               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 4.3.2016
            COM(2016) 111 final
            2016/0063(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind semnarea, în numele Uniunii Europene, a Convenției Consiliului Europei privind prevenirea și combaterea violenței împotriva femeilor și a violenței domestice

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               1.1 Istoricul dosarului

               Convenția Consiliului Europei privind prevenirea și combaterea violenței împotriva femeilor și a violenței domestice (Convenția nr. 210) a fost adoptată de Comitetul de Miniștri la 7 aprilie 2011. Aceasta a fost deschisă spre semnare la 11 mai 2011. În conformitate cu articolul 75 din Convenție, aceasta este deschisă spre semnare și aprobare de către statele membre ale Consiliului Europei, de către statele terțe care au participat la elaborarea sa și de către Uniunea Europeană.

               Convenția a fost negociată pe parcursul a șase reuniuni ale unui comitet ad-hoc specific, care au avut loc în perioada decembrie 2009 – decembrie 2010. Uniunea Europeană, alături de statele membre, a participat la aceste reuniuni în calitate de observator. După ce a avut loc cea de a zecea ratificare de către un stat membru al Consiliului Europei, Convenția a intrat în vigoare la 1 august 2014. La 1 februarie 2016, douăsprezece state membre ale UE ratificaseră Convenția, iar douăzeci și cinci de state membre o semnaseră.

               Violența împotriva femeilor reprezintă o încălcare a drepturilor omului și o formă extremă de discriminare, înrădăcinată în inegalitățile dintre femei și bărbați, care contribuie la menținerea și amplificarea acestor inegalități. Egalitatea între femei și bărbați constituie o valoare fundamentală și se numără printre obiectivele Uniunii Europene, astfel cum se prevede în tratate [articolele 2 și 3 din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE) și articolul 8 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE)] și în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (articolul 23). De altfel, Carta recunoaște dreptul la demnitate umană, dreptul la viață și dreptul la integritatea persoanei și interzice tratamentul inuman sau degradant, precum și toate formele de sclavie și de muncă forțată (articolele 1-5 din Cartă). În plus, protecția femeilor împotriva violenței este o obligație înscrisă în Convenția Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap, la care UE este parte, împreună cu statele sale membre
                  1
               , iar comitetul ONU de monitorizare a punerii în aplicare a acestei convenții a recomandat UE să ratifice Convenția Consiliului Europei, ca un pas către combaterea violenței împotriva femeilor și a fetelor cu handicap
                  2
               .

               În sens mai general, UE este ferm angajată în combaterea violenței, nu numai în interiorul propriilor granițe, ci și în cadrul inițiativelor sale internaționale
                  3
               .

               UE a adoptat poziții ferme
                  4
                cu privire la necesitatea eradicării violenței împotriva femeilor și finanțează campanii specifice și proiecte locale de combatere a acestui fenomen. Legislația existentă în domeniul protecției victimelor criminalității, al abuzului sexual și al exploatării sexuale a copiilor, al azilului și migrației ține seama de nevoile speciale ale victimelor violenței de gen.

               În pofida eforturilor depuse atât la nivel național, cât și la nivelul UE, amploarea fenomenului de violență împotriva femeilor rămâne un motiv serios de îngrijorare. Conform unui studiu realizat de Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene publicat în 2014
                  5
               , în UE, una din trei femei a fost victima violenței fizice și/sau sexuale de la vârsta de 15 ani, una din douăzeci de femei a fost violată, 75 % dintre femeile care exercită activități profesionale calificate sau care ocupă o funcție de conducere de nivel superior au fost victime ale urmăririi sau ale hărțuirii sexuale, iar una din zece femei au fost urmărite sau hărțuite sexual prin intermediul noilor tehnologii.

               Violența bazată pe gen are un impact nu numai asupra sănătății și a bunăstării, ci și asupra participării femeilor la piața forței de muncă, acest aspect influențând negativ independența economică a acestora și economia în general. Institutul European pentru Egalitatea de Șanse între Femei și Bărbați estimează că, în UE, violența bazată pe gen împotriva femeilor generează costuri de aproximativ 226 de miliarde EUR pe an
                  6
               .

               1.2 Obiectivul și conținutul Convenției

               Astfel cum se prevede în capitolul I din Convenție, aceasta creează un cadru juridic global pentru protecția femeilor și a fetelor împotriva tuturor formelor de violență și pentru prevenirea, urmărirea penală și eliminarea violenței împotriva acestora, inclusiv a violenței domestice. Convenția prevede o gamă largă de măsuri, de la colectarea datelor și sensibilizare la măsuri juridice privind incriminarea a diferite forme de violență împotriva femeilor. Aceasta include măsuri de protecție a victimelor și furnizarea de servicii de sprijin și abordează problema violenței de gen în contextul azilului și migrației, precum și al aspectelor transfrontaliere. Convenția instituie un mecanism de monitorizare specific care le permite părților să asigure punerea în aplicare eficace a dispozițiilor sale.

               Convenția definește principalele concepte utilizate în întregul text. Se extinde definiția termenului de femei, pentru a include și fetele cu vârsta sub 18 ani. Părțile sunt obligate să condamne toate formele de discriminare prin asigurarea respectării principiului egalității între femei și bărbați în ordinea lor juridică; se specifică în mod clar faptul că se pot adopta măsuri de discriminare pozitivă. În conformitate cu statutul său de instrument de protecție a drepturilor omului, Convenția obligă toate părțile să se asigure că actorii statali se abțin de la comiterea oricărui act de violență și că își exercită obligația de diligență pentru ca actele de violență comise de actori nestatali să fie prevenite, anchetate și pedepsite, iar victimele să primească reparații pentru astfel de acte. Convenţia se aplică în mod explicit pe timp de pace şi în situaţii de conflict armat. Convenția instituie obligații numai în ceea ce privește femeile, dar se încurajează aplicarea ei în cazul tuturor victimelor violenței domestice, mai exact și în cazul bărbaților și băieților.

               Capitolul II completează abordarea „celor trei P” – prevenire, protecție și urmărirea penală (Prevention, Protection and Prosecution) – adoptată în cadrul instrumentelor recente ale Consiliului Europei și prevede obligația de a institui politici integrate
                  7
                și de a oferi un răspuns global la acest fenomen, întrucât recunoaște că măsurile juridice adoptate în temeiul abordării „celor trei P” nu vor fi suficiente pentru eliminarea violenței împotriva femeilor. Acest fapt se traduce prin obligația de a plasa drepturile victimelor în centrul tuturor măsurilor și de a asigura o cooperare eficace între toți actorii relevanți, și anume între instituții, agenții și organizații, precum și la toate nivelurile - național, regional și local. Organizațiile neguvernamentale și societatea civilă trebuie recunoscute ca actori importanți, iar părțile trebuie să le încurajeze și să le sprijine activitatea. Părțile trebuie să aloce resurse financiare și umane corespunzătoare pentru punerea în aplicare a politicilor, măsurilor şi programelor integrate de combatere și prevenire a violenței, inclusiv să asigure fonduri suficiente actorilor neguvernamentali. În plus, Convenția recunoaște rolul esențial al colectării sistematice și corespunzătoare de date pentru ca procesul de elaborare a politicilor să fie eficace, iar monitorizarea măsurilor adoptate de mecanismul de supraveghere să se desfășoare pe baza unor date fiabile și comparabile.

               Una dintre dispozițiile centrale prevede numirea și, dacă este necesar, crearea unuia sau a mai multor organisme oficiale responsabile de coordonarea, punerea în aplicare, monitorizarea și evaluarea politicilor și a măsurilor, inclusiv de coordonarea colectării, analizării și diseminării datelor.

               Capitolul III prezintă obligațiile părților în ceea ce privește prevenirea acestui fenomen. În conformitate cu filozofia generală a Convenției, părțile sunt obligate să adopte o abordare multidimensională, care să cuprindă campanii de sensibilizare a opiniei publice, care să includă egalitatea de gen și problema violenței în educația formală, la toate nivelurile, prin intermediul unor materiale didactice și al unor programe de învățământ adecvate și care să extindă promovarea nonviolenței și a egalității de gen în contexte educaționale informale, în mediul sportiv, cultural și recreativ, precum și în mass-media. Părțile trebuie să se asigure că profesioniștii care se ocupă de victime și de agresori beneficiază de o formare adecvată. Trebuie, de asemenea, introduse măsuri pentru a se oferi programe de sprijin și de tratament destinate agresorilor. Sectoarele mass-media și tehnologia informațiilor trebuie încurajate să participe la elaborarea de conținut și de standarde voluntare.

               Capitolul IV stabilește principiile generale cu privire la natura informațiilor, serviciile de sprijin, protecția oferită victimelor violenței și martorilor. Acesta conține o listă de domenii în care părțile trebuie să prevadă anumite măsuri. Printre acestea se numără și disponibilitatea unor servicii de sprijin generale, cum ar fi consilierea juridică și psihologică, precum și a unor servicii specializate, cum ar fi oferirea de adăposturi, servicii de asistență gratuită accesibile în permanență prin telefon, asistență medicală și medico-legală specifică pentru victimele violenței sexuale și luarea în considerare a nevoilor copiilor care sunt martori. În plus, trebuie adoptate, pe de o parte, măsuri pentru a încuraja denunțarea violenței de către orice martor care asistă la comiterea unui act de violență sau are motive întemeiate să creadă că un astfel de act poate fi comis sau că există pericolul producerii unor noi acte de violență, iar pe de altă parte, norme privind condițiile în care profesioniștii pot raporta comiterea unor acte de violență sau faptul că există pericolul comiterii unor astfel de acte, fără a încălca obligația generală de confidențialitate.

               Capitolul V privind dreptul material identifică acele forme de violență care necesită o intervenție în materie de drept penal și le solicită părților să vizeze o serie de infracțiuni din dreptul lor penal. Printre acestea se numără violența psihologică prin amenințare sau constrângere, urmărirea
                  8
               , violența fizică, violența sexuală și violul, căsătoria forțată, mutilarea genitală a femeilor, avortul forțat și sterilizarea forțată, precum și hărțuirea sexuală. Părțile trebuie să ia măsuri pentru a se asigura că „onoarea” nu poate fi invocată ca justificare pentru niciuna dintre aceste infracțiuni. Convenția obligă părțile să incrimineze complicitatea și tentativa de comitere a infracțiunilor, precum și provocarea comiterii acestor infracțiuni de către terți, și să prevadă sancțiuni adecvate și disuasive. Sentințele definitive care au fost deja pronunțate de o altă parte pot fi luate în considerare pentru stabilirea sancțiunii. Trebuie să se prevadă introducerea unor circumstanțe agravante în ordinea juridică națională a fiecărei părți, în conformitate cu dispozițiile Convenției. De asemenea, Convenția impune părților să se asigure că victimele infracțiunilor definite beneficiază de suficiente despăgubiri civile și compensații din partea autorilor acestor acte, precum și de compensații complementare adecvate din partea statului
                  9
               . Incidentele de violență trebuie luate în considerare în cadrul procedurilor judiciare privind custodia, drepturile de vizitare și siguranța copiilor. În termeni procedurali, Convenția obligă părțile să își stabilească competența în privința actelor comise pe teritoriul lor de către unul dintre resortisanții lor sau de către o persoană care își are reședința obișnuită pe teritoriul lor și să depună eforturi pentru a stabili competența în privința infracțiunilor săvârșite împotriva unuia dintre resortisanții lor sau a unei persoane care își are reședința obișnuită pe teritoriul lor
                  10
               . În cele din urmă, părțile nu sunt autorizate să instituie proceduri alternative de soluționare extrajudiciară obligatorie a litigiilor.

               Capitolul VI abordează dreptul procedural și măsurile de protecție pe durata investigațiilor și a procedurilor judiciare. Părțile trebuie să se asigure că autoritățile de asigurare a respectării legii le oferă victimelor protecție imediată, inclusiv colectarea de probe, și efectuează evaluări ale riscului de mortalitate și ale gravității situației. Trebuie să se acorde o atenție deosebită accesului infractorilor la arme de foc. Ordinea juridică trebuie să ofere posibilitatea de a adopta în regim de urgență ordine de interdicție, de restricționare sau de protecție, fără a impune sarcini financiare sau administrative excesive asupra victimei. Ca regulă generală, infracțiunile cele mai grave nu trebuie să fie condiționate de existența unui raport sau a unei plângeri depuse de victimă
                  11
               . În prezentul capitol, Convenția stabilește o listă deschisă de măsuri menite să protejeze drepturile și interesele victimelor, inclusiv nevoile acestora în calitate de martori, în toate etapele investigațiilor și procedurilor judiciare. Printre aceste măsuri se numără, de exemplu, măsuri de protejare a victimelor împotriva actelor de intimidare și de victimizare repetată, măsuri de informare timpurie a acestora în cazul în care agresorii evadează sau sunt eliberați sau măsuri prin care să se evite, în măsura posibilului, contactul dintre victimă și agresor. Nevoile speciale ale copiilor victime și ale copiilor martori trebuie să fie luate în considerare în mod deosebit. Părțile trebuie să prevadă dreptul la asistență judiciară. În plus, termenul de prescripție trebuie interpretat în așa fel încât să se permită iniţierea eficientă a procedurilor după ce victima a atins vârsta majoratului, pentru cele mai grave infracțiuni
                  12
               .

               Capitolul VII ține seama de faptul că femeile migrante și solicitanții de azil sunt deosebit de vulnerabili la violența de gen și introduce o percepție a violenței de gen în acest context. Acesta prevede posibilitatea ca femeile victime migrante să obțină un statut de rezident autonom
                  13
               . Violența de gen trebuie să fie recunoscută ca fiind o formă de persecuție, iar evaluarea statutului de refugiat trebuie să integreze dimensiunea de gen. În plus, părțile trebuie să instituie proceduri de azil care să țină seama de dimensiunea de gen. Acest capitol se ocupă, de asemenea, de respectarea principiului nereturnării în ceea ce privește femeile care sunt victime ale violenței.

               Capitolul VIII este consacrat asigurării cooperării internaționale între părți. Părțile cooperează în ceea ce privește punerea în aplicare a Convenției și fac uz de instrumentele de cooperare regionale și internaționale relevante. Părțile trebuie să se asigure că plângerile referitoare la infracțiuni comise pe teritoriul unei alte părți se pot depune în țara de reședință a victimei. În situațiile în care există un risc imediat ca o persoană să fie supusă unor acte de violență, părțile trebuie să se informeze reciproc, astfel încât să poată fi luate măsuri de protecție. Acest capitol include obligația de a prelucra datele cu caracter personal în conformitate cu Convenția Consiliului Europei pentru protecția persoanelor cu privire la prelucrarea automată a datelor personale (nr. 108).

