sau pe
acțiune, acest tip de fonduri ar trebui să aibă în
permanență o rezervă VAN în valoare de cel puțin 3 %
din activele sale. Rezerva VAN ar trebui să îndeplinească rolul de
mecanism de absorbție pentru a menține VAN constantă. Orice diferență
între VAN constantă pe unitate sau pe acțiune și VAN pe unitate
sau pe acțiune ar trebui neutralizată utilizându-se rezerva VAN.
Pentru situațiile de criză a pieței, atunci când
diferențele pot crește rapid, ar trebui prevăzută o
procedură care să asigure implicarea întregului lanț de
gestiune. Această procedură de escaladare ar trebui să
permită conducerii să ia măsuri rapide de remediere a
situației.
(46)     Atunci când un FPM cu VAN
constantă care nu menține rezerva VAN la nivelul necesar nu este în
măsură să susțină o VAN constantă pe unitate sau
pe acțiune, acesta ar trebui să aibă obligația să
fluctueze VAN și astfel să nu mai fie un FPM cu VAN constantă.
Prin urmare, atunci când, în pofida utilizării procedurii de escaladare,
rezerva VAN este cu 10 puncte de bază sub necesarul de 3 % pentru o
perioadă de o lună, respectivul FPM cu VAN constantă ar trebui
să fie transformat automat într-un FPM care nu poate utiliza metoda de
contabilitate a costului amortizat sau rotunjirea la cel mai apropiat punct
procentual. Dacă, înainte de sfârșitul termenului de o lună
prevăzut pentru refacerea rezervei, o autoritate competentă are
motive întemeiate să considere că un FPM cu VAN constantă nu
își poate reface rezerva, aceasta ar trebui să aibă
competența de a converti FPM cu VAN constantă într-o altă
formă de FPM. Rezerva VAN este singurul mijloc prin care poate fi furnizat
sprijin extern unui FPM cu VAN constantă.
(47)     Sprijinul extern oferit unui
alt tip de FPM decât FPM cu VAN constantă care intenționează
să asigure fie lichiditatea, fie stabilitatea FPM sau care are acest efect
de facto crește riscul de contagiune între sectorul FPM și restul
sectorului financiar. Terții care oferă un astfel de sprijin au un
interes în acest sens fie pentru că au un interes economic în societatea
de administrare care gestionează FPM, fie pentru că vor să evite
orice prejudiciu reputațional care ar putea apărea dacă numele
lor ar fi asociat cu eșecul unui FPM. Pentru că terții nu se
angajează în mod explicit să ofere sau să garanteze sprijinul,
există incertitudini cu privire la acordarea unui astfel de sprijin atunci
când FPM are nevoie. În aceste condiții, caracterul discreționar al
sprijinului oferit de sponsor contribuie la nesiguranță în rândul participanților
la piață cu privire la cine va suporta pierderile FPM atunci când
apar acestea. Incertitudinea ar putea spori vulnerabilitatea FPM la retrageri
masive în perioadele de instabilitate financiară, când riscurile
financiare globale sunt cel mai pronunțate și când apar îndoieli cu
privire la soliditatea financiară a sponsorilor și la capacitatea
acestora de a oferi sprijin FPM afiliate. Din aceste motive, FPM ar trebui
să nu se bazeze pe sprijin extern pentru a menține lichiditatea
și stabilitatea VAN pe unitate sau pe acțiune, cu excepția
cazului în care autoritatea competentă responsabilă de FPM a
autorizat în mod specific sprijinul extern pentru a menține stabilitatea
piețelor financiare.
(48)     Investitorii ar trebui să
fie clar informați, înainte de a investi într-un FPM, dacă FPM
respectiv este un FPM pe termen scurt sau standard și dacă are sau nu
o VAN constantă. Pentru a evita așteptările greșite ale
investitorilor este necesar, de asemenea, ca în orice document de
comercializare să fie specificat în mod clar că FPM nu sunt un
vehicul de investiții garantat. FPM cu VAN constantă ar trebui
să explice în mod clar investitorilor mecanismul de rezervă care se
aplică pentru a menține VAN constantă pe unitate sau
acțiune.
(49)     Pentru a garanta faptul
că autoritățile competente sunt în măsură să
detecteze, să monitorizeze și să răspundă la riscurile
de pe piața FPM, FPM ar trebui să prezinte autorităților
competente rapoarte cu o listă detaliată de informații, în plus
față de cele solicitate deja în temeiul Directivei 2009/65/CE sau al
Directivei 2011/61/UE. Autoritățile competente ar trebui să
colecteze datele în mod consecvent pe întreg teritoriul Uniunii pentru a
dobândi o cunoaștere de fond a principalelor evoluții ale pieței
FPM. Pentru a facilita o analiză colectivă a impactului
potențial al pieței FPM în Uniune, astfel de date ar trebui transmise
Autorității Europene pentru Valori Mobiliare și Piețe
(ESMA), care ar trebui să creeze o bază de date centrală a FPM.
(50)     Autoritatea competentă a
FPM ar trebui să verifice în mod regulat dacă un FPM este în
măsură să respecte prezentul regulament. Având în vedere că
autoritățile competente sunt deja învestite cu competențe
extinse în temeiul Directivei 2009/65/CE și al Directivei 2011/61/UE, este
necesar ca respectivele competențe să fie extinse pentru a fi
exercitate cu trimitere la noile norme comune privind FPM.
Autoritățile competente pentru OPCVM sau pentru FIA ar trebui să
verifice, de asemenea, conformitatea tuturor organismelor de plasament colectiv
care prezintă caracteristici de FPM existente la momentul intrării în
vigoare a prezentului regulament.
(51)     Comisia ar trebui să
adopte acte delegate privind procedura de evaluare internă în temeiul
articolului 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Este
deosebit de important ca, în cadrul activităților pregătitoare,
Comisia să organizeze consultările adecvate, inclusiv la nivel de
experți.
(52)     Comisia ar trebui să
aibă, de asemenea, competența de a adopta standarde tehnice de punere
în aplicare prin intermediul unor acte de punere în aplicare în conformitate cu
articolul 291 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene
și cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010[7]. ESMA ar trebui să fie
responsabilă de elaborarea standardelor tehnice de punere în aplicare care
să fie transmise Comisiei cu privire la un model de raportare care să
conțină informații privind FPM destinate autorităților
competente.
(53)     ESMA ar trebui să
își poată exercita toate atribuțiile conferite în temeiul
Directivei 2009/65/CE și al Directivei 2011/61/UE cu privire la
prezentul regulament. De asemenea, aceasta are sarcina de a elabora proiectul
de reglementare și de punere în aplicare a standardelor tehnice.
(54)     Este esențial să se
efectueze o reexaminare a prezentului regulament pentru a evalua în ce
măsură este oportun ca anumite FPM cu VAN constantă care
își concentrează portofoliile de investiții asupra
instrumentelor de datorie emise de statele membre să fie scutite de
obligația de a constitui o rezervă de capital a cărei valoare
să fie egală cu cel puțin 3 % din valoarea totală a
activelor FPM cu VAN constantă. Prin urmare, în cei trei ani de la
intrarea în vigoare a prezentului regulament, Comisia ar trebui să
analizeze experiența acumulată în cursul aplicării prezentului
regulament, precum și impactul asupra diferitelor aspecte economice legate
de FPM. Instrumentele de datorie emise sau garantate de statele membre
reprezintă o categorie distinctă de investiții, care
prezintă caracteristici specifice în materie de credit și
lichiditate. În plus, datoria suverană joacă un rol vital în
finanțarea statelor membre. Comisia ar trebui să analizeze
evoluția pieței datoriei suverane emise sau garantate de statele membre
și posibilitatea de a crea un cadru special pentru FPM care își
concentrează politica de investiții asupra acestui tip de
instrumente.
(55)     Noile norme uniforme privind
FPM ar trebui să fie conforme cu dispozițiile Directivei 95/46/CE[8] și ale Regulamentului (CE)
nr. 45/2001[9].
(56)     Dat fiind că obiectivele
prezentului regulament, și anume de a asigura cerințe
prudențiale uniforme aplicabile FPM din întreaga Uniune, ținând seama
pe deplin de necesitatea de a asigura un echilibru între siguranța și
fiabilitatea FPM, pe de o parte, și funcționarea eficientă a
piețelor monetare și costul pentru diferitele părți
interesate, pe de altă parte, nu pot fi realizate în mod
satisfăcător de către statele membre și, prin urmare, pot
fi mai bine realizate la nivelul Uniunii, având în vedere amploarea și
efectele acestora, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu
principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la
articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu
principiul proporționalității, astfel cum este prevăzut la
același articol, prezentul regulament nu depășește ceea ce
este necesar pentru atingerea obiectivelor sale.
(57)     Noile norme uniforme privind
FPM respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute în
special în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, mai ales
protecția consumatorilor, libertatea de a desfășura o activitate
comercială și protecția datelor cu caracter personal. Noile
norme uniforme privind FPM ar trebui să fie aplicate în conformitate cu
aceste drepturi și principii,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Capitolul I
Dispoziții generale
Articolul 1
 Obiect și domeniu de aplicare
1.           Prezentul regulament
stabilește norme privind instrumentele financiare eligibile în care pot
investi fondurile de piață monetară (FPM), portofoliul și
evaluarea acestora, precum și cerințele în materie de raportare
aplicabile FPM stabilite, gestionate sau comercializate în Uniune.
Prezentul regulament se aplică organismelor
de plasament colectiv care necesită autorizare în calitate de OPCVM în
temeiul Directivei 2009/65/CE sau care sunt FIA în temeiul Directivei 2011/61/UE,
care investesc în active pe termen scurt și au ca obiective distincte sau
cumulate oferirea unor randamente la ratele pieței monetare sau
conservarea valorii investiției.
2.           Statele membre nu impun
cerințe suplimentare în domeniul reglementat de prezentul regulament.