               Capitolul IX stabilește mecanismul de monitorizare a punerii în aplicare a Convenției. Urmează să se instituie un grup de experți independenți cu înaltă calificare, resortisanți ai părților
                  14
                (denumit în continuare „GREVIO”)
                  15
               , alcătuit din minimum 10 membri și maximum 15 membri
                  16
               . Procedura de alegere a fost definită de Comitetul de Miniștri
                  17
               . Membrii GREVIO sunt aleși de Comitetul Părților.

               Părțile transmit informații GREVIO, care poate, de asemenea, să desfășoare mai multe anchete specifice și vizite în țările vizate. GREVIO trimite proiecte de rapoarte părților, care sunt invitate să formuleze comentarii. Rapoartele finale şi concluziile se transmit părţii în cauză şi Comitetului Părţilor. Acesta din urmă poate hotărî să adopte recomandări adresate părții în cauză. GREVIO poate, de asemenea, să adopte recomandări generale. Parlamentele naționale sunt invitate să participe la activitatea de monitorizare. GREVIO funcționează în conformitate cu regulamentul său de procedură
                  18
               .

               Comitetul Părţilor este alcătuit din reprezentanţii părţilor la Convenţie. Acesta alege membrii GREVIO. Comitetul se reunește la solicitarea unei treimi dintre părți, a președintelui Comitetului Părților sau a Secretarului General al Consiliului Europei.

               Capitolul X precizează faptul că această Convenție nu afectează obligațiile care le revin părților în temeiul altor instrumente internaționale și că părțile sunt libere să încheie alte acorduri internaționale cu privire la chestiunile reglementate de Convenție, pentru a completa sau a consolida dispozițiile acesteia.

               Capitolul XI stabilește procedura de modificare a Convenției. Părțile care nu sunt membre ale Consiliului Europei sunt consultate cu privire la aceste modificări.

               Capitolul XII conține dispozițiile finale. În acest capitol se precizează faptul că această Convenție nu aduce atingere dispozițiilor mai favorabile cuprinse în dreptul intern sau internațional obligatoriu din punct de vedere juridic; capitolul conține o clauză privind soluționarea litigiilor și dispozițiile referitoare la semnare, ratificare, intrarea în vigoare și la aderarea statelor care nu sunt membre ale Consiliului Europei. Convenția este explicit deschisă spre semnare de către Uniunea Europeană [articolul 75 alineatul (1)] și este supusă ratificării, acceptării sau aprobării; instrumentele necesare urmează să fie depuse la Secretarul General al Consiliului Europei. În momentul semnării sau ratificării Convenției, atât statele, cât și UE pot preciza domeniul de aplicare teritorial. Se pot formula rezerve cu privire la un număr limitat de dispoziții, pentru o perioadă (reînnoibilă) de cinci ani.

               Convenția este completată de o anexă care stabilește privilegiile și imunitățile de care beneficiază membrii GREVIO (și alți membri ai delegațiilor) în timpul vizitelor efectuate în țările vizate în cadrul exercitării funcțiilor lor.

               1.3 Obiectivul politic al UE privind semnarea Convenției

               Abordarea pe care o propune Convenția este în deplină concordanță cu abordarea multidimensională a fenomenului violenței de gen la nivelul Uniunii și cu finalitatea măsurilor aflate în vigoare în contextul politicilor interne și externe ale UE. Semnarea Convenției ar transmite un mesaj politic puternic în ceea ce privește angajamentul UE în combaterea violenței împotriva femeilor, asigurarea coerenței între acțiunile sale interne și cele externe, complementaritatea între nivelul național și nivelul UE, precum și consolidarea credibilității și a responsabilității sale față de partenerii săi internaționali. S-ar consolida astfel și acțiunile UE care vizează violența împotriva femeilor, prin asigurarea unei mai bune coordonări la nivel intern și prin consolidarea rolului său în cadrul forurilor internaționale.

               2.ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

               2.1. Competența UE de a semna Convenția

               Statele membre rămân competente pentru părți substanțiale din Convenție și, în special, pentru cea mai mare parte a dispozițiilor de drept penal material și pentru alte dispoziții din capitolul V, în măsura în care acestea au un caracter auxiliar, în timp ce UE are competențe în ceea ce privește o parte considerabilă din dispozițiile Convenției; prin urmare, UE ar trebui să semneze Convenția împreună cu statele membre.

               Uniunea este competentă în special în ceea ce privește combaterea discriminării și egalitatea de gen, în temeiul articolului 157 din TFUE, domeniu relevant pentru capitolul I, și în ceea ce privește hărțuirea sexuală, care face obiectul articolului 40 din Convenție — în materie de încadrare în muncă și de muncă, precum și în materie de acces la bunuri și servicii și de furnizare de bunuri și servicii; Uniunea este competentă, de asemenea, în ceea ce privește legislația secundară în temeiul articolelor 82 și 84 din TFUE pentru adoptarea de măsuri prevăzute în capitolul IV și în capitolul VI, care vizează protejarea și sprijinirea victimelor și anchetarea, urmărirea penală, dreptul procedural și măsurile de protecție. În ceea ce privește exploatarea sexuală a femeilor și a copiilor, articolul 83 alineatul (1) din TFUE oferă un temei juridic pentru acțiunea Uniunii. În temeiul articolelor 78 și 79 din TFUE, UE este competentă în ceea ce privește anumite chestiuni în materie de azil și migrație, care fac obiectul capitolului VII al Convenției. Statutul de rezident al resortisanților UE care beneficiază de mobilitate și a soților/soțiilor lor resortisanți ai unor țări terțe, precum și statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung și a soților/soțiilor lor este o chestiune care ține de competența UE, în conformitate cu articolele 18, 21, 46, 50, 78 și 79 din TFUE. În ceea ce privește aspectele legate de protecția consulară [a se vedea articolul 18 alineatul (5) din Convenție], competența UE decurge din articolul 23 din TFUE. În cele din urmă, Uniunea are competență în temeiul articolelor 81 și 82 din TFUE pentru aspectele transfrontaliere în materie civilă și penală, fapt relevant pentru măsurile incluse în capitolul VIII privind cooperarea internațională
                  19
               . Acest capitol include, de asemenea, obligații privind protecția datelor, domeniu care este de competența Uniunii în conformitate cu articolul 16 din TFUE.

               Uniunea a adoptat numeroase acte legislative în cele mai multe dintre aceste domenii: hărțuirea sexuală în materie de încadrare în muncă și de muncă, precum și în materie de acces la bunuri și servicii
                  20
               , drepturile, sprijinirea și protecția victimelor criminalității în cadrul procedurilor penale, inclusiv în faza de anchetă și în cea de urmărire penală
                  21
               , azilul și migrația, precum și statutul de rezident al resortisanților țărilor terțe
                  22
               , cooperarea transfrontalieră în materie civilă și penală
                  23
               , dispozițiile de drept penal material privind protecția copiilor (care, în ceea ce privește fetele, fac obiectul Convenției)
                  24
               , dispozițiile privind serviciile media audiovizuale și protecția minorilor, interzicerea discriminării în mesajele comerciale și a incitării la ură bazată, printre altele, pe sex
                  25
               , precum și protecția datelor
                  26
               . Există, de asemenea, acte legislative ale Uniunii privind aspecte legate de cooperarea statelor membre cu privire la protecția consulară a cetățenilor UE
                  27
               .

               Obligații rezultă, de asemenea, din Convenția Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap, la care UE și statele membre sunt părți contractante
                  28
               . Prezenta Convenție prevede, la articolele 6, 7, 15 și 16, că statele participante trebuie să se asigure, în măsura competențelor de care dispun, că femeile și copiii cu handicap se bucură de drepturi egale și că persoanele cu handicap sunt protejate împotriva exploatării, violenței și abuzului.

               În măsura în care Convenția poate afecta sau modifica domeniul de aplicare al acestor norme comune, Uniunea are competență exclusivă în temeiul articolului 3 alineatul (2) din TFUE. Acest lucru se aplică, de exemplu, chestiunilor legate de statutul de rezident al resortisanților din țări terțe și al apatrizilor, inclusiv al persoanelor care beneficiază de protecție internațională, în măsura în care acest aspect este reglementat de legislația Uniunii, precum și examinării cererilor de protecție internațională și drepturilor victimelor criminalității. Chiar dacă multe dintre dispozițiile în vigoare menționate mai sus sunt norme minime, nu se poate exclude faptul că, prin prisma jurisprudenței recente, unele dintre acestea pot fi, de asemenea, afectate sau că domeniul de aplicare al acestora poate fi modificat.

               2.2. Temeiul juridic pentru prezenta propunere de decizie a Consiliului

               Potrivit jurisprudenței constante, alegerea temeiului juridic al unei măsuri a UE trebuie să se întemeieze pe elemente obiective, care pot fi supuse controlului jurisdicțional; printre acestea se numără scopul și conținutul măsurii
                  29
               . Dacă din examinarea unei măsuri a Uniunii Europene reiese faptul că aceasta servește unui scop dublu sau că are o componentă dublă și că unul dintre scopuri sau una dintre componente poate fi identificată ca principală sau predominantă, în timp ce cealaltă este doar incidentală, măsura trebuie să fie întemeiată pe un temei juridic unic, mai exact acel temei necesar scopului sau componentei principale sau predominante. În mod excepțional, dacă se stabilește că măsura urmărește mai multe obiective care sunt legate în mod indisolubil, fără ca vreunul să fie secundar și indirect în raport cu celălalt, măsura trebuie să fie întemeiată pe diferitele temeiuri juridice corespunzătoare
                  30
               .

               Temeiurile juridice din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene care sunt relevante în acest context sunt următoarele: articolul 16 (protecția datelor), articolul 19 alineatul (1) (discriminarea de gen), articolul 23 (protecția consulară pentru cetățenii unui alt stat membru), articolele 18, 21, 46 și 50 (libera circulație a cetățenilor, libera circulație a lucrătorilor și libertatea de stabilire), articolul 78 (azil, protecția subsidiară și protecția temporară), articolul 79 (imigrație), articolul 81 (cooperare judiciară în materie civilă), articolul 82 (cooperare judiciară în materie penală), articolul 83 (definiția infracțiunilor penale și a sancțiunilor la nivelul UE pentru infracțiunile deosebit de grave cu o dimensiune transfrontalieră), articolul 84 (măsuri nearmonizate de prevenire a criminalității) și articolul 157 (egalitatea de șanse și egalitatea de tratament între femei și bărbați în materie de încadrare în muncă și de muncă).

               În ansamblu, deși Convenția are mai multe componente, scopul său principal constă în prevenirea infracțiunilor săvârșite prin violență împotriva femeilor, inclusiv a violenței domestice, precum și protejarea victimelor unor astfel de infracțiuni. Prin urmare, pare a fi oportună întemeierea deciziei pe competențele Uniunii în cadrul titlului V din TFUE, în special pe articolul 82 alineatul (2) și pe articolul 84. Dispozițiile Convenției cu privire la alte chestiuni sunt auxiliare sau, de exemplu, în ceea ce privește protecția datelor, dispozițiile sunt legate de măsurile care constituie elementul principal al Convenției
                  31
               . În consecință, pentru ca UE să își exercite competențele asupra întregii Convenții, cu excepția elementelor asupra cărora nu ar avea niciun fel de competență, principalele temeiuri juridice sunt articolul 82 alineatul (2) și articolul 84 din TFUE.

               2.3 Concluzie

               Rezultă din existența competențelor interconectate conferite Uniunii și a oricărei competențe care nu este conferită Uniunii că atât statele membre, cât și Uniunea Europeană trebuie să semneze Convenția.

               2016/0063 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind semnarea, în numele Uniunii Europene, a Convenției Consiliului Europei privind prevenirea și combaterea violenței împotriva femeilor și a violenței domestice

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 82 alineatul (2) și articolul 84, coroborate cu articolul 218 alineatul (5),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Uniunea Europeană a participat, în calitate de observator, alături de statele membre, la negocierile pentru Convenția Consiliului Europei privind prevenirea și combaterea violenței împotriva femeilor și a violenței domestice (Convenția nr. 210) (denumită în continuare „Convenția”), care a fost adoptată de Comitetul de Miniștri al Consiliului Europei la 7 aprilie 2011. Convenția a fost deschisă spre semnare la 11 mai 2011.

               (2)În conformitate cu articolul 75 din Convenție, aceasta este deschisă spre semnare de către Uniunea Europeană.

               (3)Convenția creează un cadru legal cuprinzător și multidimensional de protejare a femeilor împotriva tuturor formelor de violență. Acesta are drept scop prevenirea, urmărirea penală și eliminarea violenței împotriva femeilor și a fetelor și a violenței domestice. Convenția prevede o gamă largă de măsuri, de la colectarea datelor și sensibilizare la măsuri juridice privind incriminarea a diferite forme de violență împotriva femeilor. Aceasta include măsuri de protecție a victimelor și furnizarea de servicii de sprijin și abordează problema violenței de gen în contextul azilului și migrației. Convenția instituie un mecanism de monitorizare specific care le permite părților să asigure punerea în aplicare eficace a dispozițiilor sale.

               (4)Semnarea Convenției în numele Uniunii contribuie la realizarea egalității între femei și bărbați în toate domeniile, ceea ce constituie un obiectiv fundamental și o valoare fundamentală a Uniunii Europene, pe care aceasta trebuie să o respecte în toate activitățile sale în conformitate cu articolele 2 și 3 din Tratatul privind Uniunea Europeană, cu articolul 8 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și cu articolul 23 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Violența împotriva femeilor este o încălcare a drepturilor omului și o formă extremă de discriminare, înrădăcinată în inegalitățile dintre femei și bărbați, care contribuie la menținerea și amplificarea acestor inegalități. Angajându-se să pună în aplicare Convenția, Uniunea își confirmă angajamentul de a combate violența împotriva femeilor pe teritoriul său și la nivel mondial și își consolidează acțiunea politică actuală și cadrul juridic substanțial existent în domeniul dreptului procedural penal care prezintă o relevanță deosebită pentru femei și fete.

               (5)În timp ce statele membre își păstrează competența în ceea ce privește incriminarea mai multor forme de comportament violent împotriva femeilor în dreptul lor penal material național, astfel cum se prevede în Convenție, Uniunea are competență pentru cea mai mare parte a dispozițiilor Convenției și a adoptat un set cuprinzător de norme în aceste domenii. Mai precis, Uniunea a adoptat norme privind drepturile victimelor criminalității, în special Directiva 2012/29/UE a Parlamentului European și a Consiliului
                  32
               . Convenția abordează, de asemenea, nevoile migranților femei și ale persoanelor care solicită azil sau protecție complementară și subsidiară prin impunerea unei perspective de gen în aceste domenii, în care există deja un cadru legislativ cuprinzător al UE.