Articolul 2
Definiții
În sensul prezentului regulament, se
aplică următoarele definiții:
(1)
„active pe termen scurt” înseamnă active
financiare cu o scadență reziduală care nu
depășește doi ani;
(2)
„instrumente ale pieței monetare”
înseamnă instrumente ale pieței monetare, astfel cum sunt definite la
articolul 2 alineatul (1) litera (o) din Directiva 2009/65/CE;
(3)
„valori mobiliare” înseamnă valori mobiliare,
astfel cum sunt definite la articolul 2 alineatul (1) litera (n) din Directiva 2009/65/CE;
(4)
„acord repo” înseamnă orice acord în care una
dintre părți transferă unei contrapartide titluri de valoare sau
orice drepturi legate de astfel de titluri, angajându-se să le
răscumpere la un preț specificat și la o dată
ulterioară specificată sau care urmează să fie
specificată;
(5)
„acord reverse repo” înseamnă orice acord în
care una dintre părți primește de la o contrapartidă
titluri de valoare sau orice drepturi legate de un titlu sau de o valoare
mobiliară, angajându-se să le revândă acesteia la un preț
specificat și la o dată ulterioară specificată sau care
urmează să fie specificată;
(6)
„dare cu împrumut de titluri de valoare” și
„luare cu împrumut de titluri de valoare” înseamnă orice tranzacție
prin care o instituție sau contrapartida acesteia transferă titluri
de valoare, debitorul angajându-se să restituie titluri de valoare
echivalente la o dată ulterioară sau la cererea entității
care transferă; tranzacția respectivă este o tranzacție de
dare cu împrumut de titluri de valoare pentru instituția care
transferă valorile mobiliare și de luare cu împrumut de titluri de
valoare pentru instituția căreia îi sunt transferate acestea;
(7)
„securitizare” înseamnă securitizare astfel
cum este definită la articolul 4 alineatul (1) punctul 61 din
Regulamentul 575/2013[10];

(8)
„instrumente de datorie emise de
societăți comerciale” înseamnă instrumente de datorie emise de o
întreprindere care desfășoară efectiv activități de
producție sau de comercializare a unor bunuri sau servicii nefinanciare;
(9)
„marcare la piață” înseamnă
evaluarea pozițiilor la prețuri de închidere direct disponibile, care
provin din surse independente, inclusiv cotații bursiere, cotații
electronice sau cotații provenite de la mai mulți brokeri
independenți de renume;
(10)
„marcare la model” înseamnă orice evaluare
care trebuie să fie analizată comparativ cu date de
referință, extrapolată sau calculată în alt mod pe baza
uneia sau a mai multor date de piață;
(11)
„metoda costului amortizat” înseamnă o
metodă de evaluare care ia în calcul costul de achiziție al unui
activ și ajustează valoarea respectivă pentru amortizarea
primelor (sau a sconturilor) până la scadență;
(12)
„fond de piață monetară cu valoare
constantă a activului net” (FPM cu VAN constantă) înseamnă un
fond de piață monetară care menține o VAN constantă pe
unitate sau pe acțiune, cu un venit din fond care este acumulat zilnic sau
poate fi plătit investitorului și cu active care sunt, în general,
evaluate conform metodei costului amortizat sau VAN este rotunjită la cel
mai apropiat punct procentual sau echivalentul acestuia într-o anumită
monedă;
(13)
„FPM pe termen scurt” înseamnă un fond de
piață monetară care investește în instrumentele pieței
monetare eligibile menționate la articolul 9 alineatul (1);
(14)
„FPM standard” înseamnă un fond de
piață monetară care investește în instrumentele pieței
monetare eligibile menționate la articolul 9 alineatele (1) și (2);
(15)
„instituție de credit” înseamnă
instituție de credit, astfel cum este definită la articolul 4
alineatul (1) punctul 1 din Regulamentul 575/2013;
(16)
„autoritate competentă a FPM” înseamnă:
(a)
pentru un OPCVM, autoritatea competentă a
statului membru de origine al OPCVM, desemnată în conformitate cu
articolul 97 din Directiva 2009/65/CE;
(b)
pentru un FIA din UE, autoritatea competentă a
statului membru de origine a FIA astfel cum este definită la articolul 4
alineatul (1) litera (p) din Directiva 2011/61/UE;
(c)
pentru un FIA din afara UE:
(i)      autoritatea competentă a statului membru în care FIA din
afara UE este comercializat în Uniune fără un pașaport;
(ii)      autoritatea competentă a AFIA din
UE care administrează FIA din afara UE, în cazul în care FIA din afara UE
este comercializat în Uniune pe baza unui pașaport sau nu este comercializat
în Uniune;
(iii)     autoritatea competentă a statului
membru de referință în cazul în care FIA din afara UE nu este
administrat de un AFIA din UE și este comercializat în Uniune pe baza unui
pașaport;
(17)
„stat membru de origine al FPM” înseamnă
statul membru în care FPM este autorizat;
(18)
„scadența medie ponderată” înseamnă
durata medie de timp până la scadența legală sau, dacă este
mai scurtă, durata până la următoarea revizuire a ratei dobânzii
la o rată a pieței monetare aplicată tuturor activelor-suport
ale fondului, ținând seama de ponderea relativă a fiecărui activ
deținut;
(19)
„durata de viață medie ponderată”
înseamnă durata medie de timp până la scadența legală a
tuturor activelor-suport ale fondului, ținând seama de ponderea
relativă a fiecărui activ deținut;
(20)
„scadență legală” înseamnă data
la care principalul unui titlu de valoare este rambursat integral,
fără ca această rambursare să fie condiționată de
nicio opțiune;
(21)
„scadența reziduală” înseamnă durata
de timp până la scadența legală;
(22)
„vânzare în lipsă” înseamnă vânzarea
neacoperită de instrumente ale pieței monetare.
Articolul 3
Autorizarea FPM
1.           Niciun organism de plasament
colectiv nu poate fi stabilit, comercializat sau gestionat în Uniune ca FPM
dacă nu a fost autorizat în conformitate cu prezentul regulament.
O astfel de autorizație este valabilă în
toate statele membre.
2.           Un organism de plasament
colectiv care necesită o autorizare ca OPCVM în temeiul Directivei 2009/65/CE
este autorizat ca FPM în cadrul procedurii de autorizare în temeiul Directivei 2009/65/CE.
3.           Un organism de plasament
colectiv care este un FIA este autorizat ca FPM în conformitate cu procedura de
autorizare prevăzută la articolul 4.
4.           Niciun organism de plasament
colectiv nu este autorizat ca FPM dacă autoritatea competentă a FPM
nu este convinsă că FPM este în măsură să
îndeplinească integral cerințele din prezentul regulament.
5.           În scopul autorizării,
FPM prezintă autorității sale competente următoarele
documente:
(a)
regulile sau actele constitutive ale fondului;
(b)
identificarea administratorului;
(c)
identificarea depozitarului;
(d)
o descriere a FPM sau orice informații cu
privire la acesta puse la dispoziția investitorilor;
(e)
o descriere a măsurilor și a procedurilor
necesare pentru conformarea cu cerințele menționate în capitolele
II-VII sau orice informații cu privire la acestea;
(f)
orice alte informații sau documente solicitate
de autoritatea competentă a FPM pentru a verifica dacă acesta
respectă cerințele din prezentul regulament.
6.           Autoritățile
competente informează trimestrial ESMA cu privire la autorizațiile
acordate sau retrase în temeiul prezentului regulament.
7.           ESMA ține o
evidență publică centralizată identificând fiecare FPM
autorizat în temeiul prezentului regulament și precizând tipul acestuia,
administratorul și autoritatea competentă a FPM. Registrul este pus
la dispoziție în format electronic.
Articolul 4
Procedura de autorizare a FIA ca FPM
1.           Un FIA este autorizat ca FPM
numai în cazul în care autoritatea competentă a aprobat cererea unui AFIA
autorizat în conformitate cu Directiva 2011/61/UE să gestioneze FIA
respectiv, precum și regulile fondului și depozitarul ales.
2.           La depunerea cererii pentru
administrarea FIA, AFIA autorizat pune la dispoziția autorității
competente a FPM:
(a)
acordul scris încheiat cu depozitarul;
(b)
informații privind modalitățile de
delegare cu privire la gestionarea și administrarea portofoliului și
a riscurilor legate de FIA;
(c)
informații privind strategiile de
investiții, profilul de risc și alte caracteristici ale FIA pe care
AFIA este autorizat să le gestioneze.
Autoritatea competentă a FPM poate solicita
autorității competente a AFIA clarificări și
informații în ceea ce privește documentația menționată
la alineatul anterior sau o atestare care să certifice dacă FPM se
încadrează în domeniul de aplicare a autorizației de administrare de
care dispune AFIA. Autoritatea competentă a AFIA trebuie să
răspundă în termen de 10 zile lucrătoare de la cererea
depusă de autoritatea competentă a FPM.
3.           Orice modificare
ulterioară a documentelor menționate la alineatul (2) este
comunicată imediat de către AFIA autorității competente a
FPM.
4.           Autoritatea competentă a
FPM poate refuza cererea AFIA numai în cazul în care:
(a)
AFIA nu respectă prezentul regulament;
(b)
AFIA nu respectă Directiva 2011/61/UE;
(c)
AFIA nu este autorizat de autoritatea
competentă pentru a gestiona FPM;
(d)
AFIA nu a transmis documentația
menționată la alineatul (2).
Înainte de a respinge o cerere, autoritatea
competentă a FPM consultă autoritatea competentă a AFIA.
5.           Autorizarea FIA ca FPM nu
este condiționată de cerința ca FIA să fie administrat de
un AFIA autorizat în statul membru de origine sau ca AFIA să
desfășoare sau să delege vreo activitate în statul membru de
origine al FIA.
6.           AFIA este informat în termen
de două luni de la depunerea unei cereri complete dacă autorizarea
FIA ca FPM a fost acordată sau nu.
7.           Autoritatea competentă a
FPM nu acordă autorizația dacă FIA nu are dreptul legal să
își comercializeze unitățile sau acțiunile în statul membru
de origine.
Articolul 5
Utilizarea denumirii de FPM
1.           Un OPCVM sau un FIA
utilizează denumirea de „fond de piață monetară” sau „FPM”
în nume propriu sau pentru unitățile sau acțiunile pe care le
emite numai în cazul în care acestea au fost autorizate în conformitate cu prezentul
regulament.
Un OPCVM sau un FIA poate utiliza o denumire care
sugerează un fond de piață monetară sau termeni cum ar fi
„numerar”, „lichidități”, „bani”, „active disponibile imediat”, „tip
depozit” sau alte formule similare numai în cazul în care acestea au fost
autorizate în conformitate cu prezentul regulament.