               (6)Uniunea are competență exclusivă în măsura în care Convenția ar putea aduce atingere normelor comune sau ar putea modifica domeniul de aplicare al acestora.

               (7)Regatul Unit și Irlanda au obligații în temeiul Directivei 2012/29/UE și, în consecință, iau parte la adoptarea prezentei decizii.

               (8)În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               (9)Prin urmare, Convenția ar trebui semnată în numele Uniunii, sub rezerva încheierii sale la o dată ulterioară,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Semnarea Convenției Consiliului Europei privind prevenirea și combaterea violenței împotriva femeilor și a violenței domestice se aprobă în numele Uniunii Europene, sub rezerva încheierii Convenției menționate.

               Textul Convenției care urmează să fie semnată este anexat la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Secretariatul General al Consiliului stabilește instrumentul prin care se acordă puteri depline în vederea semnării Convenției, sub rezerva încheierii acesteia, persoanei (persoanelor) indicate de Comisie.

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)
                  Decizia Consiliului din 26 noiembrie 2009 privind încheierea de către Comunitatea Europeană a Convenției Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap (2010/48/CE), JO L 23, 27.1.2010, p. 35-36.

                     (2)
                  Observațiile finale cu privire la raportul inițial al Uniunii Europene, CRPD/C/EU/CO/1, 4.9.2015,

                     http://tbinternet.ohchr.org/_layouts/treatybodyexternal/Download.aspx?symbolno=CRPD%2fC%2fEU%2fCO%2f1&Lang=en

                     (3)

                     http://www.consilium.europa.eu/ro/press/press-releases/2015/05/26-fac-dev-council-conclusions-gender-development/

                   Concluziile Consiliului, Planul de acțiune pentru egalitatea de gen 2016-2020,

                     http://www.consilium.europa.eu/ro/press/press-releases/2015/10/26-fac-conclusions-gender-development/

                  ; Concluziile Consiliului privind planul de acțiune privind drepturile omului și democrația 2015-2019

                     http://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-10897-2015-INIT/ro/pdf

                  ; Orientări ale UE privind violența împotriva femeilor și a fetelor și combaterea tuturor formelor de discriminare la adresa acestora,

                     http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cmsUpload/16173cor.en08.pdf

                     (4)
                  A se vedea, de exemplu, COM(2010) 491 final, Comunicare a Comisiei - Strategie pentru egalitatea între femei și bărbați 2010-2015 (

                     http://eur-lex.europa.eu/legal-content/RO/TXT/HTML/?uri=CELEX:52010DC0491&from=EN

                  ); Concluziile Consiliului din 8 martie 2010 privind eradicarea violenței împotriva femeilor în Uniunea Europeană,

                     https://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/lsa/113226.pdf

                  ; Document de lucru al serviciilor Comisiei intitulat „Angajamentul strategic pentru egalitatea de gen 2016-2019”, SWD (2015) 278 final

                     http://ec.europa.eu/justice/gender-equality/files/documents/151203_strategic_engagement_en.pdf

                     (5)

                     http://fra.europa.eu/en/publication/2014/violence-against-women-eu-wide-survey-main-results-report

                     (6)
                  Estimarea costurilor violenței de gen în Uniunea Europeană: Raport, 5.12.2014,

                     http://eige.europa.eu/node/393

                     (7)
                  A se vedea raportul explicativ al Convenției,

                     https://rm.coe.int/CoERMPublicCommonSearchServices/DisplayDCTMContent?documentId=09000016800d383a

                     (8)
                  Părțile sunt libere să prevadă numai sancțiuni de natură extrapenală pentru violența psihologică și pentru urmărire [a se vedea articolul 78 alineatul (3)].

                     (9)
                  Părțile pot formula o rezervă în ceea ce privește această obligație [a se vedea articolul 78 alineatul (2)].

                     (10)
                  Se pot formula rezerve cu privire la mai multe aspecte ale dispoziției respective (a se vedea articolul 44).

                     (11)
                  Părțile pot totuși să formuleze o rezervă în ceea ce privește infracțiunile minore de violență fizică, a se vedea articolul 78 alineatul (2).

                     (12)
                  Părțile pot formula rezerve pentru următoarele infracțiuni: căsătorie forțată, mutilare genitală a femeilor, avortul forțat sau sterilizarea forțată. Actele de violență sexuală, printre care se numără și violul, nu pot fi exceptate prin formularea unei astfel de rezerve.

                     (13)
                  Părțile pot formula o rezervă în ceea ce privește articolul 59, referitor la statutul de rezident [a se vedea articolul 78 alineatul (2)].

                     (14)
                  În GREVIO nu pot exista doi membri resortisanți ai aceleiași părți.

                     (15)
                  Grupul de experţi în intervenţia contra violenţei împotriva femeilor şi a violenţei domestice.

                     (16)
                  Acești cinci membri suplimentari vor fi numiți după cea de a 25-a ratificare.

                     (17)
                  Rezoluția CM/Res(2014)43 privind normele referitoare la procedura de alegere a membrilor grupului de experți în intervenţia contra violenţei împotriva femeilor şi a violenţei domestice (GREVIO), 19.11.2014,

                     https://wcd.coe.int/ViewDoc.jsp?Ref=CM/Res%282014 %2943&Language=lanFrench&Ver=original&Site=COE&BackColorInternet=DBDCF2&BackColorIntranet=FDC864&BackColorLogged=FDC864

                     (18)
                  Adoptat de GREVIO la prima sa reuniune, care a avut loc în perioada 21-23.9.2015.

                     https://rm.coe.int/CoERMPublicCommonSearchServices/DisplayDCTMContent?documentId=090000168048358b

                     (19)
                  A se vedea, de exemplu, punctul 329 din raportul explicativ al Convenției, care prevede faptul că articolul 62 alineatul (2) din Convenție se bazează pe Decizia-cadru 2001/220/JAI a Consiliului din 15 martie 2001 privind statutul victimelor în cadrul procedurilor penale (JO L 82, 22.3.2001, p. 1).

                     (20)
                  Directiva 2004/113/CE din 13 decembrie 2004 de aplicare a principiului egalității de tratament între femei și bărbați privind accesul la bunuri și servicii și furnizarea de bunuri și servicii, JO L 372, 21.12.2004, p. 37; Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă, JO L 204, 26.7.2006, p. 23; Directiva 2010/41/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 iulie 2010 privind aplicarea principiului egalității de tratament între bărbații și femeile care desfășoară o activitate independentă, JO L 180, 15.7.2010, p. 1.

                     (21)
                  Directiva 2012/29/UE de stabilire a unor norme minime privind drepturile, sprijinirea și protecția victimelor criminalității, JO L 315, 14.11.2012, p. 57.

                     (22)
                  Legislația secundară relevantă include Directiva 2004/81/CE privind permisul de ședere eliberat resortisanților țărilor terțe care sunt victime ale traficului de persoane, JO L 261, 6.8.2004, p. 19; Directiva 2003/86/CE a Consiliului privind dreptul la reîntregirea familiei, JO L 251, 3.10.2003, p. 12; Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală, JO L 348, 24.12.2008, p. 98; Directiva 2009/52/CE de stabilire a standardelor minime privind sancțiunile și măsurile la adresa angajatorilor de resortisanți din țări terțe aflați în situație de ședere ilegală, JO L 168, 30.6.2009, p. 24; Directiva 2011/95/UE privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate, JO L 337, 20.12.2011, p. 9; Directiva 2013/33/UE de stabilire a standardelor pentru primirea solicitanților de protecție internațională (reformare), JO L 180, 29.6.2013, p. 96); Directiva 2013/32/UE privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale, JO L 180, p. 60; a se vedea, de asemenea, Directiva 2004/38/CE privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, JO L 158, 30.4.2004, p.77 și Directiva 2003/109/CE a Consiliului privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung, JO L 16, 23.1.2004, p. 44.

                     (23)
                  Regulamentul (UE) nr. 606/2013 privind recunoașterea reciprocă a măsurilor de protecție în materie civilă, JO L 181, 29.6.2013, p. 4; Directiva 2003/8/CE a Consiliului de îmbunătățire a accesului la justiție în litigiile transfrontaliere prin stabilirea unor norme minime comune privind asistența judiciară acordată în astfel de litigii, JO L 26, 31.1.2003, p. 41; Directiva 2004/80/CE privind despăgubirea victimelor infracționalității, JO L 261, 6.8.2004, p. 15; Decizia-cadru 2008/947/JAI a Consiliului privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce în cazul hotărârilor judecătorești și al deciziilor de probațiune în vederea supravegherii măsurilor de probațiune și a sancțiunilor alternative, JO L 337, 16.12.2008, p. 102; Directiva 2011/99/UE a Consiliului privind ordinul european de protecție, JO L 338, 21.12.2011, p. 2; Decizia-cadru 2009/315/JAI a Consiliului privind organizarea și conținutul schimbului de informații extrase din cazierele judiciare între statele membre, JO L 93, 7.4.2009, p. 23; Decizia 2009/316/JAI a Consiliului de instituire a Sistemului european de informații cu privire la cazierele judiciare (ECRIS) în aplicarea articolului 11 din Decizia-cadru 2009/315/JAI, JO L 93, 7.4.2009, p. 33; Decizia-cadru 2008/675/JAI a Consiliului privind luarea în considerare a condamnărilor în statele membre ale Uniunii Europene în cadrul unui nou proces penal, JO L 220, 15.8.2008, p. 32.

                     (24)
                  Directiva 2011/93/UE a Parlamentului European și a Consiliului privind combaterea abuzului sexual asupra copiilor, a exploatării sexuale a copiilor și a pornografiei infantile, JO L 335, 17.12.2011, p. 1.

                     (25)
                  Directiva 2010/13/UE (Directiva serviciilor mass-media audiovizuale), JO L 95, 15.4.2010, p. 1.

                     (26)
                  Directiva nr. 95/46/CE privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date, JO L 281, 23.11.1995, p. 31; Decizia-cadru 2008/977/JAI a Consiliului privind protecția datelor cu caracter personal prelucrate în cadrul cooperării polițienești și judiciare în materie penală, JO L 350, 30.12.2008, p. 60.

                     (27)
                  Directiva (UE) 2015/637 a Consiliului privind măsurile de coordonare și cooperare pentru facilitarea protecției consulare a cetățenilor nereprezentați ai Uniunii în țările terțe, JO L 106, 24.4.2015, p. 1.

                     (28)
                  Decizia Consiliului din 26 noiembrie 2009 privind încheierea de către Comunitatea Europeană a Convenției Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap (2010/48/CE), JO L 23, 27.1.2010, p. 35.

                     (29)
                  C-377/12, Comisia/Consiliul, punctul 34.

                     (30)
                  Ibidem, punctul 34.

                     (31)
                  Faptul că un element este auxiliar nu înseamnă neapărat că Uniunea nu are o competență exclusivă asupra acestui element. Temeiul juridic al normelor Uniunii, este, în sine, lipsit de relevanță pentru a stabili dacă un acord internațional aduce atingere normelor Uniunii: temeiul juridic al legislației interne se stabilește în funcție de principala sa componentă, în timp ce norma care ar putea fi afectată poate fi doar o componentă secundară a legislației respective. Competența exclusivă a Uniunii vizează, în principal, menținerea eficacității dreptului Uniunii și buna funcționare a sistemelor instituite prin aceste norme, independent de eventualele limite prevăzute de o dispoziție a tratatului pe care se bazează instituțiile pentru adoptarea unor astfel de norme (Avizul 1/03, UE:C:2006:81, punctul 131).

                     (32)
                  Directiva 2012/29/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2012 de stabilire a unor norme minime privind drepturile, sprijinirea și protecția victimelor criminalității și de înlocuire a Deciziei-cadru 2001/220/JAI a Consiliului (JO L 315, 14.11.2012, p. 57).

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 4.3.2016
            COM(2016) 111 final
            ANEXĂ
            CONVENŢIA CONSILIULUI EUROPEI PRIVIND PREVENIREA ŞI COMBATEREA VIOLENŢEI ÎMPOTRIVA FEMEILOR ŞI A VIOLENŢEI DOMESTICE
            care însoțește
            Propunerea de decizie a Consiliului
            privind semnarea, în numele Uniunii Europene, a Convenţiei Consiliului Europei privind prevenirea şi combaterea violenţei împotriva femeilor şi a violenţei domestice

                     Seria tratatelor Consiliului Europei - Nr. 210

               Convenţia Consiliului Europei

               privind prevenirea şi combaterea

               violenţei împotriva femeilor

               şi a violenţei domestice

               Istanbul, 11.V.2011

               Preambul

               Statele membre ale Consiliului Europei şi ceilalţi semnatari ai prezentei,

               Reamintind Convenţia pentru Apărarea Drepturilor Omului şi a Libertăţilor Fundamentale (STE Nr. 5, 1950) şi Protocoalele sale, Carta Socială Europeană (STE Nr. 35, 1961, revizuită în 1996, STE Nr. 163), Convenţia Consiliului Europei privind Lupta împotriva Traficului de Fiinţe Umane (CETS Nr. 197, 2005) şi Convenţia Consiliului Europei pentru Protecţia Copiilor împotriva Exploatării Sexuale şi a Abuzului Sexual (CETS Nr. 201, 2007);

               Reamintind următoarele recomandări ale Comitetului de Miniştri adresate Statelor membre ale Consiliului Europei: Recomandarea Rec(2002)5 privind protecţia femeilor împotriva violenţei, Recomandarea CM/Rec(2007)17 privind standardele şi mecanismele de asigurare a egalităţii de gen, Recomandarea CM/Rec(2010)10 privind rolul femeilor şi al bărbaţilor în prevenirea şi soluţionarea conflictelor şi în construirea păcii, şi alte recomandări relevante;

               Luând în calcul volumul în creştere al jurisprudenţei Curţii Europene a Drepturilor Omului, care stabileşte standarde importante în domeniul violenţei împotriva femeilor;

               Considerând Pactul Internaţional cu privire la Drepturile Civile şi Politice (1966), Pactul Internaţional cu privire la Drepturile Economice, Sociale şi Culturale (1966), Convenţia Naţiunilor Unite privind Eliminarea Tuturor Formelor de Discriminare Împotriva Femeilor (“CEDAW”, 1979) şi Protocolul său Opţional (1999), precum şi Recomandarea Generală Nr. 19 a Comitetului CEDAW privind violenţa împotriva femeilor, Convenţia Naţiunilor Unite cu privire la Drepturile Copilului (1989) şi Protocoalele sale Opţionale (2000) şi Convenţia Naţiunilor Unite cu privire la Drepturile Persoanelor cu Dizabilităţi (2006);

               Considerând Statutul de la Roma al Curţii Penale Internaţionale (2002);