2.           Utilizarea denumirii de „fond
de piață monetară”, „FPM” sau a unei denumiri care
sugerează un FPM sau utilizarea termenilor menționați la
alineatul (1) include utilizarea acestora în orice documente externe sau
interne, rapoarte, declarații, reclame, comunicări, scrisori sau
orice alte materiale adresate sau destinate distribuirii către
potențiali investitori, deținători de unități,
acționari sau autorități competente în scris, oral, electronic
sau în orice altă formă.
Articolul 6
Norme aplicabile
1.           Un FPM trebuie să
respecte în orice moment dispozițiile prezentului regulament.
2.           Un FPM care este un OPCVM
și administratorul acestuia trebuie să respecte în orice moment
dispozițiile Directivei 2009/65/CE, dacă nu se precizează
contrariul în prezentul regulament.
3.           Un FPM care este un FIA
și administratorul acestuia trebuie să respecte în orice moment
dispozițiile Directivei 2011/61/UE, dacă nu se precizează
contrariul în prezentul regulament.
4.           Administratorul FPM este
responsabil să asigurare conformitatea cu prezentul regulament.
Administratorul este răspunzător pentru orice pierderi sau prejudicii
rezultate din nerespectarea prezentului regulament.
5.           Prezentul regulament nu
împiedică FPM să aplice limite de investiții care sunt mai
stricte decât cele prevăzute în regulament.
Capitolul II
Obligații referitoare la politicile de investiții ale FPM
secțiunea I
Norme generale și active eligibile
Articolul 7
Principiile generale
1.           În cazul în care un FPM este
format din mai multe compartimente de investiții, fiecare compartiment
este considerat un FPM separat în sensul capitolelor II-VII.
2.           FPM autorizate ca OPCVM nu se
supun obligațiilor privind politicile de investiții ale OPCVM
prevăzute la articolul 49, articolul 50, articolul 50a, articolul 51
alineatul (2) și articolele 52-57 din Directiva 2009/65/CE, dacă
nu se precizează în mod explicit contrariul în prezentul regulament.
Articolul 8
Active eligibile de investiții
1.           Un FPM investește numai
în una sau mai multe dintre următoarele categorii de active financiare
și numai în condițiile specificate în prezentul regulament:
(a)
instrumente ale pieței monetare;
(b)
depozite pe lângă instituții de credit;
(c)
instrumente financiare derivate;
(d)
acorduri reverse repo;
2.           Un FPM nu
desfășoară niciuna dintre următoarele activități:
(a)
investiții în alte active decât cele
menționate la alineatul (1);
(b)
vânzarea în lipsă a unor instrumente ale
pieței monetare;
(c)
expunerea directă sau indirectă la
acțiuni sau mărfuri, inclusiv prin instrumente financiare derivate,
certificate care le reprezintă, indici bazați pe acestea sau orice
alt mijloc sau instrument care ar putea oferi o expunere la acestea;
(d)
încheierea unor contracte de dare sau de luare cu
împrumut de valori mobiliare și acorduri repo sau orice alt contract care
ar greva activele FPM;
(e)
luarea și darea cu împrumut de
lichidități.
Articolul 9
Instrumente eligibile ale pieței monetare
1.           Un instrument al pieței
monetare este eligibil pentru investiții efectuate de un FPM cu condiția
ca acesta să îndeplinească următoarele cerințe cumulative:
(a)
să se încadreze într-una din categoriile de
instrumente ale pieței monetare prevăzute la articolul 50 alineatul (1)
literele (a), (b), (c) sau (h) din Directiva 2009/65/CE;
(b)
să prezinte una dintre următoarele
caracteristici alternative:
(i)      o scadență legală la
emitere de 397 de zile sau mai puțin;
(ii)      o scadență reziduală de 397
de zile sau mai puțin;
(c)
emitentul instrumentului pieței monetare
să fi obținut una dintre cele mai înalte două categorii de
rating intern în conformitate cu regulile prevăzute la articolele 16-19
din prezentul regulament;
(d)
în cazul expunerii la o securitizare, să
respecte cerințele suplimentare stabilite la articolul 10.
2.           FPM standard sunt autorizate,
de asemenea, să investească într-un instrument al pieței
monetare care face obiectul unor ajustări periodice ale randamentului în
conformitate cu condițiile pieței monetare la fiecare 397 de zile sau
mai frecvent, fără a avea o scadență reziduală mai
mare de 2 ani.
3.           Alineatul (1) litera (c) nu
se aplică instrumentelor pieței monetare emise sau garantate de o
autoritate centrală sau de o bancă centrală dintr-un stat
membru, de Banca Centrală Europeană, de Uniune, de Mecanismul
european de stabilitate sau de Banca Europeană de Investiții.
Articolul 10
Securitizări eligibile
1.           O securitizare este
considerată eligibilă în cazul în care sunt îndeplinite toate
condițiile următoare:
(a)
expunerea sau ansamblul de expuneri-suport sunt
reprezentate exclusiv de instrumente de datorie emise de societăți
comerciale;
(b)
instrumentul de datorie suport emis de
societățile comerciale are o calitate a creditului bună și
este lichid;
(c)
instrumentul de datorie suport emis de
societățile comerciale are o scadență legală la
emitere de 397 de zile sau mai puțin sau are o scadență
reziduală de 397 de zile sau mai puțin;
2.           În scopul aplicării
consecvente a alineatului (1), ESMA elaborează standarde tehnice de
reglementare care precizează:
(a)
condițiile și circumstanțele în care
se consideră că expunerea sau ansamblul de expuneri suport sunt
reprezentate exclusiv de instrumente de datorie emise de societăți
comerciale;
(b)
condițiile și pragurile numerice care
determină dacă instrumentele de datorie emise de societăți
comerciale au o calitate a creditului bună și sunt lichide.
ESMA prezintă Comisiei proiectul de standarde
tehnice de reglementare menționate la primul paragraf până la […].
Se deleagă Comisiei competența de a
adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf
în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
Articolul 11
Depozite eligibile pe lângă instituții de credit
Un depozit pe lângă o instituție de
credit este eligibil pentru investiții efectuate de un FPM cu
condiția ca acesta să îndeplinească următoarele
condiții cumulative:
(a)
depozitul este rambursabil la cerere sau poate fi
retras în orice moment;
(b)
depozitul este scadent în cel mult 12 luni;
(c)
instituția de credit își are sediul
social într-un stat membru sau, în cazul în care aceasta își are sediul social
într-o țară terță, face obiectul unor norme
prudențiale considerate echivalente cu cele prevăzute de dreptul
Uniunii, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 107
alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.
Articolul 12
Instrumente financiare derivate eligibile
Un instrument financiar derivat este eligibil
pentru investiții efectuate de un FPM dacă este tranzacționat pe
o piață reglementată menționată la articolul 50
alineatul (1) literele (a), (b) sau (c) din Directiva 2009/65/CE sau pe
piața instrumentelor financiare derivate extrabursiere și dacă
îndeplinește în orice situație următoarele condiții
cumulative:
(a)
activul-suport al instrumentului derivat
constă în rate ale dobânzilor, cursuri de schimb valutar, valute sau
indici care reprezintă una dintre aceste categorii;
(b)
instrumentul derivat îndeplinește numai rolul
de a acoperi riscurile de durată și de schimb valutar inerente altor
investiții ale FPM;
(c)
contrapartidele din cadrul tranzacțiilor cu
instrumente derivate extrabursiere sunt instituții care fac obiectul
reglementării și al supravegherii prudențiale și
aparțin categoriilor autorizate de autoritățile competente din
statul membru de origine al FPM;
(d)
instrumentele financiare derivate extrabursiere
sunt supuse unei evaluări de încredere care poate fi verificată
zilnic și pot fi vândute, lichidate sau închise printr-o tranzacție
simetrică, în orice moment, la justa lor valoare, la inițiativa FPM.
Articolul 13
Acorduri reverse repo eligibile
1.           Un acord reverse repo este
eligibil să fie încheiat de un FPM dacă sunt îndeplinite
următoarele condiții cumulative:
(a)
FPM are dreptul de a rezilia contractul în orice
moment, cu o notificare de maximum două zile lucrătoare;
(b)
valoarea de piață a activelor primite ca
parte a acordului reverse repo este în orice moment cel puțin egală
cu valoarea numerarului furnizat.
2.           Activele primite de FPM ca
parte a acordului reverse repo sunt instrumente ale pieței monetare
conforme cu dispozițiile articolului 9.
3.           Securitizările, astfel
cum sunt definite la articolul 10, nu sunt primite de FPM ca parte a unui acord
reverse repo. Activele primite de FPM ca parte a unui acord reverse repo nu
sunt vândute, reinvestite, gajate sau transferate în alt mod.
4.           Activele primite de FPM ca
parte a unui acord reverse repo sunt incluse în scopul calculării
limitelor de diversificare și de concentrare prevăzute în prezentul
regulament.
5.           Prin derogare de la alineatul
(2), un FPM poate primi, ca parte a unui acord reverse repo, valori mobiliare
lichide sau instrumente ale pieței monetare, altele decât cele conforme cu
articolul 9, cu condiția ca aceste active să îndeplinească una
din condițiile următoare:
(a)
să aibă o calitate bună a creditului
și să fie emise sau garantate de o autoritate centrală sau de o
bancă centrală dintr-un stat membru, de Banca Centrală
Europeană, de Uniune, de Mecanismul european de stabilitate, de Banca
Europeană de Investiții;
(b)
să fie emise sau garantate de o autoritate
centrală sau de o bancă centrală dintr-o țară
terță, cu condiția ca emitentul activului din țara
terță să fi obținut una dintre cele mai înalte două
categorii de rating intern, în conformitate cu regulile prevăzute la
articolele 16-19.
Activele primite în cadrul unui contract reverse
repo în conformitate cu primul paragraf sunt aduse la cunoștința
investitorilor FPM.
Activele primite ca parte a unui acord reverse
repo în conformitate cu primul paragraf trebuie să respecte normele
prevăzute la articolul 14 alineatul (6).
6.           Comisia este
împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 44,
în care să precizeze cerințele cantitative și calitative în
materie de lichiditate aplicabile activelor menționate la alineatul (5),
precum și cerințele cantitative și calitative în materie de
calitate a creditului aplicabile activelor menționate la alineatul 5
litera (a).
În acest scop, Comisia ține seama de raportul
menționat la articolul [509 alineatul (3)] din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.
Comisia adoptă actele delegate
menționate la primul paragraf până la 31 decembrie 2014 cel
târziu.
Secțiunea II
Dispoziții privind politicile de investiții
Articolul 14
Diversificare
1.           Un FPM nu investește mai
mult de 5 % din activele sale în oricare dintre următoarele:
(a)
instrumente ale pieței monetare emise de
aceeași entitate;
(b)
depozite constituite pe lângă aceeași
instituție de credit.
2.           Valoarea agregată a
tuturor expunerilor la securitizări nu depășește 10 % din
activele unui FPM.
3.           Riscul total la care se
expune un FPM față de aceeași contrapartidă în cadrul unei
tranzacții cu instrumente derivate extrabursiere nu
depășește 5 % din activele sale.
4.           Valoarea totală a
lichidităților furnizate aceleiași contrapartide a unui FPM în
cadrul acordurilor reverse repo nu depășește 20 % din
activele acestuia.
5.           Fără a aduce
atingere limitelor individuale prevăzute la alineatele (1) și (3), un
FPM nu combină, în cazul în care acest lucru ar conduce la investiții
de peste 10 % din activele sale într-o singură entitate, oricare
dintre următoarele:
(a)
investiții în instrumente ale pieței
monetare emise de entitatea respectivă;
(b)
depozite pe lângă entitatea respectivă;
(c)
instrumente financiare derivate extrabursiere care
expun entitatea respectivă la un risc de contrapartidă.
6.           Prin derogare de la alineatul
(1) litera (a), o autoritate competentă poate autoriza un FPM să
investească în conformitate cu principiul repartiției riscului
până la 100 % din activele sale în instrumente diferite ale
pieței monetare emise sau garantate de o autoritate centrală,
regională sau locală sau de o bancă centrală a unui stat
membru, de Banca Centrală Europeană, de Uniunea Europeană, de
Mecanismul european de stabilitate sau de Banca Europeană de
Investiții, precum și de o autoritate centrală sau o bancă
centrală dintr-o țară terță sau de un organism public
internațional din care fac parte unul sau mai multe state membre.
Primul paragraf se aplică numai dacă
sunt îndeplinite următoarele condiții cumulative:
(a)
FPM deține instrumente ale pieței
monetare din cel puțin șase emisiuni diferite ale emitentului
respectiv;
(b)
FPM își limitează investițiile în
instrumente ale pieței monetare din aceeași emisiune la maximum 30 %
din activele sale;
(c)
FPM menționează în mod expres în regulile
sau documentele constitutive ale fondului, autoritatea centrală,
regională sau locală sau banca centrală a unui stat membru,
Banca Centrală Europeană, Uniunea Europeană, Mecanismul european
de stabilitate sau Banca Europeană de Investiții, o autoritate
centrală sau o bancă centrală dintr-o țară
terță sau organismul public internațional din care fac parte
unul sau mai multe state membre care emit sau garantează instrumente ale
pieței monetare în care intenționează să investească
peste 5 % din activele sale;
(d)
FPM include în prospectul său și în
comunicările sale de comercializare o mențiune foarte vizibilă
care atrage atenția asupra utilizării acestei derogări și
care indică autoritatea centrală, regională sau locală sau
banca centrală a unui stat membru, Banca Centrală Europeană,
Uniunea Europeană, Mecanismul european de stabilitate, Banca
Europeană de Investiții, o autoritate centrală sau o bancă
centrală dintr-o țară terță sau organismul public
internațional din care fac parte unul sau mai multe state membre care emit
sau garantează instrumente ale pieței monetare în care
intenționează să investească peste 5 % din activele
sale.
7.           Întreprinderile care sunt
incluse în același grup în scopul consolidării conturilor, în
conformitate cu Directiva 83/349/CEE a Consiliului[11] sau cu normele contabile
internaționale recunoscute, sunt considerate un singur organism în scopul calculării
limitelor prevăzute la alineatele (1)-(5).
Articolul 15
Concentrare
1.           Un FPM nu deține peste 10 %
din instrumentele pieței monetare emise de un singur organism.
2.           Limita prevăzută la
alineatul (1) nu se aplică în cazul deținerilor de instrumente ale
pieței monetare emise sau garantate de către o autoritate
centrală, regională sau locală sau o bancă centrală a
unui stat membru, de Banca Centrală Europeană, de Uniunea
Europeană, de Mecanismul european de stabilitate sau de Banca
Europeană de Investiții, de o autoritate centrală sau o
bancă centrală dintr-o țară terță sau de un
organism public internațional din care fac parte unul sau mai multe state
membre.
SECȚIUNEA III
CALITATEA CREDITULUI INSTRUMENTELOR PIEȚEI MONETARE
Articolul 16
Procedura de evaluare internă
1.           Administratorul unui FPM
stabilește, implementează și aplică în mod consecvent o
procedură prudentă și riguroasă de evaluare internă
pentru determinarea calității creditului instrumentelor pieței
monetare, ținând cont de emitentul instrumentului și de
caracteristicile instrumentului în sine.
2.           Procedura internă de
evaluare se bazează pe un sistem intern de rating și pe metodologii
de atribuire prudente, riguroase, sistematice și continue. Metodologiile
de atribuire sunt supuse validării de către administrator pe baza
experienței trecute și a dovezilor empirice, inclusiv pe testare
ex-post.
3.           Procedura de evaluare
internă respectă următoarele cerințe:
(a)
administratorul unui FPM se asigură că
informațiile utilizate la atribuirea unui rating de credit intern au o
calitate suficientă, sunt actualizate și provin din surse de
încredere. Administratorul pune în aplicare și menține un proces
eficient de obținere și de actualizare a informațiilor relevante
cu privire la caracteristicile emitentului;
(b)
administratorul unui FPM adoptă și pune
în aplicare măsuri adecvate pentru a asigura că atribuirea
ratingurilor interne se bazează pe o analiză detaliată a tuturor
informațiilor care sunt disponibile și pertinente și include
toți factorii determinanți relevanți care influențează
bonitatea emitentului;
(c)
administratorul unui FPM monitorizează
atribuirile de ratinguri interne în mod continuu și revizuiește toate
atribuirile de rating intern cel puțin o dată pe an. Administratorul
revizuiește atribuirea ratingurilor de fiecare dată când apare o
schimbare semnificativă care ar putea avea un impact asupra unui rating de
credit intern. Administratorul instituie proceduri interne pentru monitorizarea
impactului pe care schimbările macroeconomice și cele care afectează
piața financiară sau condițiile specifice emitentului le au
asupra ratingurilor interne de credit;
(d)
în cazul în care o agenție de rating de credit
înregistrată la Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și
piață (ESMA) acordă un rating de credit unui emitent de
instrumente ale pieței monetare, retrogradarea acestuia la un rating
inferior celor mai înalte două ratinguri de credit pe termen scurt
folosite de agenția respectivă se consideră a fi o schimbare
semnificativă în sensul literei (c), iar administratorul trebuie să
efectueze o nouă procedură de atribuire;
(e)
metodologiile de atribuire sunt reexaminate cel
puțin o dată pe an pentru a stabili dacă acestea rămân
adecvate din perspectiva portofoliului curent și a condițiilor
externe;
(f)
atunci când sunt modificate metodologiile, modelele
sau ipotezele principale de rating utilizate în procedurile interne de
evaluare, administratorul unui FPM reexaminează toate ratingurile interne
de credit afectate cât mai curând posibil și nu mai târziu de o lună
de la schimbare;
(g)
atribuirile de ratinguri interne și
revizuirile periodice ale acestora de către administratorul unui FPM nu se
realizează de către persoane care efectuează sau sunt
responsabile de gestionarea portofoliului FPM.
Articolul 17
Sistemul de rating intern
1.           Fiecărui emitent al unui
instrument de pe piața monetară în care un FPM
intenționează să investească i se atribuie un rating intern
pe baza procedurii de evaluare internă.
2.           Structura sistemului de
rating intern respectă următoarele cerințe cumulative:
(a)
sistemul de rating intern se bazează pe o
singură scară de rating care reflectă exclusiv cuantificarea
riscului de credit al emitentului. Scara de rating cuprinde șase categorii
pentru emitenții care și-au respectat obligațiile de plată
și o categorie pentru emitenții care nu și-au respectat
obligațiile de plată;
(b)
există o relație clară între
categoriile de rating atribuite unui emitent, care reflectă riscul de
credit al emitentului respectiv, și criteriile de rating utilizate pentru
a identifica nivelul riscului de credit respectiv;
(c)
sistemul de rating intern ia în considerare natura
pe termen scurt a instrumentelor pieței monetare.
3.           Criteriile de rating
prevăzute la alineatul (2) litera (b) îndeplinesc următoarele
cerințe cumulative:
(a)
cuprind cel puțin indicatori cantitativi
și calitativi privind emitentul instrumentului și situația
macroeconomică și cea a pieței financiare;
(b)
se referă la valorile de referință
obișnuite numerice și calitative utilizate pentru evaluarea
indicatorilor cantitativi și calitativi;
(c)
sunt adecvate pentru un anumit tip de emitent. Se
disting cel puțin următoarele tipuri de emitenți: emitenți
suverani, autorități publice regionale sau locale,
societăți financiare și nefinanciare.
(d)
în cazul expunerii la securitizări, se iau în considerare
riscul de credit al emitentului, structura securitizării și riscul de
credit al activelor-suport.