               Reamintind principiile de bază ale legislaţiei umanitare internaţionale şi, în special, Convenţia de la Geneva (IV) referitoare la Protecţia Persoanelor Civile în Timp de Război (1949) şi Protocoalele Adiţionale I şi II (1977) la aceasta;

               Condamnând toate formele de violenţă împotriva femeilor şi violenţa domestică;

               Recunoscând faptul că realizarea egalităţii de drept şi de fapt între femei şi bărbaţi este un element-cheie în prevenirea violenţei împotriva femeilor;

               Recunoscând faptul că violenţa împotriva femeilor este o manifestare a relaţiilor istoric inegale de putere dintre femei şi bărbaţi, care au condus la dominarea asupra, şi la discriminarea împotriva, femeilor de către bărbaţi şi la împiedicarea avansării depline a femeilor;

               Recunoscând natura structurală a violenţei împotriva femeilor drept violenţă de gen şi faptul că violenţa împotriva femeilor este unul din mecanismele sociale cruciale, prin care femeile sunt forţate într-o poziţie subordonată comparativ cu bărbaţii;

               Recunoscând, cu gravă îngrijorare, faptul că femeile şi fetele sunt deseori expuse unor forme grave de violenţă, cum ar fi violenţa domestică, hărţuirea sexuală, violul, căsătoria forţată, crimele comise în numele aşa-numitei “onoare” şi mutilarea genitală, care constituie o încălcare gravă a drepturilor omului ale femeilor şi ale fetelor şi un obstacol major în realizarea egalităţii dintre femei şi bărbaţi;

               Recunoscând încălcarea curentă a drepturilor omului în timpul conflictelor armate, care afectează populaţia civilă, în special femeile, sub forma violului şi a violenţei sexuale larg răspândite sau sistematice şi potenţialul unei violenţe de gen crescute atât în timpul cât şi după conflicte;

               Recunoscând faptul că femeile şi fetele sunt expuse unui risc mai mare de violenţă de gen decât bărbaţii;

               Recunoscând faptul că violenţa domestică afectează femeile în mod disproporţionat şi faptul că şi bărbaţii pot fi victime ale violenţei domestice;

               Recunoscând faptul că copiii sunt victime ale violenţei domestice, inclusiv în calitate de martori ai violenţei în familie;

               Aspirând la crearea unei Europe fără violenţă împotriva femeilor şi fără violenţă domestică,

               Au convenit după cum urmează:

               Capitolul I – Obiective, definiţii, egalitate şi nediscriminare, obligaţii generale

               Articolul 1 – Obiectivele Convenţiei

               1   Obiectivele prezentei Convenţii sunt acelea de a:

               a
                     proteja femeile împotriva tuturor formelor de violenţă şi de a preveni, de a urmări în justiţie şi de a elimina violenţa împotriva femeilor şi violenţa domestică;

               b
                     contribui la eliminarea tuturor formelor de discriminare împotriva femeilor şi de a promova egalitatea substanţială între femei şi bărbaţi, inclusiv prin împuternicirea femeilor;

               c
                     proiecta un cadru cuprinzător, politici şi măsuri pentru protecţia şi asistenţa tuturor victimelor violenţei împotriva femeilor şi a violenţei domestice;

               d
                     promova cooperarea internaţională în vederea eliminării violenţei împotriva femeilor şi violenţa domestică;

               e
                     furniza sprijin şi asistenţă organizaţiilor şi agenţiilor guvernamentale de aplicare a legii pentru a coopera în mod eficient în vederea adoptării unei abordări integrate pentru eliminarea violenţei împotriva femeilor şi a violenţei domestice.

               2   În vederea asigurării implementării efective a dispoziţiilor sale de către Părţi, prezenta Convenţie stabileşte un mecanism de monitorizare specific.

               Articolul 2 – Sfera de aplicare a Convenţiei

               1   Prezenta Convenţie se va aplica tuturor formelor de violenţă împotriva femeilor, inclusiv violenţa domestică, care afectează femeile în mod disproporţionat.

               2   Părţile sunt încurajate să aplice prezenta Convenţie tuturor victimelor violenţei domestice. Părţile vor acorda o atenţie specială femeilor victime ale violenţei de gen în implementarea dispoziţiilor prezentei Convenţii.

               3   Prezenta Convenţie se va aplica pe timp de pace şi în situaţii de conflict armat.

               Articolul 3 – Definiţii

               În scopul prezentei Convenţii:

               a
                     “violenţa împotriva femeilor” este înţeleasă drept o încălcare a drepturilor omului şi o formă de discriminare împotriva femeilor şi va însemna toate acţiunile de violenţă de gen care rezultă în, sau care sunt probabile a rezulta în, vătămarea sau suferinţa fizică, sexuală, psihologică sau economică cauzată femeilor, inclusiv ameninţările cu asemenea acţiuni, coerciţia sau privarea arbitrară de libertate, indiferent dacă survine în public sau în viaţa privată;

               b
                     “violenţa domestică” va însemna toate acţiunile de violenţă fizică, sexuală, psihologică sau economică, care survin în familie sau în unitatea domestică sau între foştii sau actualii soţi sau parteneri, indiferent dacă agresorul împarte sau a împărţit acelaşi domiciliu cu victima;

               c
                     “gen” va însemna rolurile, comportamentele, activităţile şi atributele construite social, pe care o societate dată le consideră adecvate pentru femei şi bărbaţi;

               d
                     “violenţa de gen împotriva femeilor” va însemna violenţa care este direcţionată împotriva unei femei pentru că ea este o femeie sau care afectează femeile în mod disproporţionat;

               e
                     “victimă” va însemna orice persoană fizică, care este supusă comportamentului specificat la punctele a şi b;

               f
                     “femeile” includ fetele cu vârsta până în 18 ani.

               Articolul 4 – Drepturi fundamentale, egalitate şi nediscriminare

               1
                      Părţile vor lua măsurile legislative şi alte măsuri necesare pentru a promova şi proteja dreptul tuturor, în special al femeilor, de a trăi fără violenţă atât în sfera publică, cât şi în cea privată.

               2
                      Părţile condamnă toate formele de discriminare împotriva femeilor şi iau, fără întârziere, măsurile legislative şi alte măsuri necesare pentru a o preveni, în special prin:

               –   încorporarea în constituţiile lor naţionale sau în altă legislaţie corespunzătoare a principiului egalităţii între femei şi bărbaţi şi asigurând realizarea practică a acestui principiu;

               –   interzicerea discriminării împotriva femeilor, inclusiv prin utilizarea sancţiunilor, acolo unde este cazul;

               –   abrogarea legilor şi a practicilor care discriminează împotriva femeilor.

               3
                     Implementarea dispoziţiilor prezentei Convenţii de către Părţi, în special măsurile de protejare a drepturilor victimelor, vor fi asigurate fără discriminare din orice motiv, cum ar fi sexul, genul, rasa, culoarea, limba, religia, politic sau altă opinie, origine naţională sau socială, asocierea cu o minoritate naţională, proprietatea, naşterea, orientarea sexuală, identitatea de gen, vârsta, starea sănătăţii, dizabilitatea, starea civilă, statutul de emigrant sau de refugiat, sau alt statut.

               4
                     Măsuri speciale, care sunt necesare pentru a preveni sau proteja femeile de violenţa de gen nu vor fi considerate discriminare în termenii prezentei Convenţii.

               Articolul 5 – Obligaţiile statului şi diligenţa cuvenită

               1
                     Părţile se vor abţine de la a se angaja în orice act de violenţă împotriva femeilor şi se vor asigura că autorităţile, funcţionarii, reprezentanţii, instituţiile statului şi alţi actori care acţionează în numele Statului acţionează în conformitate cu această obligaţie.

               2
                     Părţile vor lua măsurile legislative şi alte măsuri necesare pentru a exercita diligenţa cuvenită pentru a preveni, investiga, pedepsi şi a furniza despăgubiri pentru actele de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii, care sunt săvârşite de actori non-statali.

               Articolul 6 – Politici sensibile la dimensiunea de gen

               Părţile se vor angaja să includă o perspectivă de gen în implementarea şi evaluarea impactului dispoziţiilor prezentei Convenţii şi pentru a promova şi implementa în mod eficace politicile egalităţii între femei şi bărbaţi şi împuternicirea femeilor.

               Capitolul II – Politici integrate şi colectarea datelor

               Articolul 7 – Politici cuprinzătoare şi coordonate

               1
                     Părţile vor lua măsurile legislative şi alte măsuri necesare pentru a adopta şi implementa politici eficace, cuprinzătoare şi coordonate la nivel de Stat, cuprinzând toate măsurile relevante pentru a preveni şi combate toate formele de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii şi pentru a oferi un răspuns holistic la violenţa împotriva femeilor.

               2
                     Părţile se vor asigura că politicile la care s-a făcut referire în alineatul 1 pun drepturile victimei în centrul tuturor măsurilor şi că sunt implementate pe calea cooperării eficace între toate agenţiile, instituţiile şi organizaţiile relevante.

               3
                     Măsurile luate în conformitate cu prezentul articol vor implica, acolo unde este cazul, toţi actorii relevanţi, precum agenţiile guvernamentale, parlamentele şi autorităţile naţionale, regionale şi locale, instituţiile naţionale pentru drepturile omului şi organizaţiile societăţii civile.

               Articolul 8 – Resurse financiare

               Părţile vor aloca resursele financiare şi umane corespunzătoare pentru implementarea adecvată a politicilor, măsurilor şi programelor integrate pentru prevenirea şi combaterea tuturor formelor de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii, inclusiv acelea desfăşurate de organizaţiile neguvernamentale şi de societatea civilă.

               Articolul 9 – Organizaţiile neguvernamentale şi societatea civilă

               Părţile vor recunoaşte, încuraja şi sprijini, la toate nivelele, activitatea organizaţiilor neguvernamentale relevante şi a societăţii civile active în combaterea violenţei împotriva femeilor şi vor stabili cooperarea eficace cu aceste organizaţii.

               Articolul 10 – Organismul coordonator

               1
                     Părţile vor desemna sau vor înfiinţa unul sau mai multe organisme oficiale, responsabile de coordonarea, implementarea, monitorizarea şi evaluarea politicilor şi a măsurilor de prevenire şi combatere a tuturor formelor de violenţă acoperite de prezenta Convenţie. Aceste organisme vor coordona colectarea de date, la care se face referire în Articolul 11, vor analiza şi vor disemina rezultatele sale.

               2
                     Părţile se vor asigura că organismele desemnate sau înfiinţate conform prezentului articol primesc informaţii de natură generală privind măsurile luate potrivit Capitolului VIII.

               3
                     Părţile se vor asigura că organismele desemnate sau înfiinţate conform prezentului articol vor avea capacitatea de a comunica direct şi de a promova relaţiile cu omologii lor din alte Părţi.

               Articolul 11 – Colectarea datelor şi cercetarea

               1   În scopul implementării prezentei Convenţii, Părţile se vor angaja să:

               a
                     colecteze date statistice relevante dezagregate la intervale regulate privind cazurile din toate formele de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii;

               b
                     sprijine cercetarea în domeniul tuturor formelor de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii în vederea studierii cauzelor şi a efectelor lor, a ratelor de incidenţă şi de condamnare, precum şi eficacitatea măsurilor luate pentru a implementa prezenta Convenţie.

               2
                     Părţile se vor strădui să efectueze studii pe bază de populaţie la intervale regulate pentru a evalua prevalenţa şi tendinţele tuturor formelor de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii.

               3
                     Părţile vor furniza grupului de experţi, prevăzute la articolul 66 din prezenta Convenţie, informaţiile colectate în conformitate cu prezentul articol pentru a stimula cooperarea internaţională şi pentru a permite analiza comparativă internaţională.

               4
                     Părţile se vor asigura că informaţiile colectate potrivit prezentului articol sunt disponibile publicului.

               Capitolul III – Prevenire

               Articolul 12 – Obligaţii generale

               1Părţile vor lua măsurile necesare pentru a promova schimbările în modelele sociale şi culturale de comportament al femeilor şi bărbaţilor, în vederea eradicării prejudecăţilor, obiceiurilor, tradiţiilor şi a altor practici, care sunt bazate pe ideea inferiorităţii femeilor sau pe roluri stereotipe pentru femei şi bărbaţi.

               2Părţile vor lua măsurile legislative şi alte măsuri necesare pentru a preveni toate formele de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii de orice persoană fizică sau juridică.

               3Toate măsurile adoptate potrivit acestui capitol vor lua în calcul şi vor adresa nevoile specifice ale persoanelor devenite vulnerabile prin circumstanţe speciale şi vor plasa drepturile omului ale tuturor victimelor în centrul lor.

               4Părţile vor lua măsurile necesare pentru a încuraja toţi membrii societăţii, în special bărbaţii şi băieţii, să contribuie activ la prevenirea tuturor formelor de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii.

               5Părţile se vor asigura că obiceiul, cultura, religia, tradiţia sau aşa-numita “onoare” nu vor fi considerate drept justificare pentru orice acte de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii.

               6Părţile vor lua măsurile necesare pentru a promova programele şi activităţile pentru împuternicirea femeilor.

               Articolul 13 – Creşterea gradului de conştientizare

               1Părţile vor promova sau vor efectua, pe o bază regulată şi la toate nivelele, campanii sau programe de creştere a gradului de conştientizare, inclusiv în cooperare cu instituţiile naţionale din domeniul drepturilor omului şi cu organismele din domeniul egalităţii, cu societatea civilă şi cu organizaţiile neguvernamentale, în special cu organizaţiile de femei, acolo unde este cazul, pentru a mări gradul de conştientizare şi de înţelegere în rândul publicului general a diferitelor manifestări ale tuturor formelor de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii, a consecinţelor lor asupra copiilor şi a nevoii de a preveni această violenţă.

               2Părţile vor asigura larga diseminare în rândul publicului general a informaţiilor cu privire la măsurile disponibile pentru a preveni actele de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii.

               Articolul 14 – Educaţie

               1Părţile vor face, acolo unde este cazul, demersurile necesare pentru a include material didactic pe probleme cum ar fi egalitatea între femei şi bărbaţi, rolurile de gen ne-stereotipe, respectul reciproc, rezolvarea non-violentă a conflictelor în relaţiile interpersonale, violenţa de gen împotriva femeilor şi dreptul la integritate personală, adaptate capacităţii în evoluţie a elevilor, în curriculumul formal şi la toate nivelele de educaţie.

               2Părţile vor face demersurile necesare pentru a promova principiile la care s-a făcut referire în alineatul 1 în stabilimentele educaţionale informale, precum şi în stabilimentele sportive, culturale şi recreative şi în mass media.

               Articolul 15 – Formarea profesioniştilor

               1Părţile vor furniza sau vor consolida formarea adecvată pentru profesioniştii relevanţi, care se ocupă de victimele sau de autorii tuturor actelor de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii, în domeniul prevenirii şi al identificării acestei violenţe, al egalităţii între femei şi bărbaţi, al nevoilor şi drepturilor victimelor, precum şi privind modul de prevenire a victimizării secundare.

               2Părţile vor încuraja ca formarea la care se face referire în alineatul 1 să includă pregătirea în domeniul cooperării coordonate multi-agenţii pentru a permite o prelucrare cuprinzătoare şi adecvată a trimiterilor în cazurile de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii.

               Articolul 16 – Intervenţia preventivă şi programele de tratament

               1Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a iniţia sau sprijini programe destinate învăţării autorilor violenţei domestice să adopte un comportament non-violent în relaţiile interpersonale, în vederea prevenirii violenţei ulterioare şi a modificării modelelor comportamentale violente.

               2Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a iniţia sau sprijini programe destinate împiedicării agresorilor, în special a infractorilor sexuali, de a recidiva.

               3În luarea măsurilor menţionate în alineatele 1 şi 2, Părţile se vor asigura de faptul că siguranţa victimelor, sprijinul acordat victimelor şi drepturile omului ale victimelor sunt principala preocupare şi faptul că, acolo unde este cazul, aceste programe sunt iniţiate şi implementate în strânsă cooperare cu serviciile de asistenţă de specialitate pentru victime.

               Articolul 17 – Participarea sectorului privat şi a mass media

               1Părţile vor încuraja sectorul privat, sectorul tehnologiei informaţiei şi a comunicaţiilor şi mass media, cu respectul cuvenit pentru libertatea de exprimare şi independenţa lor, de a participa la elaborarea şi implementarea politicilor şi la stabilirea directivelor şi a standardelor de auto-reglementare pentru a preveni violenţa împotriva femeilor şi a creşte respectul pentru demnitatea lor.

               2Părţile vor dezvolta şi vor promova, în cooperare cu actorii din sectorul privat, abilităţi în rândul copiilor, al părinţilor şi educatorilor privind modul în care să trateze mediul informaţiilor şi al comunicaţiilor, care oferă acces la conţinut degradant de o natură sexuală sau violentă, ce ar putea fi dăunător.

               Capitolul IV – Protecţie şi sprijin

               Articolul 18 – Obligaţii generale

               1Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a proteja toate victimele de orice acte de violenţă ulterioare.

               2Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare, în conformitate cu legislaţia internă, pentru a asigura faptul că există mecanisme adecvate pentru a prevedea o cooperare eficace între toate agenţiile relevante ale statului, inclusiv sistemul judiciar, procurori, agenţiile guvernamentale de aplicare a legii, autorităţile locale şi regionale, precum şi organizaţiile neguvernamentale şi alte organizaţii şi entităţi relevante în domeniul protejării şi sprijinirii victimelor şi martorilor tuturor formelor de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii, inclusiv prin trimiterea către servicii generale şi specializate de sprijin, enunţate la Articolele 20 şi 22 al prezentei Convenţii.

               3Părţile se vor asigura că măsurile luate în conformitate cu prezentul capitol vor:

               fi bazate pe o înţelegere de gen a violenţei împotriva femeilor şi a violenţei domestice şi se vor concentra pe drepturile omului şi pe siguranţa victimei;

               fi bazate pe o abordare integrată, care ia în considerare relaţia dintre victime, agresori, copii şi mediul lor social mai larg;

               viza evitarea victimizării secundare;

               viza împuternicirea şi independenţa economică a femeilor victime ale violenţei;

               permite, acolo unde este cazul, ca o gamă de servicii de protecţie şi sprijin să fie localizate în aceleaşi spaţii;

               adresa nevoile specifice ale persoanelor vulnerabile, inclusiv victimele-copii, şi că vor fi puse la dispoziţia acestora.

               4Prestarea serviciilor nu va depinde de consimţirea victimei de a depune plângere sau mărturie împotriva oricărui agresor.

               5Părţile vor lua măsurile corespunzătoare pentru a furniza protecţia consulară şi de altă natură şi sprijin cetăţenilor lor şi altor victime îndreptăţite la o asemenea protecţie, în conformitate cu obligaţiile lor conform legislaţiei internaţionale.

               Articolul 19 – Informare

               Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că victimele primesc informaţii adecvate şi în timp util privind serviciile de sprijin şi măsurile legale disponibile într-o limbă pe care o înţeleg.

               Articolul 20 – Servicii de asistenţă generală

               1Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că victimele au acces la servicii care facilitează recuperarea lor în urma violenţei. Aceste măsuri ar trebui să includă, atunci când este necesar, servicii precum consilierea juridică şi psihologică, asistenţa financiară, găzduirea, educaţia, formarea şi asistenţa în găsirea unui loc de muncă.

               2Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că victimele au acces la servicii medicale şi sociale şi faptul că serviciile au alocate resurse adecvate şi că profesioniştii sunt formaţi să asiste victimele şi să le trimită către serviciile corespunzătoare.

               Articolul 21 – Asistenţă în plângerile individuale/colective

               Părţile se vor asigura că victimele au informaţii cu privire la şi acces la mecanismele regionale şi internaţionale aplicabile de depunere a plângerilor individuale/colective. Părţile vor promova furnizarea unei asistenţe sensibile şi bine informate victimelor în depunerea oricărei asemenea plângeri.

               Articolul 22 – Servicii specializate de asistenţă

               1
                      Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a furniza sau a asigura, într-o distribuţie geografică adecvată, servicii specializate de asistenţă oricărei victime supuse oricărui act de violenţă acoperit de sfera de aplicare a prezentei Convenţii.

               2
                      Părţile vor furniza sau vor asigura servicii specializate de asistenţă a femeilor tuturor femeilor victime ale violenţei şi copiilor lor.

               Articolul 23 – Adăposturi

               Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a prevedea înfiinţarea unor adăposturi corespunzătoare, uşor accesibile, în număr suficient pentru a furniza o cazare sigură şi pentru a ajunge într-o manieră proactivă la victime, în special la femei şi la copiii lor.

               Articolul 24 – Linii telefonice de urgenţă

               Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a organiza linii telefonice de urgenţă 24 de ore din 24 la nivel de stat, gratuite, pentru a oferi consiliere apelanţilor, în mod confidenţial şi cu diligenţa cuvenită pentru anonimitatea lor, în legătură cu toate formele de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii.

               Articolul 25 – Sprijin pentru victimele violenţei sexuale

               Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a prevedea înfiinţarea de centre de trimitere a cazurilor de criză în urma violului sau ale violenţei sexuale corespunzătoare, uşor accesibile, în număr suficient pentru a furniza examinarea medicală şi medico-legală, asistenţă post-traumatică şi consiliere pentru victime.

               Articolul 26 – Protecţie şi asistenţă pentru martorii copii

               1
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că în oferirea serviciilor de protecţie şi asistenţă victimelor se ţine cont în mod corespunzător de drepturile şi nevoile copiilor martori ai tuturor formelor de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii.

               2
                     Măsurile luate potrivit prezentului articol vor include consilierea psihosocială adecvată vârstei pentru copiii martori ai tuturor formelor de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii şi vor acorda atenţia cuvenită celor mai bune interese ale copilului.

               Articolul 27 – Raportare

               Părţile vor lua măsurile necesare pentru a încuraja orice persoană martoră la comiterea de acte de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii sau care are motive rezonabile să creadă că a fost comis un asemenea act, sau că sunt de aşteptat alte acte de violenţă, să raporteze acest lucru organizaţiilor sau autorităţilor competente.

               Articolul 28 – Raportarea de către profesionişti

               Părţile vor lua măsurile necesare pentru a asigura faptul că regulile de confidenţialitate impuse de legislaţia internă anumitor profesionişti nu constituie un obstacol, în condiţii adecvate, în calea raportării lor către organizaţiile sau autorităţile competente, dacă au motive rezonabile să creadă că a fost săvârşit un act grav de violenţă, acoperit de sfera de aplicare a prezentei Convenţii, şi că sunt de aşteptat alte acte grave de violenţă.

               Capitolul V – Dreptul material

               Articolul 29 – Procese şi despăgubiri civile

               1Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a oferi victimelor despăgubiri civile adecvate împotriva agresorului.

               2Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a oferi victimelor, în conformitate cu principiile generale ale dreptului internaţional, despăgubiri civile adecvate împotriva autorităţilor Statului, care nu şi-au îndeplinit datoria de a lua măsurile preventive sau de protecţie necesare în cadrul sferei de aplicare a puterilor lor.

               Articolul 30 – Compensaţie

               1Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a se asigura că victimele au dreptul de a pretinde compensaţii de la agresori pentru oricare din agresiunile stabilite în conformitate cu prezenta Convenţie.

               2Acelora care au suferit vătămări corporale grave sau deteriorarea sănătăţii li se va acorda o compensaţie adecvată din partea Statului, în măsura în care prejudiciul nu este acoperit din alte surse, precum agresorul, asigurarea sau pensii medicale şi sociale finanţate de Stat. Acest fapt nu împiedică Părţile să pretindă retragerea pentru compensaţia acordată din partea agresorului, atâta timp cât este acordată atenţia cuvenită siguranţei victimei.

               3Măsurile luate conform alineatului 2 vor asigura acordarea compensaţiei în decursul unei perioade rezonabile.

               Articolul 31 – Custodie, drepturi de vizitare şi siguranţă

               1Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că, în determinarea custodiei şi a drepturilor de vizitare a copiilor, vor fi luate în calcul incidentele de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii.

               2Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că exercitarea oricărui drept de vizitare sau custodie nu periclitează drepturile şi siguranţa victimei sau a copiilor.

               Articolul 32 – Consecinţele civile ale căsătoriilor forţate

               Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a se asigura că acele căsătorii încheiate cu forţa pot fi lovite de nulitate, anulate sau desfăcute fără a plasa asupra victimei o sarcină financiară sau administrativă necuvenită.

               Articolul 33 – Violenţa psihologică

               Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că este incriminat comportamentul intenţionat de prejudiciere a integrităţii psihologice a unei persoane prin coerciţie sau ameninţări.

               Articolul 34 – Urmărirea

               Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că este incriminat comportamentul intenţionat de angajare repetată într-un comportament ameninţător direcţionat către o altă persoană, determinând-o pe aceasta să se teamă pentru siguranţa sa.

               Articolul 35 – Violenţa fizică

               Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că este incriminat comportamentul de comitere de acte de violenţă fizică împotriva unei alte persoane.

               Articolul 36 – Violenţa sexuală, inclusiv violul

               1
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a se asigura că sunt incriminate următoarele comportamente intenţionate:

               a
                     angajarea într-o penetraţie vaginală, anală sau orală de natură sexuală neconsimţită a corpului unei alte persoane cu orice parte corporală sau obiect;

               b
                     angajarea în alte acte neconsimţite de natură sexuală cu o persoană;

               c
                     determinarea unei alte persoane să se angajeze în acte neconsimţite de natură sexuală cu un terţ.

               2
                     Consimţământul trebuie dat voluntar, ca rezultat al liberului arbitru al persoanei, evaluat în contextul circumstanţelor înconjurătoare.

               3
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a se asigura că dispoziţiile alineatului 1 se aplică, de asemenea, actelor comise împotriva fostelor(foştilor) sau actualelor(actualilor) soţii(soţi) sau partenere(i), aşa cum sunt recunoscute(ţi) acestea(aceştia) de legislaţia internă.

               Articolul 37 – Căsătoria forţată

               1
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că acea conduită de forţare a unui adult sau a unui copil de a încheia o căsătorie este incriminată.

               2
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că acea conduită intenţionată de ademenire a unui adult sau a unui copil pe teritoriul unei Părţi sau al unui Stat, alta(ul) decât aceea(acela) în care el sau ea domiciliază, cu scopul forţării acestui adult sau copil să încheie o căsătorie, este incriminată.

               Articolul 38 – Mutilarea genitală a femeilor

               Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a se asigura că următoarele conduite intenţionate sunt incriminate:

               a
                     extirparea, infibularea sau efectuarea oricărei alte mutilări, totale sau parţiale, a labia majora, labia minora sau a clitorisului unei femei;

               b
                     constrângerea sau procurarea unei femei pentru a se supuse oricăreia din acţiunile enumerate la punctul a;

               c
                     incitarea, constrângerea sau procurarea unei fete pentru a se supune oricăreia din acţiunile enumerate la punctul a.

               Articolul 39 – Avortul forţat şi sterilizarea forţată

               Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a se asigura că următoarele conduite intenţionate sunt incriminate:

               a
                     efectuarea unui avort asupra unei femei fără consimţământul ei prealabil şi informat;

               b
                     efectuarea unei intervenţii chirurgicale, care are drept scop sau efect încheierea capacităţii unei femei de a se reproduce în mod natural, fără consimţământul ei prealabil şi informat sau fără înţelegerea procedurii.

               Articolul 40 – Hărţuirea sexuală

               Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a se asigura că orice formă de conduită verbală, nonverbală sau fizică de natură sexuală, cu scopul sau cu efectul violării demnităţii unei persoane, în special atunci când se creează un mediu intimidant, ostil, degradant, umilitor sau jignitor, este supus unei sancţiuni penale sau alte sancţiuni legale.

               Articolul 41 – Înlesnirea sau complicitatea şi tentativa

               1
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a recunoaşte drept infracţiuni, atunci când sunt comise intenţionat, înlesnirea comiterii sau complicitatea la comiterea infracţiunilor stabilite în conformitate cu Articolele 33, 34, 35, 36, 37, 38.a şi 39 ale prezentei Convenţii.

               2
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a recunoaşte drept infracţiuni, atunci când sunt comise intenţionat, tentativele de comitere a infracţiunilor stabilite în conformitate cu Articolele 35, 36, 37, 38.a şi 39 ale prezentei Convenţii.

               Articolul 42 – Justificări inacceptabile pentru infracţiuni, inclusiv infracţiunile comise în numele aşa-numitei „onoare”

               1
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a se asigura că, în cadrul unei proceduri penale iniţiate în urma comiterii oricăreia dintre actele de violenţă care intră sub incidenţa domeniului de aplicare a prezentei Convenţii, cultura, obiceiul, religia, tradiţia sau aşa-numita „onoare” nu vor fi considerate ca o justificare a acestor acte. Aici sunt cuprinse, în special, afirmaţiile că victima a încălcat normele sau obiceiurile culturale, religioase, sociale sau tradiţionale ale comportamentului adecvat.

               2
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a se asigura că incitarea de către orice persoană a unui copil de a comite oricare dintre actele prevăzute la alineatul 1 nu va diminua răspunderea penală a persoanei respective pentru actele comise.