Articolul 18
Documentație
1.           Administratorul unui FPM
documentează procedura internă de evaluare și sistemul de rating
intern. Documentația cuprinde:
(a)
detalii privind elaborarea și
funcționarea procedurilor interne de evaluare și ale sistemelor de
rating intern într-un mod care să permită autorităților
competente să înțeleagă atribuirea unor ratinguri specifice
și să evalueze dacă încadrarea într-o anumită categorie de
rating este adecvată;
(b)
justificare și analiza modului în care
administratorul a ales criteriile de rating și frecvența revizuirii
acestora. Analiza trebuie să includă parametrii, modelul și
limitele modelului utilizat pentru alegerea criteriilor de rating;
(c)
toate schimbările majore în procedura
internă de evaluare, inclusiv identificarea factorilor care
declanșează schimbări;
(d)
organizarea procedurii de evaluare internă,
inclusiv procesul de atribuire a ratingurilor și structura controlului
intern;
(e)
istoricul complet al ratingurilor interne ale
emitenților și ale garanților recunoscuți;
(f)
datele de atribuire a ratingurilor interne;
(g)
metodologia și datele principale utilizate
pentru stabilirea ratingului intern, inclusiv ipotezele principale de rating;
(h)
persoana sau persoanele responsabile cu atribuirea
ratingului intern.
2.           Procedura de evaluare
internă este detaliată în regulile fondului sau în actele de
constituire ale FPM și toate documentele prevăzute la alineatul (1)
sunt puse la dispoziție la cererea autorităților competente ale
FPM și a autorităților competente ale administratorului FPM.
Articolul 19
Actele delegate
Comisia este împuternicită să
adopte, în conformitate cu articolul 44, acte delegate care să specifice
următoarele aspecte:
(a)
condițiile în care metodologiile de atribuire
sunt considerate a fi prudente, riguroase, sistematice și continue și
condițiile de validare prevăzute la articolul 16 alineatul (2);
(b)
definițiile fiecărei categorii de rating
în ceea ce privește cuantificarea riscului de credit al unui emitent
prevăzută la articolul 17 alineatul (2) litera (a) și criteriile
pentru stabilirea nivelului de risc de credit prevăzute la articolul 17
alineatul (2) litera (b);
(c)
valorile de referință exacte pentru
fiecare indicator calitativ și valorile numerice de referință
pentru fiecare indicator cantitativ. Aceste valori de referință ale
indicatorilor se indică pentru fiecare categorie de rating, luând în
considerare criteriile prevăzute la articolul 17 alineatul (3);
(d)
înțelesul conceptului „schimbare
semnificativă” menționat la articolul 16 alineatul (3) litera
(c).
Articolul 20
Guvernanța evaluării calității creditului
1.           Procedurile interne de
evaluare sunt aprobate de personalul de conducere, de organismul de conducere
și, dacă există, de funcția de supraveghere a
administratorului FPM.
Părțile respective trebuie să
înțeleagă bine procedurile interne de evaluare, sistemele de rating
intern și metodologiile de atribuire a ratingului utilizate de
administrator și să înțeleagă în detaliu rapoartele
aferente acestora.
2.           Analiza bazată pe
ratingul intern a profilului de risc de credit al FPM constituie o parte
esențială a rapoartelor care trebuie prezentate părților
menționate la alineatul (1). Aceste rapoarte includ cel puțin
profilul de risc pe categorii de rating, migrația între categoriile de
rating, estimarea parametrilor relevanți pentru fiecare categorie și
compararea ratelor efective de incapacitate de plată. Frecvența
rapoartelor depinde de tipul de informații și de importanța acestora,
dar este cel puțin anuală.
3.           Personalul de conducere
asigură în mod continuu că procedura internă de evaluare
funcționează în mod corespunzător.
Personalul de conducere este informat în mod
regulat în ceea ce privește performanța procesului intern de
evaluare, domeniile în care au fost identificate deficiențe, precum
și evoluția eforturilor și a acțiunilor întreprinse pentru
combaterea deficiențelor identificate anterior.
Capitolul III
Obligații privind gestionarea riscurilor FPM
Articolul 21
Reguli de portofoliu pentru FPM pe termen scurt
Un FPM pe termen scurt îndeplinește în
orice moment toate cerințele de portofoliu următoare:
(a)
portofoliul său are o scadență medie
ponderată de cel mult 60 de zile;
(b)
portofoliul său are o durată de
viață medie ponderată de cel mult 120 de zile;
(c)
cel puțin 10 % din activele sale sunt
alcătuite din active cu scadență zilnică. Un FPM pe termen
scurt nu achiziționează niciun alt tip de active în afară de
active cu scadență zilnică dacă o astfel de achiziție
ar face ca ponderea investițiilor FPM pe termen scurt în active cu
scadență zilnică să fie sub 10 % din portofoliul
său;
(d)
cel puțin 20 % din activele sale sunt
alcătuite din active cu scadență săptămânală. Un
FPM pe termen scurt nu achiziționează niciun alt tip de active în
afară de active cu scadență săptămânală dacă
o astfel de achiziție ar face ca ponderea investițiilor FPM pe termen
scurt în active cu scadență săptămânală să fie
sub 20 % din portofoliul său.
Articolul 22
Reguli de portofoliu pentru FPM standard
1.           Un FPM standard
îndeplinește în orice moment toate cerințele de portofoliu
următoare:
(a)
portofoliul său are în orice moment o
scadență medie ponderată de cel mult 6 luni;
(b)
portofoliul său are în orice moment o
durată de viață medie ponderată de cel mult 12 luni;
(c)
cel puțin 10 % din activele sale sunt
alcătuite din active cu scadență zilnică. Un FPM standard
nu achiziționează niciun alt tip de active în afară de active cu
scadență zilnică dacă o astfel de achiziție ar face ca
ponderea investițiilor FPM standard în active cu scadență
zilnică să fie sub 10 % din portofoliul său;
(d)
cel puțin 20 % din activele sale sunt
alcătuite din active cu scadență săptămânală. Un
FPM standard nu achiziționează niciun alt tip de active în afară
de active cu scadență săptămânală dacă o astfel
de achiziție ar face ca ponderea investițiilor FPM standard în active
cu scadență săptămânală să fie sub 20 % din
portofoliul său.
2.           Un FPM standard poate investi
până la 10 % din activele sale în instrumente ale pieței monetare
emise de o singură entitate.
3.           Fără a aduce
atingere limitei individuale prevăzute la alineatul (2), un FPM standard
poate combina, dacă acest lucru ar duce la investiții de peste 15%
din activele sale într-o singură entitate, oricare dintre
următoarele:
(a)
investiții în instrumente ale pieței
monetare emise de entitatea respectivă;
(b)
depozite pe lângă entitatea respectivă;
(c)
instrumente financiare derivate extrabursiere care
expun entitatea respectivă la un risc de contrapartidă.
4.           Toate activele din portofoliu
pe care un FPM standard le investește în conformitate cu alineatele (2)
și (3) sunt aduse la cunoștința investitorilor respectivului
FPM.
5.           Un FPM standard nu este
constituit sub forma unui FPM cu VAN constantă.
Articolul 23
Ratinguri de credit ale FPM
FPM sau administratorul FPM nu solicită
și nu finanțează o agenție de rating de credit pentru a
atribui un rating FPM.
Articolul 24
Politica „cunoaște-ți clientul”
1.           Administratorul FPM
stabilește, implementează și aplică procedurile și
întreprinde procesele de diligență pentru a identifica numărul
de investitori într-un FPM, nevoile și comportamentul acestora, precum
și valoarea participațiilor lor cu scopul de a anticipa corect
efectul unor răscumpărări concomitente solicitate de mai
mulți investitori. În acest sens, administratorul FPM ia în considerare
cel puțin următorii factori:
(a)
tendințele identificabile în ceea ce
privește necesarul de numerar al investitorilor;
(b)
gradul de sofisticare al diferiților
investitori;
(c)
aversiunea față de risc a
diferiților investitori;
(d)
gradul de corelare sau legăturile strânse
între diferiții investitori ai FPM.
2.           Administratorul FPM se
asigură că:
(a)
valoarea unităților sau a acțiunilor
deținute de un singur investitor nu depășește în niciun
moment valoarea activelor cu scadență zilnică;
(b)
răscumpărarea de către un investitor
nu are un impact semnificativ asupra profilului de lichiditate al FPM.
Articolul 25
Simularea situațiilor de criză
1.           Pentru fiecare FPM se
elaborează procese solide de simulare a situațiilor de criză
care să permită identificarea evenimentelor posibile sau a
schimbărilor viitoare ale condițiilor economice care ar putea avea
efecte nefavorabile asupra FPM. Administratorul unui FPM efectuează în mod
regulat simulări ale situațiilor de criză și
elaborează planuri de acțiune pentru diferitele scenarii posibile.
Simulările situațiilor de criză se
bazează pe criterii obiective și iau în considerare efectele unor
scenarii plauzibile de crize grave. Scenariile simulărilor
situațiilor de criză iau în considerare parametrii de referință,
inclusiv următorii factori:
(a)
modificări ipotetice ale nivelului de
lichiditate al activelor deținute în portofoliul FPM;
(b)
modificări ipotetice ale nivelului de risc de
credit al activelor deținute în portofoliul FPM, inclusiv evenimente de
credit și evenimente de rating;
(c)
evoluții ipotetice ale ratelor dobânzii;
(d)
niveluri ipotetice de răscumpărare.
2.           În plus, în cazul FPM cu VAN
constantă, simulările situațiilor de criză estimează
pentru diferite scenarii diferența dintre VAN constantă pe unitate
sau pe acțiune și VAN pe unitate sau pe acțiune, inclusiv
impactul acestei diferențe asupra rezervei VAN.
3.           În cazul în care în urma
simulărilor situațiilor de criză se constată o
vulnerabilitate a FPM, administratorul FPM ia măsuri pentru a consolida
robustețea FPM, inclusiv acțiuni menite să consolideze
lichiditatea sau calitatea activelor FPM.
4.           Simulările
situațiilor de criză sunt efectuate cu o frecvență
stabilită de consiliul de administrație al administratorului FPM,
după ce se stabilește ce înseamnă un interval adecvat și
rezonabil în funcție de condițiile de piață și de
orice modificări preconizate în portofoliul FPM. Această
frecvență trebuie să fie cel puțin anuală.
5.           Un raport detaliat privind
rezultatele simulărilor situațiilor de criză este prezentat spre
examinare consiliului de administrație al administratorului FPM. Consiliul
de administrație modifică planul de acțiune propus, dacă
este necesar, și aprobă planul de acțiune final.
Raportul care prezintă rezultatele
simulărilor situațiilor de criză și planul de acțiune
corespunzător se întocmesc în scris și se păstrează pentru
o perioadă de cel puțin cinci ani.
6.           Raportul cu rezultatele
simulărilor situațiilor de criză este înaintat
autorităților competente ale administratorului și ale FPM.
Autoritățile competente transmit raportul către ESMA.
7.           ESMA emite linii directoare
în vederea stabilirii unor parametrii de referință comuni pentru
scenariile de simulare a situațiilor de criză care trebuie incluse în
simularea situațiilor de criză luând în considerare factorii
prevăzuți la alineatul (1). Liniile directoare sunt actualizate cel
puțin anual, ținând seama de cele mai recente evoluții ale
pieței.
Capitolul IV
Reguli de evaluare
Articolul 26
Evaluarea activelor FPM
1.           Activele unui FPM sunt
evaluate cel puțin zilnic.
2.           Activele unui FPM sunt
evaluate prin utilizarea marcării la piață ori de câte ori este
posibil.
3.           Atunci când se
utilizează metoda marcării la piață, activele sunt evaluate
la cotația de cumpărare/vânzare mai prudentă, cu excepția cazului în care instituția își
poate închide poziția la prețul mediu al pieței.

Pentru marcarea la piață trebuie să
fie utilizate numai date de piață de calitate. Calitatea datelor de
piață se evaluează pe baza tuturor factorilor de mai jos:
(a)
numărul și calitatea contrapartidelor;
(b)
volumul și cifra de afaceri pe piață
al activului respectiv;
(c)
valoarea emisiunii și proporția emisiunii
pe care FPM intenționează să o cumpere sau să o vândă.
4.           Atunci când marcarea la
piață nu este posibilă sau când datele de piață nu au
o calitate suficient de bună, un activ al unui FPM trebuie să fie
evaluat prudent prin utilizarea marcării la model.
Modelul estimează cu exactitate valoarea
intrinsecă a activului pe baza următorilor factori-cheie
actualizați:
(a)
volumul și cifra de afaceri pe piață
al activului respectiv;
(b)
valoarea emisiunii și proporția emisiunii
pe care FPM intenționează să o cumpere sau să o vândă;
(c)
riscul de piață, riscul de rată a
dobânzii și riscul de credit legate de activul respectiv.
Atunci când se recurge la marcarea la model, nu se
folosesc modele de evaluare bazate pe costul amortizat.
5.           În plus față de
metoda marcării la piață menționată la alineatele (2)
și (3) și de metoda marcării la model menționată la
alineatul (4), activele unui FPM cu VAN constantă pot fi evaluate, de
asemenea, folosind metoda costului amortizat.
Articolul 27
Calcularea VAN pe unitate sau pe acțiune
1.           „Valoarea activului net (VAN)
pe unitate sau pe acțiune” se calculează ca diferența dintre
suma tuturor activelor unui FPM și suma tuturor datoriilor acestuia
evaluate în conformitate cu metoda marcării la piață și cu
metoda marcării la model, împărțită la numărul de
unități sau de acțiuni restante ale FPM.
VAN pe unitate sau pe acțiune se
calculează pentru fiecare FPM, indiferent dacă acesta este un FPM cu
VAN constantă sau nu.
2.           VAN pe unitate sau pe
acțiune se rotunjește la cel mai apropiat punct de bază sau
echivalentul acestuia atunci când VAN se publică într-o unitate
monetară.
3.           VAN pe unitate sau pe
acțiune a unui FPM se calculează cel puțin zilnic.
4.           „VAN constantă pe
unitate sau pe acțiune” se calculează ca diferența dintre suma
tuturor activelor unui FPM cu VAN constantă și suma tuturor
datoriilor acestuia evaluate în conformitate cu metoda costului amortizat, împărțită
la numărul de unități sau de acțiuni restante ale FPM cu
VAN constantă.
5.           VAN constantă pe unitate
sau pe acțiune a unui FPM cu VAN constantă poate fi rotunjită la
cel mai apropiat punct procentual sau echivalentul acestuia atunci când VAN se
publică într-o unitate monetară.
6.           Diferența dintre VAN
constantă pe unitate sau pe acțiune și VAN pe unitate sau pe
acțiune a unui FPM cu VAN constantă se monitorizează în
permanență.
Articolul 28
Prețul de emisiune și prețul de răscumpărare
1.           Unitățile sau
acțiunile unui FPM se emit sau se răscumpără la un
preț egal cu valoarea activului net al FPM pe unitate sau pe acțiune.
2.           Prin derogare de la alineatul
(1), unitățile sau acțiunile unui FPM cu VAN constantă se
emit sau se răscumpără la un preț egal cu VAN
constantă a FPM pe unitate sau pe acțiune.
Capitolul V
Cerințe specifice pentru FPM cu VAN constantă
Articolul 29
Cerințe suplimentare pentru FPM cu VAN constantă
1.           Un FPM nu utilizează
metoda costului amortizat pentru evaluare, nu publică o VAN constantă
pe unitate sau pe acțiune și nu rotunjește VAN constantă pe
unitate sau pe acțiune la cel mai apropiat punct procentual sau
echivalentul acestuia atunci când VAN se publică într-o unitate
monetară, cu excepția cazului în care acesta a fost autorizat în mod
explicit ca FPM cu VAN constantă.
2.           Un FPM cu VAN constantă
îndeplinește cumulativ următoarele cerințe suplimentare:
(a)
acesta a constituit o rezervă VAN, în
conformitate cu cerințele prevăzute la articolul 30;
(b)
autoritatea competentă a FPM cu VAN
constantă este mulțumită de planul detaliat al fondului în care
se specifică modalitățile de utilizare a rezervei în
conformitate cu articolul 31;
(c)
autoritatea competentă a FPM cu VAN
constantă este mulțumită de măsurile elaborate de fond
pentru realimentarea rezervei, precum și de soliditatea financiară a
entității care urmează să finanțeze refacerea
rezervei;
(d)
regulile sau actul constitutiv al FPM cu VAN
constantă prevăd proceduri clare pentru conversia FPM cu VAN
constantă într-un FPM căruia nu i se permite să utilizeze metodele
contabilității costului amortizat sau rotunjirii;
(e)
FPM cu VAN constantă și administratorul
acestuia au structuri clare și transparente de guvernanță care
identifică diferitele niveluri de guvernanță și atribuie
acestora responsabilități în mod clar;
(f)
FPM cu VAN constantă a creat instrumente clare
și eficiente de comunicare către investitori, care asigură
informații prompte privind orice utilizare sau realimentare a rezervei VAN
și conversia FPM cu VAN constantă;
(g)
regulile sau actul constitutiv al FPM cu VAN
constantă specifică în mod clar că FPM cu VAN constantă nu
poate primi sprijin extern decât prin intermediul rezervei VAN.
Articolul 30
Rezerva VAN
1.           Fiecare FPM cu VAN
constantă stabilește și menține o rezervă VAN care
are, în orice moment, o valoare de cel puțin 3 % din valoarea
totală a activelor FPM cu VAN constantă. Valoarea totală a
activelor FPM cu VAN constantă se calculează ca suma valorilor
fiecărui activ al FPM, stabilită în conformitate cu articolul 26
alineatul (3) sau (4).
Rezerva VAN este utilizată exclusiv pentru a
acoperi diferențele dintre VAN constantă pe unitate sau pe
acțiune a FPM cu VAN constantă și VAN pe unitate sau pe
acțiune a fondului respectiv în conformitate cu articolul 31.
2.           Sumele care fac parte din
rezerva VAN nu sunt incluse în calculul VAN sau al VAN constante a FPM cu VAN
constantă.
3.           Rezerva VAN este
alcătuită numai din numerar.
4.           Rezerva VAN se
păstrează într-un cont de rezervă protejat deschis pe lângă
o instituție de credit care îndeplinește cerințele prevăzute
la articolul 11 litera (c), în numele și în contul FPM.
Contul rezervei este separat de orice alt cont al
FPM, de conturile administratorului FPM, de conturile altor clienți ai
instituției de credit, precum și de conturile oricărei alte
entități care finanțează rezerva VAN.
Contul rezervei sau orice sume din contul rezervei
nu fac obiectul niciunei măsuri de garantare, gaj sau garanții. În
caz de insolvabilitate a administratorului FPM sau a instituției de credit
la care este deschis contul sau a oricărei entități care a
finanțat rezerva VAN, sumele din contul rezervei nu pot fi distribuite în
rândul creditorilor entității insolvabile sau valorificate în
beneficiul acestora.
5.           Contul rezervei se
utilizează exclusiv în beneficiul FPM. Un transfer de fonduri din contul
rezervei se efectuează numai în condițiile prevăzute la
articolul 31 alineatul (2) litera (b) și la articolul 31 alineatul (3)
litera (a).
6.           Depozitarul FPM cu VAN
constantă se asigură că orice transfer din contul rezervei
respectă dispozițiile prezentului capitol.
7.           FPM cu VAN constantă
stabilește în scris măsuri clare și detaliate convenite cu
entitatea care urmează să finanțeze realimentarea rezervei VAN.
Măsurile conțin un angajament explicit pentru finanțarea refacerii
rezervei și impun entității să finanțeze realimentarea
rezervei prin utilizarea propriilor sale resurse financiare.
Măsurile de realimentare a rezervei și
identitatea entității care urmează să finanțeze
refacerea rezervei sunt prezentate în regulile sau în actele constitutive ale
FPM cu VAN constantă.
Articolul 31
Utilizarea rezervei VAN
1.           Rezerva VAN se
utilizează numai în cazul subscrierilor și al
răscumpărărilor pentru a compensa diferența dintre VAN
constantă pe unitate sau pe acțiune și valoarea activului net pe
unitate sau pe acțiune.
2.           În sensul alineatului (1), în
cazul subscrierilor:
(a)
atunci când VAN constantă la care o unitate
sau o acțiune este subscrisă este mai mare decât valoarea activului
net pe unitate sau pe acțiune, diferența pozitivă este
creditată în contul rezervei;
(b)
atunci când VAN constantă la care o unitate
sau o acțiune este subscrisă este mai mică decât valoarea
activului net, diferența negativă este debitată din contul
rezervei.