               Articolul 43 – Aplicarea infracţiunilor

               Infracţiunile recunoscute în conformitate cu prezenta Convenţie se vor aplica indiferent de natura relaţiei dintre victimă şi agresor.

               Articolul 44 – Jurisdicţie

               1
                      Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a stabili jurisdicţia asupra oricărei infracţiuni stabilite în conformitate cu prezenta Convenţie, în cazul în care infracţiunea este comisă:

               a.pe teritoriul lor; sau

               b.la bordul unei nave care arborează pavilionul lor; sau

               c.la bordul unei aeronave înmatriculate în conformitate cu legislaţia lor; sau

               d.de către unul dintre cetăţenii lor; sau

               e.de către o persoană care are reşedinţa obişnuită pe teritoriul lor.

               2
                     Părţile se vor strădui să ia măsurile necesare legislative sau de altă natură pentru a stabili jurisdicţia asupra infracţiunilor stabilite în conformitate cu prezenta convenţie, în cazul în care infracţiunea este săvârşită împotriva unuia dintre cetăţenii lor sau a unei persoane care are reşedinţa obişnuită pe teritoriul lor.

               3
                     Pentru urmărirea penală a infracţiunilor stabilite în conformitate cu articolele 36, 37, 38 şi 39 din prezenta Convenţie, părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a se asigura că jurisdicţia lor nu este subordonată condiţiei ca faptele să fie incriminate pe teritoriul unde au fost comise.

               4
                      Pentru urmărirea penală a infracţiunilor stabilite în conformitate cu articolele 36, 37, 38 şi 39 din prezenta Convenţie, Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a se asigura că jurisdicţia lor în ceea ce privește punctele d şi e ale alineatului (1) nu este subordonată condiţiei conform căreia urmărirea penală poate fi iniţiată doar în urma raportării de către victimă a infracţiunii sau a stabilirii informaţiilor de către Stat cu privire la locul unde a fost comisă infracţiunea.

               5
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a stabili jurisdicţia asupra infracţiunilor stabilite în conformitate cu prezenta Convenţie, în cazurile în care un presupus autor este prezent pe teritoriul lor şi ei nu îl(o) extrădează către o altă Parte, exclusiv pe baza naţionalităţii lui sau a ei.

               6
                     Atunci când mai mult de o Parte revendică jurisdicţia asupra unei presupuse infracţiuni, stabilite în conformitate cu prezenta Convenţie, Părţile implicate, dacă este cazul, se vor consulta reciproc în vederea determinării celei mai adecvate jurisdicţii pentru urmărirea penală.

               7
                     Fără a prejudicia regulile generale de drept internaţional, prezenta Convenţie nu exclude nicio jurisdicţie penală exercitată de o Parte în conformitate cu legea sa internă.

               Articolul 45 – Sancţiuni şi măsuri

               1
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a se asigura că infracţiunile stabilite în conformitate cu prezenta Convenţie sunt pasibile de sancţiuni eficiente, proporţionale şi disuasive, luând în considerare gravitatea acestora. Aceste sancţiuni vor include, după caz, sentinţe implicând privarea de libertate, care pot duce la extrădare.

               2
                     Părţile pot adopta alte măsuri în legătură cu agresorii, cum ar fi:

               –
                     monitorizarea sau supravegherea persoanelor condamnate;

               –
                     retragerea drepturilor părinteşti, dacă interesul copilului, care poate include siguranţa victimei, nu poate fi garantat în niciun alt mod.

               Articolul 46 – Circumstanţe agravante

               Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a se asigura că următoarele circumstanţe, în măsura în care nu fac parte deja din elementele constitutive ale infracţiunii, pot fi luate în considerare, în conformitate cu dispoziţiile relevante ale legislaţiei interne, în determinarea sentinţei în legătură cu infracţiunile stabilite în conformitate cu prezenta Convenţie:

               a.infracţiunea a fost comisă împotriva unei(ui) fost(e) sau actual(e) soţ(ii) sau partener(e), după cum recunoaşte legislaţia internă, de un membru de familie, de o persoană care convieţuieşte cu victima sau de o persoană care a abuzat de puterea sa;

               b.infracţiunea, sau infracţiunile asociate, a(u) fost comisă(e) în mod repetat;

               c.infracţiunea a fost comisă împotriva unei persoane făcute vulnerabile de circumstanţele particulare;

               d.infracţiunea a fost comisă împotriva sau în prezenţa unui copil;

               e.infracţiunea a fost comisă de una sau mai multe persoane, care acţionează împreună;

               f.infracţiunea a fost precedată sau acompaniată de nivele extreme de violenţă;

               g.infracţiunea a fost comisă cu utilizarea sau cu ameninţarea unei arme;

               h.infracţiunea a avut drept rezultat o vătămare fizică sau psihologică a victimei;

               i.agresorul a fost condamnat anterior pentru infracţiuni de natură similară.

               Articolul 47 – Sentinţe pronunţate de altă Parte

               Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a prevedea posibilitatea de luare în considerare a sentinţelor definitive pronunţate de o altă Parte în legătură cu infracţiunile stabilite în conformitate cu prezenta Convenţie atunci când se determină sentinţa.

               Articolul 48 – Interzicerea proceselor sau a stabilirii sentinţei pe calea rezolvării extrajudiciare obligatorii a litigiilor

               1
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a interzice procesele de rezolvare extrajudiciară obligatorie a litigiilor, inclusiv medierea şi concilierea, în legătură cu toate formele de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii.

               2
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că, dacă este dispusă plata unei amenzi, se va ţine seama de capacitatea agresorului de a-şi asuma obligaţiile financiare faţă de victimă.

               Capitolul VI – Investigaţie, urmărire judiciară, legislaţie procedurală şi măsuri de protecţie

               Articolul 49 – Obligaţii generale

               1
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că investigaţiile şi procedurile judiciare în legătură cu toate formele de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii sunt desfăşurate fără întârzieri nejustificate, luând în considerare drepturile victimei pe parcursul tuturor etapelor procedurilor penale.

               2
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare, în conformitate cu principiile fundamentale ale drepturilor omului şi având în vedere înţelegerea dimensiunii de gen a violenţei, pentru a asigura investigarea eficace şi urmărirea judiciară a infracţiunilor stabilite în conformitate cu prezenta Convenţie.

               Articolul 50 – Răspunsul imediat, prevenire şi protecţie

               1
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că agenţiile guvernamentale de aplicare a legii responsabile răspund la toate formele de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii într-o manieră promptă şi corespunzătoare, oferind o protecţie adecvată şi imediată victimelor.

               2
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că agenţiile guvernamentale de aplicare a legii responsabile se angajează într-o manieră promptă şi corespunzătoare în prevenirea şi protecţia împotriva tuturor formelor de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii, incluzând utilizarea de măsuri operaţionale preventive şi strângerea de probe.

               Articolul 51 –Evaluarea riscurilor şi managementul riscurilor

               1
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că toate autorităţile relevante realizează o evaluare a riscului de letalitate, a gravităţii situaţiei şi a riscului de violenţă repetată în vederea gestionării riscului şi, dacă este necesar, pentru a furniza siguranţă şi sprijin coordonate.

               2
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că evaluarea la care se face referire în alineatul 1 ia în considerare, în toate etapele investigării şi aplicării măsurilor de protecţie, faptul că autorii actelor de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii posedă sau au acces la arme de foc.

               Articolul 52 –Ordine de interdicţie de urgenţă

               Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că autorităţilor competente le este acordată puterea de a dispune, în situaţii de pericol imediat, ca un autor al violenţei domestice să părăsească domiciliul victimei sau al persoanei la risc pentru o perioadă de timp suficientă şi de a-i interzice agresorului să intre în domiciliu sau să contacteze victima sau persoana la risc. Măsurile adoptate conform prezentului articol vor da prioritate siguranţei victimelor sau celei a persoanelor la risc.

               Articolul 53 – Ordinele de restricţie sau de protecţie

               1
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că victimelor tuturor formelor de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii le sunt disponibile ordine de restricţie sau de protecţie corespunzătoare.

               2
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că ordinele de restricţie sau protecţie la care se face referire în alineatul 1 sunt:

               –
                     disponibile pentru protecţia imediată şi fără sarcini financiare sau administrative nejustificate plasate asupra victimei;

               –
                     emise pentru o perioadă specificată sau până când sunt modificate sau anulate;

               –
                     dacă este necesar, emise pe o bază ex parte, care are efect imediat;

               –
                     sunt disponibile indiferent de, sau în plus faţă de, alte proceduri legale;

               –
                     permise a fi introduse în procedurile legale ulterioare.

               3
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că încălcările ordinelor de restricţie sau protecţie emise conform alineatului 1 vor fi supuse unor sancţiuni penale sau altor sancţiuni legale eficiente, proporţionale şi disuasive.

               Articolul 54 – Investigaţii şi dovezi

               Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că, în orice proceduri civile sau penale, dovezile referitoare la istoricul sexual şi la conduita sexuală a(l) victimei vor fi permise doar atunci când sunt relevante şi necesare.

               Articolul 55 – Procedurile ex parte şi ex officio

               1
                     Părţile vor asigura faptul că investigaţiile sau urmărirea judiciară a infracţiunilor stabilite în conformitate cu Articolele 35, 36, 37, 38 şi 39 ale prezentei Convenţii nu vor fi dependente în întregime de o raportare sau plângere depusă de victimă, dacă infracţiunea a fost comisă în întregime sau parţial pe teritoriul său, precum şi că procedurile pot continua chiar dacă victima îşi retrage declaraţia sau plângerea.

               2
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura, în conformitate cu condiţiile prevăzute de legislaţia internă, posibilitatea organizaţiilor guvernamentale şi neguvernamentale şi consilierilor în violenţa domestică să asiste şi/să sprijine victimele, la cererea lor, pe durata investigaţiilor şi a procedurilor judiciare privind infracţiunile stabilite în conformitate cu prezenta Convenţie.

               Articolul 56 – Măsuri de protecţie

               1
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a proteja drepturile şi interesele victimelor, inclusiv nevoile lor speciale ca martori, în toate etapele investigaţiilor şi ale procedurilor judiciare, în special (prin):

               a
                     luarea de măsuri în vederea protecţiei lor, precum şi protecţiei familiilor lor şi a martorilor faţă de intimidare, represalii şi victimizare repetată;

               b
                     asigurarea faptului că victimele sunt informate, cel puţin în cazurile în care victimele şi familia ar putea fi în pericol atunci când agresorul evadează sau este eliberat temporar sau definitiv;

               c
                     informarea lor, în condiţiile prevăzute de legislaţia internă, cu privire la drepturile lor, la serviciile pe care le au la dispoziţie şi la traiectoria dată plângerii lor, la acuzaţii, la progresul general al investigaţiei sau al procedurilor, la rolul lor în acestea, precum şi la rezultatul cazului lor;

               d
                     dând posibilitatea victimelor, într-o manieră consecventă cu regulile procedurale ale legislaţiei interne, să fie audiate, să furnizeze dovezi, să le fie prezentate, direct sau printr-un intermediar, şi luate în considerare punctele de vedere, nevoile şi preocupările;

               e
                     punerea la dispoziţia victimelor de servicii de sprijin adecvate, astfel încât drepturile şi interesele lor să fie prezentate cum se cuvine şi luate în considerare;

               f
                     asigurarea faptului că se pot adopta măsuri pentru a proteja intimitatea şi imaginea victimei;

               g
                     asigurarea faptului că se evită, dacă este posibil, contactul dintre victime şi agresori în imobilele instanţelor de judecată şi ale agenţiilor guvernamentale de aplicare a legii;

               h
                     punerea la dispoziţia victimelor de interpreţi independenţi şi competenţi, atunci când victimele sunt părţi la proceduri sau atunci când furnizează dovezi;

               i
                     dând posibilitatea victimelor să depună mărturie în sala de judecată, conform regulilor prevăzute de legislaţia internă, fără a fi prezente sau, cel puţin, fără prezenţa pretinsului agresor, în special prin utilizarea tehnologiilor de comunicaţii adecvate, atunci când sunt disponibile.

               2
                     Unui copil victimă sau unui copil martor a(l) violenţei împotriva femeilor şi al violenţei domestice trebuie să îi fie oferite, dacă este cazul, măsuri de protecţie speciale, luând în considerare cele mai bune interese ale copilului.

               Articolul 57 – Asistenţa judiciară

               Părţile vor stipula dreptul la asistenţă judiciară şi la asistenţă judiciară gratuită pentru victime, în condiţiile prevăzute de legislaţia lor internă.

               Articolul 58 – Termenul de prescripţie

               Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că termenul de prescripţie pentru iniţierea oricăror proceduri legale cu privire la infracţiunile stabilite în conformitate cu Articolele 36, 37, 38 şi 39 ale prezentei Convenţii, vor fi continuate pentru o perioadă de timp care este suficientă şi proporţională cu gravitatea infracţiunii în cauză, pentru a permite iniţierea eficientă a procedurilor după ce victima a atins vârsta majoratului.

               Capitolul VII –Migraţie şi azil

               Articolul 59 – Statutul reşedinţei

               1
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că victimelor, al căror statut al reşedinţei depinde de acela al soţului(iei) sau al partenerului(ei), aşa cum este recunoscut acesta de legislaţia internă, în caz de destrămare a căsătoriei sau a relaţiei, le este acordat, la cerere, în cazul unor situaţii deosebit de dificile, un permis de şedere autonom, indiferent de durata căsătoriei sau a relaţiei. Condiţiile referitoare la acordarea şi la durata permisului de şedere autonom sunt stabilite de legislaţia internă.

               2
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că victimele pot obţine suspendarea procedurilor de expulzare iniţiate în legătură cu un statut al reşedinţei dependent de acela al soţului(iei) sau al partenerului(ei), aşa cum este recunoscut acesta de legislaţia internă, pentru a le da posibilitatea de a cere un permis de şedere autonom.

               3
                     Părţile vor emite un permis de şedere ce poate fi reînnoit victimelor uneia din cele două situaţii următoare, sau în ambele:

               a
                     în cazul în care autoritatea competentă consideră că şederea lor este necesară din cauza situaţiei lor personale;

               b
                     în cazul în care autoritatea competentă consideră că şederea lor este necesară în scopul cooperării lor cu autorităţile competente în procedurile de cercetare sau de urmărire penală.

               4
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că victimele căsătoriei forţate, aduse în altă ţară în scopul căsătoriei, şi care, drept rezultat, şi-au pierdut statutul lor de reşedinţă în ţara unde domiciliază în mod obişnuit, pot recâştiga acest statut.

               Articolul 60 – Cereri de azil bazate pe gen

               1
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că violenţa împotriva femeilor pe bază de gen poate fi recunoscută drept o formă de persecuţie, în sensul Articolului 1, A (2) al Convenţiei din 1951 privind Statutul Refugiaţilor şi drept o formă de vătămare gravă, dând naştere la protecţie complementară/auxiliară.