3.           În sensul alineatului (1), în
cazul răscumpărărilor:
(a)
atunci când VAN constantă la care o unitate
sau acțiune este răscumpărată este mai mare decât valoarea
activului net pe unitate sau pe acțiune, diferența negativă este
debitată din contul rezervei;
(b)
atunci când VAN constantă la care o unitate
sau o acțiune este răscumpărată este mai mică decât
valoarea activului net pe unitate sau pe acțiune, diferența
pozitivă este creditată în contul rezervei.
Articolul 32
Procedura de escaladare
1.           Un FPM cu VAN constantă
stabilește și pune în aplicare o procedură de escaladare care asigură
că diferența negativă dintre VAN constantă pe unitate sau
pe acțiune și valoarea activului net pe unitate sau pe acțiune
este luată în considerare de către persoanele competente să
acționeze în timp util în numele fondului.
2.           Procedura de escaladare
prevede că:
(a)
în cazul în care diferența negativă
ajunge la 10 puncte de bază sau echivalentul său atunci când VAN se
publică într-o unitate monetară, sunt informate organele de conducere
ale administratorului FPM cu VAN constantă;
(b)
în cazul în care diferența negativă
ajunge la 15 puncte de bază sau echivalentul său atunci când VAN se
publică într-o unitate monetară, sunt informate consiliul de
administrație al administratorului FPM cu VAN constantă,
autoritățile competente ale FPM cu VAN constantă și ESMA;
(c)
persoanele competente evaluează cauza
diferenței negative și iau măsurile adecvate pentru a reduce
efectele negative.
Articolul 33
Realimentarea rezervei VAN
1.           Se realimentează rezerva
VAN ori de câte ori valoarea acesteia scade sub 3 %.
2.           În cazul în care nu se
realimentează rezerva VAN, iar valoare acesteia rămâne timp de o
lună cu 10 puncte de bază sub pragul de 3 % prevăzut la
articolul 30 alineatul (1), FPM încetează în mod automat să fie
un FPM cu VAN constantă și i se interzice să utilizeze metodele
costului amortizat sau rotunjirii.
FPM cu VAN constantă informează imediat
fiecare investitor în scris, într-un mod clar și ușor de
înțeles.
Articolul 34
Prerogativele autorității competente cu privire la rezerva VAN
1.           Autoritatea competentă a
FPM cu VAN constantă este notificată imediat cu privire la orice
scădere a valorii rezervei VAN sub 3 %.
2.           Autoritatea competentă a
FPM cu VAN constantă și ESMA sunt notificate imediat în cazul în care
valoarea rezervei VAN scade cu 10 puncte de bază sub nivelul de 3 %
prevăzut la articolul 30 alineatul (1).
3.           În urma notificării
prevăzute la alineatul (1), autoritatea competentă monitorizează
îndeaproape FPM cu VAN constantă.
4.           În urma notificării
prevăzute la alineatul (2), autoritatea competentă verifică dacă
rezerva VAN a fost realimentată sau dacă FPM a încetat să se mai
prezinte ca FPM cu VAN constantă, informându-și în mod
corespunzător investitorii.
Capitolul VI
Sprijin extern
Articolul 35
Sprijin extern
1.           Un FPM cu VAN constantă
nu poate primi sprijin extern decât sub forma și în condițiile
prevăzute la articolele 30-34.
2.           Alte FPM decât FPM cu VAN
constantă nu pot primi sprijin extern decât în condițiile
prevăzute la articolul 36.
3.           Sprijinul extern
înseamnă un sprijin direct sau indirect oferit de un terț care are
scopul sau efectul practic de a garanta lichiditatea FPM sau de a stabiliza
valoarea activului net pe unitate sau pe acțiune a FPM.
Sprijinul extern include:
(a)
injecții de numerar efectuate de un terț;
(b)
achiziționarea de către un terț a
activelor FPM la un preț majorat;
(c)
achiziționarea de către un terț de
unități sau acțiuni ale FPM pentru a furniza
lichidități fondului;
(d)
emiterea de către un terț a oricărui
tip de garanție explicită sau implicită, cauțiune sau
scrisoare de sprijin în favoarea FPM;
(e)
orice acțiune efectuată de un terț
în scopul direct sau indirect de a menține profilul de lichiditate și
valoarea activului net pe unitate sau pe acțiune a FPM.
Articolul 36
Circumstanțe excepționale
1.           În circumstanțe
excepționale justificate de implicații sistemice sau de condiții
de piață nefavorabile, autoritatea competentă poate permite unui
FPM, altul decât un FPM cu VAN constantă, să primească sprijinul
extern prevăzut la articolul 35 care are scopul sau efectul practic de a
garanta lichiditatea FPM sau de a stabiliza valoarea activului net pe unitate
sau pe acțiune a FPM, cu condiția să fie îndeplinite
următoarele condiții cumulative:
(a)
FPM justifică în mod corespunzător
necesitatea sprijinului extern și demonstrează prin dovezi
concludente nevoia urgentă de sprijin extern;
(b)
sprijinul extern este limitat în ceea ce
privește cuantumul oferit și perioada de timp pentru care este pus la
dispoziție;
(c)
autoritatea competentă se asigură că
furnizorul de sprijin extern prezintă o situație financiară
solidă și dispune de resurse financiare suficiente pentru a face
față, fără efecte adverse, la posibilele pierderi rezultate
din acordarea sprijinului extern.
2.           În sensul alineatului 1
litera (c), în cazul în care furnizorul sprijinului extern este o entitate supusă
supravegherii prudențiale, este necesar acordul autorității de
supraveghere al entității respective pentru a se asigura că
sprijinul acordat de către entitate este condiționat de furnizarea de
către entitatea respectivă a unor fonduri proprii adecvate și
că este conform cu sistemul de gestionare a riscurilor aplicat de
entitatea respectivă.
3.           În cazul în care sunt
îndeplinite condițiile prevăzute la alineatul (1) pentru primirea de
sprijin extern, FPM informează imediat fiecare investitor în scris, într-un
mod clar și ușor de înțeles.
Capitolul VII
Cerințe în materie de transparență
Articolul 37
Transparență
1.           Un FPM indică în mod
clar dacă este un FPM pe termen scurt sau un FPM standard în orice
document extern sau intern, raport, declarație, reclamă, scrisoare
sau orice alte dovezi scrise emise de acesta sau de administratorul acestuia,
adresate sau destinate spre distribuire în rândul potențialilor
investitori, deținătorilor de unități, acționarilor
sau autorităților competente ale FPM sau administratorului acestuia.
Un FPM cu VAN constantă indică în mod
clar statutul de FPM cu VAN constantă în orice document extern sau intern,
raport, declarație, reclamă, scrisoare sau orice alte dovezi scrise
emise de acesta sau de administratorul acestuia, adresate sau destinate spre
distribuire în rândul potențialilor investitori, deținătorilor
de unități, acționarilor sau autorităților competente
ale FPM sau administratorului acestuia.
2.           Orice document al FPM
utilizat în scopuri de comercializare include în mod clar fiecare dintre
următoarele mențiuni:
(a)
FPM nu este o investiție garantată;
(b)
FPM nu se bazează pe sprijin extern pentru a
garanta lichiditatea FPM sau pentru a stabiliza VAN pe unitate sau pe
acțiune;
(c)
riscul de pierdere a principalului este suportat de
către investitor.
3.           Orice comunicare
realizată de FPM sau de administratorul acestuia pentru investitori
și potențiali investitori nu sugerează în niciun fel că o
investiție în unități sau acțiuni ale FPM este
garantată.
4.           Investitorii într-un FPM sunt
clar informați cu privire la metoda sau metodele utilizate de către
FPM pentru a evalua activele FPM și pentru a calcula valoarea activului
net.
5.           În plus față de
informațiile care trebuie furnizate în conformitate cu alineatele (1)-(4),
un FPM cu VAN constantă explică în mod clar investitorilor și
potențialilor investitori utilizarea metodei costului amortizat
și/sau a rotunjirii. Un FPM cu VAN constantă indică valoarea
rezervei sale VAN, procedura de egalizare a VAN constantă pe unitate sau
pe acțiune cu valoarea activului net pe unitate sau pe acțiune
și menționează în mod clar rolul rezervei și riscurile
legate de aceasta. Un FPM cu VAN constantă indică în mod clar
modalitățile de realimentare a rezervei VAN și entitatea care
urmează să realimenteze rezerva. Acesta pune la dispoziția
investitorilor toate informațiile privind respectarea condițiilor
prevăzute la articolul 29 alineatul (2) literele (a)-(g).
Articolul 38
Raportare către autoritățile competente
1.           Pentru fiecare FPM gestionat,
administratorul FPM prezintă autorității competente a FPM
rapoarte de informare cel puțin o dată pe trimestru. De asemenea,
administratorul furnizează informații, la cerere,
autorității competente a administratorului, dacă aceasta este
diferită de autoritatea competentă a FPM.
2.           Printre informațiile
cuprinse în raport în conformitate cu alineatul (1) se numără
următoarele elemente:
(a)
tipul și caracteristicile FPM;
(b)
indicatorii de portofoliu, cum ar fi valoarea
totală a activelor, VAN, scadența medie ponderată, durata de
viață medie ponderată, defalcarea scadenței, lichiditate
și randament;
(c)
mărimea și evoluția rezervei VAN;
(d)
rezultatele simulărilor situațiilor de
criză;
(e)
informații privind activele deținute în
portofoliul FPM:
(i) caracteristicile fiecărui activ, cum ar
fi nume, țară, categoria emitentului, risc sau scadență
și ratinguri interne atribuite;
(ii) tipul activului, inclusiv detalii ale
contrapartidelor în cazul instrumentelor financiare derivate sau al acordurilor
reverse repo;
(f)
informații privind pasivele FPM, inclusiv
următoarele elemente:
(i) țara în care este stabilit investitorul;
(ii) categoria investitorului;
(iii) activitatea de subscriere și de
răscumpărare.
Dacă este necesar și justificat în mod
corespunzător, autoritățile competente pot solicita
informații suplimentare.
3.           ESMA elaborează proiecte
de standarde tehnice de punere în aplicare pentru stabilirea unui model de
raportare care să conțină toate informațiile prevăzute
la alineatul (2).
Se conferă Comisiei competența de a
adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul
paragraf în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
4.           Autoritățile
competente transmit ESMA toate informațiile primite în temeiul prezentului
articol, precum și orice alte notificări sau schimburi de
informații cu FPM sau cu administratorul acestuia în temeiul prezentului
regulament. Informațiile se transmit ESMA cel târziu la 30 de zile
după sfârșitul trimestrului de raportare.