               2
                     Părţile se vor asigura de faptul că fiecărui temei al Convenţiei îi este dată o interpretare sensibilă la dimensiunea de gen şi de faptul că, acolo unde se stabileşte că persecuţia temută se datorează unuia sau mai multora din aceste motive, solicitanţilor li se va acorda statutul de refugiat conform actelor aplicabile relevante.

               3
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a dezvolta proceduri de recepţie şi servicii de sprijin pentru solicitanţii de azil sensibile la dimensiunea de gen, precum şi directive de gen şi proceduri de azil sensibile la dimensiunea de gen, inclusiv determinarea statutului de refugiat şi solicitarea protecţiei internaţionale.

               Articolul 61 – Nereturnarea

               1
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a respecta principiul nereturnării, în conformitate cu obligaţiile existente conform legislaţiei internaţionale.

               2
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că victimele violenţei împotriva femeilor, care au nevoie de protecţie, indiferent de statutul lor de reşedinţă, nu vor fi trimise înapoi în nicio situaţie într-o ţară unde viaţa lor ar fi în pericol sau unde ar putea fi supuse torturii, tratamentului inuman sau degradant sau pedepsirii.

               Capitolul VIII – Cooperarea internaţională

               Articolul 62 – Principii generale

               1  Părţile vor coopera una cu cealaltă, în conformitate cu dispoziţiile prezentei Convenţii şi prin aplicarea actelor regionale şi internaţionale relevante privind cooperarea în probleme civile şi penale, a aranjamentelor convenite în baza legislaţiei uniforme sau reciproce şi a legilor interne, în cea mai largă măsură posibilă, în scopul:

               a
                     prevenirii, combaterii şi a urmăririi în justiţie a tuturor formelor de violenţă acoperite de sfera de aplicare a prezentei Convenţii;

               b
                     protejării şi furnizării de asistenţă victimelor;

               c
                     investigaţiilor sau procedurilor privind infracţiunile stabilite în conformitate cu prezenta Convenţie;

               d
                     executării sentinţelor penale şi civile relevante, emise de autorităţile judiciare ale Părţilor, inclusiv a ordinelor de protecţie.

               2
                     Părţile vor lua măsurile legislative sau alte măsuri necesare pentru a asigura faptul că victimele unei infracţiuni stabilite în conformitate cu prezenta Convenţie şi comise pe teritoriul unei Părţi, altul decât acela unde îşi au reşedinţa, pot depune o plângere la autorităţile competente ale Statului lor de reşedinţă.

               3
                     În cazul în care o Parte, care oferă asistenţă judiciară reciprocă în materie penală, de extrădare sau executare a sentinţelor penale sau civile impuse de o altă Parte la prezenta Convenţie, condiţionată de existenţa unui tratat, primeşte o solicitare pentru o astfel de cooperare juridică de la o Parte cu care aceasta nu a încheiat un astfel de tratat, ea poate considera prezenta Convenţie ca fiind baza legală pentru asistenţa judiciară reciprocă în materie penală, de extrădare sau executare a sentinţelor penale sau civile impuse de cealaltă Parte cu privire la infracţiunile stabilite în conformitate cu prezenta Convenţie.

               4
                     Părţile se vor strădui să integreze, acolo unde este cazul, prevenirea şi combaterea violenţei împotriva femeilor şi a violenţei domestice în programele de asistenţă pentru dezvoltare prevăzute în beneficiul Statelor terţe, inclusiv prin încheierea de contracte bilaterale şi multilaterale cu State terţe, în vederea facilitării protecţiei victimelor în conformitate cu Articolul 18, alineatul (5).

               Articolul 63 – Măsuri referitoare la persoanele în pericol

               Atunci când o Parte, pe baza informaţiilor pe care le are la dispoziţie, are motive întemeiate să creadă că o persoană este în pericol imediat de a fi supusă oricăror acte de violenţă, la care s-a făcut referire în Articolele 36, 37, 38 şi 39 ale prezentei Convenţii, pe teritoriul unei alte Părţi, Partea care deţine informaţiile este încurajată să le transmită fără întârziere celeilalte Părţi, în scopul de a se asigura că sunt luate măsuri de protecţie corespunzătoare. Dacă este cazul, aceste informaţii vor include detalii privind măsurile de protecţie existente în beneficiul persoanei în pericol.

               Articolul 64 – Informare

               1
                     Partea solicitată informează fără întârziere Partea solicitantă asupra rezultatului final al acţiunii întreprinse în temeiul prezentului capitol. De asemenea, Partea solicitată informează fără întârziere Partea solicitantă cu privire la orice circumstanţe care fac imposibilă desfăşurarea acţiunii solicitate sau care riscă să o întârzie în mod semnificativ.

               2
                     În limitele legislaţiei sale interne, fără solicitare prealabilă, o Parte poate transmite unei alte Părţi informaţiile obţinute în cadrul propriilor sale investigaţii, atunci când consideră că dezvăluirea acestor informaţii ar putea asista Partea care primeşte informaţiile în prevenirea infracţiunilor stabilite în conformitate cu prezenta Convenţie sau în iniţierea sau efectuarea unor investigaţii sau proceduri privind astfel de infracţiuni sau că acestea ar putea conduce la o cerere de cooperare din partea acelei Părţi, conform prezentului capitol.

               3
                     Partea care primeşte orice informaţie în conformitate cu alineatul 2 va prezenta aceste informaţii autorităţilor sale competente, pentru ca procedurile să poată fi luate dacă sunt considerate adecvate, sau ca aceste informaţii să poată fi luate în considerare în proceduri civile şi penale relevante.

               Articolul 65 – Protecţia datelor

               Datele personale vor fi păstrate şi utilizate în conformitate cu obligaţiile asumate de Părţi în temeiul Convenţiei pentru Protecţia Persoanelor Fizice cu privire la Prelucrarea Automată a Datelor cu Caracter Personal (ETS nr. 108).

               Capitolul IX –Mecanismul de monitorizare

               Articolul 66 – Grupul de experţi în intervenţia contra violenţei împotriva femeilor şi a violenţei domestice

               1
                     Grupul de experţi în intervenţia contra violenţei împotriva femeilor şi a violenţei domestice (denumit în continuare „GREVIO”) va monitoriza implementarea prezentei Convenţii de către Părţi.

               2
                     GREVIO va fi compus din minim 10 membri şi maxim 15 membri, luând în considerare un echilibru de gen şi geografic, precum şi o expertiză multidisciplinară. Membrii săi vor fi aleşi de Comitetul Părţilor din rândul candidaţilor nominalizaţi de către Părţi pentru un mandat de patru ani, reînnoibil o singură dată, dintre cetăţenii Părţilor.

               3
                     Alegerea iniţială de 10 membri va fi organizată în termen de un an de la intrarea în vigoare a prezentei Convenţii. Alegerea a cinci membri suplimentari va fi organizată după a 25-a ratificare sau aderare.

               4
                     Alegerea membrilor GREVIO se va baza pe următoarele principii:

               a
                     aceştia vor fi aleşi conform unei proceduri transparente din rândul persoanelor cu un caracter moral ridicat, cunoscuţi pentru competenţa lor în domeniul drepturilor omului, al egalităţii de gen, al violenţei împotriva femeilor şi violenţei domestice, sau al asistenţei şi protecţiei victimelor, sau care au dat dovadă de experienţă în domeniile acoperite de prezenta Convenţie;

               b
                     oricare doi membri ai GREVIO nu pot fi cetăţeni ai aceluiaşi Stat;

               c
                     ei ar trebui să reprezinte principalele sisteme juridice;

               d
                     ei ar trebui să reprezinte actorii şi agenţiile relevanţi(te) din domeniul violenţei împotriva femeilor şi al violenţei domestice;

               e
                     ei se vor întruni în calitatea lor individuală şi vor fi independenţi şi imparţiali în exercitarea funcţiilor lor şi vor fi disponibili pentru a-şi îndeplini atribuţiile într-o manieră eficientă.

               5
                     Procedura de alegere a membrilor GREVIO va fi determinată de Comitetul de Miniştri al Consiliului Europei, după consultarea şi obţinerea consimţământului Părţilor, în termen de şase luni de la intrarea în vigoare a prezentei Convenţii.

               6
                     GREVIO va adopta propriile sale reguli de procedură.

               7
                     Membrii GREVIO şi ceilalţi membri ai delegaţiilor, care efectuează vizitele de ţară în conformitate cu Articolul 68, alineatele 9 şi 14, se vor bucura de privilegiile şi imunităţile stabilite în anexa la prezenta Convenţie.

               Articolul 67 – Comitetul Părţilor

               1
                     Comitetul Părţilor este alcătuit din reprezentanţii Părţilor la Convenţie.

               2
                     Comitetul Părţilor va fi convocat de Secretarul General al Consiliului Europei. Prima sa şedinţă va fi organizată în termen de un an de la intrarea în vigoare a prezentei Convenţii în vederea alegerii membrilor GREVIO. Ulterior se va întruni ori de câte ori o treime din Părţi, Preşedintele Comitetului Părţilor sau Secretarul General solicită acest lucru.

               3
                     Comitetul Părţilor va adopta propriile sale reguli de procedură.

               Articolul 68 – Procedură

               1
                     Părţile vor depune la Secretarul General al Consiliului Europei, în baza unui chestionar elaborat de GREVIO, un raport privind măsurile legislative şi alte măsuri, care implementează dispoziţiile prezentei Convenţii, pentru a fi analizate de către GREVIO.

               2
                     GREVIO va analiza raportul prezentat în conformitate cu alineatul 1 împreună cu reprezentanţii Părţii în cauză.

               3
                     Procedurile de evaluare ulterioară se vor împărţi în runde, a căror lungime este determinată de GREVIO. La începutul fiecărei runde, GREVIO va selecta dispoziţiile specifice pe care se va baza procedura de evaluare şi va distribui un chestionar.

               4
                     GREVIO va defini mijloacele corespunzătoare pentru a efectua această procedură de monitorizare. Acesta poate să adopte, în special, un chestionar pentru fiecare rundă de evaluare, care va servi drept bază pentru procedura de evaluare a implementării de către Părţi. Acest chestionar va fi adresat tuturor Părţilor. Părţile vor răspunde la acest chestionar, precum şi la orice alte cereri de informaţii din partea GREVIO.

               5
                     GREVIO poate primi informaţii privind implementarea Convenţiei din partea organizaţiilor neguvernamentale şi a societăţii civile, precum şi din partea instituţiilor naţionale pentru protecţia drepturilor omului.

               6
                     GREVIO va lua în considerare informaţiile existente disponibile din partea altor documente oficiale şi organisme regionale şi internaţionale din domeniile care se încadrează în sfera de aplicare a prezentei Convenţii.

               7
                     La adoptarea unui chestionar pentru fiecare rundă de evaluare, GREVIO va lua în considerare colectarea datelor şi cercetările existente în cadrul Părţilor, la care se face referire în Articolul 11 al prezentei Convenţii.

               8
                     GREVIO poate primi informaţii privind  implementarea Convenţiei de la Comisarul Consiliului Europei pentru Drepturile Omului, de la Adunarea Parlamentară şi de la organismele specializate relevante ale Consiliului Europei, precum şi de la cele stabilite în baza altor documente oficiale internaţionale. Plângerile prezentate acestor organisme şi rezultatul lor vor fi puse la dispoziţia GREVIO.

               9
                     GREVIO poate organiza în subsidiar, în colaborare cu autorităţile naţionale şi cu asistenţa experţilor naţionali independenţi, vizite de ţară, dacă informaţiile dobândite sunt insuficiente sau în cazurile prevăzute la alineatul 14. În timpul acestor vizite, GREVIO poate fi asistat de specialişti în domenii specifice.

               10
                     GREVIO va întocmi un proiect de raport conţinând analiza sa privind punerea în aplicare a dispoziţiilor pe care se bazează evaluarea, precum şi sugestiile şi propunerile sale privind modul în care Partea interesată poate face faţă problemelor care au fost identificate. Proiectul de raport va fi transmis pentru comentarii Părţii care este supusă evaluării. Observaţiile sale vor fi luate în considerare de GREVIO în adoptarea raportului său.

               11
                     Pe baza tuturor informaţiilor primite şi a comentariilor din partea Părţilor, GREVIO va adopta raportul său şi concluziile sale privind măsurile luate de către Partea în cauză pentru a implementa dispoziţiile prezentei Convenţii. Acest raport şi concluziile vor fi transmise Părţii în cauză şi Comitetului Părţilor. Raportul şi concluziile GREVIO vor fi făcute publice la data adoptării lor, împreună cu eventuale comentarii ale Părţii în cauză.

               12
                     Fără a aduce atingere procedurii din alineatele 1 până la 8, Comitetul Părţilor poate adopta, pe baza raportului şi a concluziilor GREVIO, recomandările adresate acestei Părţi (a) privind măsurile ce trebuie luate pentru implementarea concluziilor GREVIO, stabilind o dată pentru prezentarea informaţiilor privind implementarea lor, dacă este necesar, şi (b) vizând promovarea cooperării cu respectiva Parte pentru implementarea adecvată a prezentei Convenţii.

               13
                     Dacă GREVIO primeşte informaţii demne de încredere, indicând o situaţie în care problemele necesită atenţie imediată pentru a preveni sau limita amploarea sau numărul încălcărilor grave ale Convenţiei, aceasta poate solicita prezentarea urgentă a unui raport special privind măsurile luate pentru a preveni un model grav, masiv sau persistent de violenţă împotriva femeilor.

               14
                     Luând în considerare informaţiile prezentate de către Partea în cauză, precum şi orice alte informaţii demne de încredere, care îi sunt disponibile, GREVIO poate desemna unul sau mai mulţi membri ai săi pentru a efectua o investigaţie şi pentru a raporta urgent către GREVIO. În cazul în care acest lucru se justifică şi cu acordul Părţii, investigaţia poate să includă o vizită pe teritoriul său.

               15
                     După examinarea constatărilor investigaţiei menţionate în alineatul 14, GREVIO va transmite aceste constatări Părţii în cauză şi, după caz, Comitetului Părţilor şi Comitetului de Miniştri al Consiliului Europei, împreună cu orice comentarii şi recomandări.

               Articolul 69 – Recomandări generale

               GREVIO poate adopta, dacă este cazul, recomandări generale privind implementarea prezentei Convenţii.

               Articolul 70 – Implicarea parlamentară în monitorizare

               1
                     Parlamentele naţionale vor fi invitate să participe la monitorizarea măsurilor luate pentru punerea în aplicare a prezentei Convenţii.

               2
                     Părţile vor prezenta rapoartele GREVIO parlamentelor lor naţionale.

               3
                     Adunarea Parlamentară a Consiliului Europei va fi invitată să ia în mod regulat la cunoştinţă despre implementarea prezentei Convenţii.

               Capitolul X – Relaţia cu alte documente oficiale internaţionale

               Articolul 71 – Relaţia cu alte documente oficiale internaţionale

               1
                     Prezenta Convenţie nu va aduce atingere obligaţiilor care decurg din alte documente oficiale internaţionale, la care Părţile la prezenta Convenţie sunt sau vor deveni Părţi şi care conţin dispoziţii privind chestiunile reglementate de prezenta Convenţie.

               2
                     Părţile la prezenta Convenţie pot încheia acorduri bilaterale sau multilaterale una cu cealaltă privind chestiunile tratate în prezenta Convenţie, în scopul de a completa sau de a consolida prevederile acesteia, sau pentru a facilita aplicarea principiilor pe care le întruchipează.

               Capitolul XI – Amendamentele la Convenţie

               Articolul 72 – Amendamente

               1
                     Orice propunere pentru un amendament la prezenta Convenţii, prezentată de o Parte, va fi comunicată Secretarului General al Consiliului Europei şi înaintată de acesta sau de aceasta către Statele membre ale Consiliului Europei, către toţi semnatarii, toate Părţile, către Uniunea Europeană, către orice Stat invitat să semneze prezenta Convenţie în conformitate cu dispoziţiile Articolului 75 şi către orice Stat invitat să adere la prezenta Convenţie în conformitate cu dispoziţiile Articolului 76.

               2
                     Comitetul de Miniştri al Consiliului Europei va examina modificarea propusă şi, după consultarea Părţilor la prezenta Convenţie, care nu sunt membri ai Consiliului Europei, va putea adopta amendamentul cu majoritatea prevăzută în Articolul 20.d al Statutului Consiliului Europei.

               3
                     Textul oricărui amendament adoptat de către Comitetul de Miniştri în conformitate cu alineatul 2 va fi înaintat Părţilor spre acceptare.

               4
                     Orice amendament adoptat în conformitate cu alineatul 2 va intra în vigoare în prima zi a lunii care urmează expirării unei perioade de o lună de la data la care toate Părţile l-au informat pe Secretarul General cu privire la acceptarea lor.

               Capitolul XII – Clauze finale

               Articolul 73 – Efectele prezentei Convenţii

               Dispoziţiile prezentei Convenţii nu vor aduce atingere dispoziţiilor de drept intern şi nici documentelor oficiale internaţionale obligatorii, care sunt deja în vigoare sau care pot intra în vigoare, în baza cărora sunt sau ar fi acordate drepturi mai favorabile persoanelor în prevenirea şi combaterea violenţei împotriva femeilor şi a violenţei domestice.

               Articolul 74 – Soluţionarea litigiilor

               1
                     Părţile la orice litigiu care poate apărea privind aplicarea sau interpretarea dispoziţiilor din prezenta Convenţie vor căuta, în primul rând, să îl rezolve prin intermediul negocierii, concilierii, arbitrajului sau al oricăror alte metode de soluţionare paşnică, acceptate de comun acord între ele.

               2
                     Comitetul de Miniştri al Consiliului Europei poate institui proceduri de soluţionare, care să fie disponibile spre utilizare de către Părţile în litigiu, dacă ele vor conveni astfel.

               Articolul 75 – Semnarea şi intrarea în vigoare

               1
                     Prezenta Convenţie va fi deschisă pentru semnarea de către Statele membre ale Consiliului Europei, de către Statele non-membre, care au participat la elaborarea sa, şi de către Uniunea Europeană.

               2
                     Prezenta Convenţie se supune ratificării, acceptării sau aprobării. Documentele oficiale de ratificare, acceptare sau aprobare vor fi depuse la Secretarul General al Consiliului Europei.

               3
                     Prezenta Convenţie va intra în vigoare în prima zi a lunii care urmează expirării unei perioade de trei luni de la data la care 10 semnatari, incluzând cel puţin opt State membre ale Consiliului Europei, şi-au exprimat consimţământul de a fi angajate de Convenţie în conformitate cu dispoziţiile alineatului 2.

               4
                     În ceea ce priveşte orice Stat menţionat în alineatul 1 sau Uniunea Europeană, care îşi exprimă ulterior consimţământul de a fi angajată de aceasta, Convenţia va intra în vigoare în prima zi a lunii care urmează expirării unei perioade de trei luni de la data depunerii documentului său oficial de ratificare, acceptare sau aprobare.

               Articolul 76 – Aderarea la Convenţie

               1
                     După intrarea în vigoare a prezentei Convenţii, Comitetul de Miniştri al Consiliului Europei poate, după consultarea Părţilor la prezenta Convenţie şi obţinerea acordului lor unanim, invita orice Stat non-membru al Consiliului Europei, care nu a participat la elaborarea Convenţiei, să adere la prezenta Convenţie printr-o hotărâre adoptată cu majoritatea prevăzută în Articolul 20.d al Statutului Consiliului Europei, şi prin votul unanim al reprezentanţilor Părţilor îndreptăţiţi să se întrunească în Comitetul de Miniştri.

               2
                     În ceea ce priveşte fiecare Stat care aderă, Convenţia va intra în vigoare în prima zi a lunii care urmează expirării unei perioade de trei luni de la data depunerii documentului oficial de aderare la Secretarul General al Consiliului Europei.

               Articolul 77 – Aplicare teritorială

               1
                     Orice Stat sau Uniunea Europeană poate, în momentul semnării sau în momentul depunerii documentului său oficial de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare, specifica teritoriul sau teritoriile cărora li se va aplica prezenta Convenţie.

               2
                     Orice Parte poate extinde aplicarea prezentei Convenţii la orice alt teritoriu specificat în declaraţie, de ale cărui relaţii internaţionale este responsabilă sau în numele căruia este autorizată să ia angajamente, la orice dată ulterioară, printr-o declaraţie adresată Secretarului General al Consiliului Europei. Cu privire la respectivul teritoriu, Convenţia va intra în vigoare în prima zi a lunii care urmează expirării unei perioade de trei luni de la data primirii respectivei declaraţii de către Secretarul General.

               3
                     Orice declaraţie dată conform celor două alineate precedente poate fi retrasă, în ceea ce priveşte orice teritoriu specificat în respectiva declaraţie, printr-o notificare adresată Secretarului General al Consiliului Europei. Retragerea va intra în vigoare în prima zi a lunii care urmează expirării unei perioade de trei luni de la data primirii respectivei notificări de către Secretarul General.

               Articolul 78 – Restricţii

               1
                     Nu se poate face nicio restricţie în ceea ce priveşte orice dispoziţie a prezentei Convenţii, cu excepţiile prevăzute în alineatele 2 şi 3.

               2
                     Orice Stat sau Uniunea Europeană poate declara, în momentul semnării sau în momentul depunerii documentului său oficial de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare, printr-o declaraţie adresată Secretarului General al Consiliului Europei, faptul că îşi rezervă dreptul de a nu aplica sau de a aplica doar în cazuri sau condiţii specifice dispoziţiile formulate în:

               –   Articolul 30, alineatul 2;

               –   Articolul 44, alineatele 1.e, 3 şi 4;

               –   Articolul 55, alineatul 1 cu privire la Articolul 35 referitor la infracţiunile minore;

               –   Articolul 58 cu privire la Articolele 37, 38 şi 39;

               –   Articolul 59.

               3
                     Orice Stat sau Uniunea Europeană poate, în momentul semnării sau în momentul depunerii documentului său oficial de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare, printr-o declaraţie adresată Secretarului General al Consiliului Europei, faptul că îşi rezervă dreptul de a prevedea sancţiuni nepenale, în locul sancţiunilor penale, pentru comportamentele menţionate în Articolele 33 şi 34.

               4
                     Orice Parte retrage, integral sau parţial, o restricţie prin intermediul unei declaraţii adresate Secretarului General al Consiliului Europei. Această declaraţie va intra în vigoare începând cu data recepţionării sale de către Secretarul General.

               Articolul 79 – Valabilitatea şi revizuirea restricţiilor

               1
                     Restricţiile menţionate în Articolul 78, alineatele 2 şi 3, vor fi valabile pentru o perioadă de cinci ani de la data intrării în vigoare a prezentei Convenţii în ceea ce priveşte Partea în cauză. Cu toate acestea, aceste restricţii pot fi reînnoite pentru perioade cu aceeaşi durată.

               2
                     Cu optsprezece luni înainte de data expirării restricţiei, Secretariatul General al Consiliului Europei va notifica respectiva expirare Părţii în cauză. Nu mai târziu de trei luni înainte de expirare, Partea va notifica Secretarului General faptul că îşi susţine, modifică sau retrage restricţia. În absenţa unei notificări a Părţii în cauză, Secretariatul General va informa respectiva Parte că restricţia sa se consideră prelungită automat pentru o perioadă de şase luni. Neefectuarea de către Partea în cauză a notificării intenţiei sale de a-şi susţine sau modifica restricţia înainte de respectiva perioadă va determina prescrierea restricţiei.

               3
                     În cazul în care o Parte face o restricţie în conformitate cu Articolul 78, alineatele 2 şi 3, aceasta va pune la dispoziţia GREVIO, înainte de reînnoirea acesteia sau la cerere, o explicaţie privind motivele care justifică prelungirea ei.

               Articolul 80 – Denunţare

               1
                     Orice Parte poate, în orice moment, să denunţe prezenta Convenţie prin intermediul unei notificări adresate Secretarului General al Consiliului Europei.

               2
                     Denunţarea va intra în vigoare în prima zi a lunii care urmează expirării unei perioade de trei luni de la data primirii notificării de către Secretarul General.

               Articolul 81 – Notificare

               Secretarul General al Consiliului Europei va notifica Statele membre ale Consiliului Europei, Statele non-membre care au participat la elaborarea acesteia, toţi semnatarii, toate Părţile, Uniunea Europeană şi orice Stat invitat să adere la prezenta Convenţie cu privire la:

               a
                     orice semnătură;

               b
                     depunerea oricărui document oficial de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare;

               c
                     orice dată de intrare în vigoare a prezentei Convenţii, în conformitate cu Articolul 75 şi 76;

               d
                     orice amendament adoptat în conformitate cu Articolul 72 şi data la care respectivul amendament intră în vigoare;

               e
                     orice restricţie şi retragere a restricţiei, efectuată potrivit Articolului 78;

               f
                     orice denunţare efectuată în conformitate cu dispoziţiile Articolului 80;

               g
                     orice alt(ă) act, notificare sau comunicare referitor(oare) la prezenta Convenţie.

               Întru adeverirea căreia subsemnaţii, fiind autorizaţi corespunzător, au semnat prezenta Convenţie.

               Adoptată la [Istanbul], astăzi, [11 mai 2011], în limba engleză şi franceză, ambele texte fiind autentice în egală măsură, într-un singur exemplar, care va fi depus în arhivele Consiliului Europei. Secretarul General al Consiliului Europei va transmite copii legalizate fiecărui Stat membru al Consiliului Europei, statelor non-membre care au participat la elaborarea prezentei Convenţii, Uniunii Europene şi Statelor invitate să adere la prezenta Convenţie.

               Anexă – Privilegii şi imunităţi (Articolul 66)

               1
                     Prezenta anexă se va aplica membrilor GREVIO menţionaţi în Articolul 66 al Convenţiei, precum şi altor membri ai delegaţiilor care efectuează vizitele de ţară. În sensul prezentei anexe, termenul „alţi membri ai delegaţiilor care efectuează vizitele de ţară” vor include experţii şi specialiştii naţionali independenţi menţionaţi în Articolul 68, alineatul 9, al Convenţiei, membrii personalului Consiliului Europei şi interpreţii utilizaţi de Consiliul Europei, care însoţesc GREVIO în timpul vizitelor lor de ţară.

               2
                     Membrii GREVIO şi ceilalţi membri ai delegaţiilor care efectuează vizitele de ţară se vor bucura, în timpul exercitării funcţiilor lor legate de pregătirea şi efectuarea vizitelor de ţară, precum şi al urmăririi acestora şi al deplasărilor în legătură cu acele funcţii, de următoarele privilegii şi imunităţi:

                  a   imunitatea faţă de arestări personale sau detenţie şi faţă de confiscarea bagajelor personale ale acestora şi imunitatea faţă de procesele juridice de orice natură cu privire la cuvintele spuse sau scris şi la toate acţiunile pe care le întreprind în calitatea lor oficială;

               b   scutirea de orice restricţii privind libera lor circulaţie la ieşirea din şi la revenirea în ţara lor de reşedinţă, la intrarea în şi la ieşirea din ţara în care îşi exercită funcţiile şi de înregistrarea străină în ţara pe care o vizitează au prin care trec în exerciţiul funcţiunilor lor.

               3
                     În cursul călătoriilor efectuate în exercitarea funcţiilor lor, membrilor GREVIO şi celorlalţi membri ai delegaţiilor care efectuează vizitele de ţară li se vor acorda aceleaşi facilităţi, în materiale vamală şi de control al devizelor, precum cele acordate reprezentanţilor guvernelor străine în misiune oficială temporară.

               4
                     Documentele referitoare la evaluarea implementării Convenţiei, efectuată de membri ai GREVIO şi de alţi membri ai delegaţiilor care efectuează vizite de ţară, vor fi inviolabile în măsura în care acestea se referă la activitatea GREVIO. Nu se va aplica nicio oprire sau cenzură corespondenţei oficiale a GREVIO sau comunicaţiilor oficiale ale membrilor GREVIO sau ale celorlalţi membri ai delegaţiilor care efectuează vizitele de ţară.

               5
                     Pentru a asigura pentru membrii GREVIO şi pentru ceilalţi membri ai delegaţiilor care efectuează vizitele de ţară o libertate completă de exprimare şi o independenţă totală în îndeplinirea atribuţiilor lor, imunitatea faţă de procesele juridice în ceea ce priveşte cuvintele spuse sau scrise şi toate acţiunile întreprinse de aceştia în îndeplinirea atribuţiilor lor va continua să fie acordată, fără a ţine seama de faptul că persoanele în cauză nu mai sunt angajate în îndeplinirea respectivelor atribuţii.

               6
                     Privilegiile şi imunităţile se acordă persoanelor menţionate în alineatul 1 din prezenta anexă în vederea protejării exercitării independente a funcţiilor lor în interesul GREVIO şi nu în beneficiul lor personal. Renunţarea la imunităţile persoanelor menţionate în alineatul 1 al prezentei anexe se va efectua de Secretarul General al Consiliului Europei în orice caz în care, în opinia lui sau a ei, imunitatea ar împiedica cursul justiţiei şi în cazul în care se poate renunţa la aceasta fără a aduce atingere intereselor GREVIO.