ESMA colectează informațiile pentru a
crea o bază de date centrală a tuturor FPM stabilite, gestionate sau
comercializate în Uniune. Banca Centrală Europeană are dreptul
să acceseze baza de date numai în scopuri statistice.
Capitolul VIII
Supravegherea
Articolul 39
Supravegherea exercitată de autoritățile competente
1.           Autoritățile
competente supraveghează în mod continuu respectarea prezentului
regulament.
2.           Autoritatea competentă a
FPM este responsabilă cu monitorizarea conformității normelor
prevăzute în capitolele II-VII.
3.           Autoritatea competentă a
FPM este responsabilă cu supravegherea conformității cu
obligațiile prevăzute în regulile sau în actele constitutive ale
fondului, precum și cu obligațiile prevăzute în prospect, care
trebuie să fie conforme cu prezentul regulament.
4.           Autoritatea competentă a
administratorului este responsabilă cu monitorizarea gradului de adecvare
a mecanismelor și a organizării administratorului, astfel încât
administratorul FPM să fie în măsură să respecte
obligațiile și normele referitoare la constituirea și
funcționarea tuturor FPM pe care le gestionează.
5.           Autoritățile
competente monitorizează OPCVM sau FIA stabilite sau comercializate pe
teritoriul acestora pentru a se asigura că acestea nu folosesc denumirea
de FPM sau nu sugerează că sunt un FPM decât în cazul în care respectă
prezentul regulament.
Articolul 40
Prerogativele autorităților competente
1.           Autoritățile
competente dispun de toate competențele de supraveghere și de
investigare necesare pentru exercitarea funcțiilor lor în temeiul
prezentului regulament.
2.           Prerogativele conferite
autorităților competente în conformitate cu Directiva 2009/65/CE
și Directiva 2011/61/UE sunt exercitate, de asemenea, cu privire la
prezentul regulament.
Articolul 41
Prerogativele și competențele ESMA
1.           ESMA deține
competențele necesare pentru a îndeplini sarcinile care îi sunt conferite
de prezentul regulament.
2.           Competențele ESMA în
conformitate cu Directiva 2009/65/CE și Directiva 2011/61/UE sunt
exercitate, de asemenea, cu privire la prezentul regulament și în
conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 45/2001.
3.           În sensul Regulamentului (UE)
nr. 1095/2010, prezentul regulament este inclus în orice alt act ulterior al
Uniunii cu caracter juridic obligatoriu, care conferă sarcini
autorității menționate la articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul
(UE) 1095/2010.
Articolul 42
Cooperarea dintre autorități
1.           Autoritatea competentă a
FPM și autoritatea competentă a administratorului, în cazul în care
sunt diferite, cooperează și fac schimb de informații în scopul
îndeplinirii sarcinilor care le revin în temeiul prezentului regulament.
2.           Autoritățile
competente și ESMA cooperează în scopul îndeplinirii sarcinilor care
le revin în temeiul prezentului regulament, în conformitate cu Regulamentul
(UE) nr. 1095/2010.
3.           Autoritățile
competente și ESMA își comunică toate informațiile și
documentele necesare pentru îndeplinirea sarcinilor care le revin în temeiul
prezentului regulament, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 1095/2010, în
special pentru a constata și remedia nerespectarea prezentului regulament.

Capitolul IX
Dispoziții finale
Articolul 43
Tratamentul aplicat OPCVM și FIA existente
1.           În termen de șase luni
de la data intrării în vigoare a prezentului regulament, un OPCVM sau FIA
existent, care investește în active pe termen scurt și are ca
obiective distincte sau cumulative oferirea unui randament la ratele
pieței monetare sau conservarea valorii investiției, înaintează
o cerere către autoritatea competentă, însoțită de toate
documentele și dovezile necesare pentru a demonstra conformitatea cu
prezentul regulament.
2.           Cel târziu în termen de
două luni de la primirea cererii, autoritatea competentă
evaluează dacă OPCVM sau FIA respectă prezentul regulament, în
conformitate cu articolele 3 și 4. Autoritatea competentă emite o
decizie și o comunică imediat OPCVM sau FIA în cauză.
3.           Prin derogare la articolul 30
alineatul (1) prima teză, un OPCVM sau un FIA existent care
îndeplinește criteriile incluse în definiția unui FPM cu VAN
constantă prevăzute la articolul 2 alineatul (10) constituie o
rezervă VAN de cel puțin:
(a)
1 % din valoarea totală a activelor FPM
cu VAN constantă, în termen de un an de la data intrării în vigoare a
prezentului regulament;
(b)
2% din valoarea totală a activelor FPM cu VAN
constantă, în termen de doi ani de la data intrării în vigoare a
prezentului regulament;
(c)
3% din valoarea totală a activelor FPM cu VAN
constantă, în termen de trei ani de la data intrării în vigoare a
prezentului regulament.
4.           În sensul alineatului (3) de
la prezentul articol, trimiterea la procentul de 3 % de la articolele 33
și 34 se interpretează ca trimitere la valorile rezervei VAN
menționate la alineatul (3) literele (a), (b) și (c).
Articolul 44
Exercitarea delegării
1.           Competența de a adopta
acte delegate este conferită Comisiei în condițiile prevăzute la
prezentul articol.
2.           Competența de a adopta
actele delegate menționate la articolele 13 și 19 este conferită
Comisiei pentru o perioadă de timp nedeterminată de la data
intrării în vigoare a prezentului regulament.
3.           Delegarea competențelor
menționată la articolele 13 și 19 poate fi revocată în
orice moment de către Parlamentul European sau de către Consiliu. O
decizie de revocare pune capăt delegării competențelor
specificate în decizia respectivă. Decizia produce efecte din ziua următoare
datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene sau
de la o dată ulterioară menționată în decizie. Decizia nu
aduce atingere valabilității niciunuia dintre actele delegate deja în
vigoare.
4.           De îndată ce adoptă
un act delegat, Comisia îl notifică simultan Parlamentului European
și Consiliului.
5.           Actele delegate adoptate în
temeiul articolelor 13 și 19 intră în vigoare numai în cazul în care
nici Parlamentul European, nici Consiliul nu și-au exprimat vreo
obiecție în termen de două luni de la notificarea actului către
Parlamentul European și Consiliu sau dacă, înainte de expirarea
acestei perioade, Parlamentul European și Consiliul au informat Comisia
că nu vor formula obiecții. Termenul se prelungește cu
două luni la inițiativa Parlamentului European sau a Consiliului.
Articolul 45
Reexaminare
În termen de trei ani de la intrarea în
vigoare a prezentului regulament, Comisia reexaminează în ce
măsură dispozițiile prezentului regulament sunt adecvate dintr-o
perspectivă prudențială și economică. În special, va
face obiectul reexaminării funcționarea rezervei VAN și
funcționarea rezervei VAN în cazul FPM cu VAN constantă care, în
viitor, este posibil să își concentreze portofoliile asupra
instrumentelor de datorie emise sau garantate de statele membre. În cadrul
reexaminării, Comisia:
(a)
analizează experiența acumulată cu
ocazia aplicării prezentului regulament, impactul asupra investitorilor,
asupra FPM și asupra administratorilor FPM din Uniune;
(b)
evaluează rolul FPM în achiziționarea
instrumentelor de datorie emise sau garantate de statele membre;
(c)
ține seama de caracteristicile specifice ale
instrumentelor de datorie emise sau garantate de statele membre și de
rolul pe care aceste instrumente îl joacă în finanțarea statelor
membre;
(d)
ține seama de raportul menționat la
articolul 509 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;
(e)
ține seama de evoluțiile
internaționale în materie de reglementare.
Rezultatele reexaminării sunt comunicate
Parlamentului European și Consiliului, însoțite, dacă este
cazul, de propuneri adecvate de modificări.
Articolul 46
Intrarea în vigoare
Prezentul regulament intră în vigoare în
a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al
Uniunii Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu
în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles,
Pentru Parlamentul European                      Pentru
Consiliu
Președintele                                                  Președintele
[1]               Rezoluția Parlamentului
European din 20 noiembrie 2012 referitoare la sistemul bancar paralel [2012/2115(INI)].
[2]               JO C , , p. .
[3]               Directiva 2009/65/CE a
Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 de coordonare a
actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind organismele
de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) (JO L 302, 17.11.2009,
p. 32).
[4]               Directiva 2011/61/UE a
Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2011 privind
administratorii fondurilor de investiții alternative și de modificare
a Directivelor 2003/41/CE și 2009/65/CE și a Regulamentelor (CE)
nr. 1060/2009 și (UE) nr. 1095/2010, JO L 174, 1.7.2011, p.1.
[5]               Regulamentul (UE) nr. 648/2012
al Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012 privind
instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapărțile
centrale și registrele centrale de tranzacții (JO L 201, 27.7.2012, p. 1).
[6]               Regulamentul delegat (UE) nr. 231/2013
al Comisiei din 19 decembrie 2012 de completare a Directivei 2011/61/UE a
Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește
derogările, condițiile generale de operare, depozitarii, efectul de
levier, transparența și supravegherea (JO L 83, 22.3.2013, p. 1).
[7]               Regulamentul (UE) nr. 1095/2010
al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de
instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea europeană
pentru valori mobiliare și piețe), de modificare a Deciziei nr. 716/2009/CE
și de abrogare a Deciziei 2009/77/CE a Comisiei (JO L 331, 15.12.2010, p. 84).
[8]               Directiva 95/46/CE a
Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția
persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter
personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, 23.11.1995,
p. 31).
[9]               Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al
Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind
protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter
personal de către instituțiile și organele comunitare și
privind libera circulație a acestor date
(JO L 8, 12.1.2001, p. 1).
[10]             Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al
Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind
cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și
societățile de investiții și de modificare a Regulamentului
(UE) nr. 648/2012, JO L 176, 27.6.2013, p. 1-337.
[11]             A
șaptea Directivă 83/349/CEE a Consiliului din 13 iunie 1983 în
temeiul articolului 54 alineatul (3) litera (g) din tratat, privind conturile
consolidate, JO L 193, 18.7.1983,
p. 1-17.