               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 26.10.2017
            COM(2017) 621 final
            2017/0272(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind încheierea, în numele Uniunii Europene, a Acordului dintre Uniunea Europeană și Regatul Norvegiei privind cooperarea administrativă, combaterea fraudelor și recuperarea creanțelor în domeniul taxei pe valoarea adăugată

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Motivele și obiectivele propunerii

                  Regulamentul (UE) nr. 904/2010 al Consiliului
                     1
                   și Directiva 2010/24/UE a Consiliului
                     2
                   pun la dispoziție cadrul juridic pentru cooperarea statelor membre în vederea prevenirii și combaterii fraudelor și pentru recuperarea creanțelor în domeniul TVA.

                  Cu toate acestea, experiența din statele membre a arătat că fraudatorii exploatează deseori deficiențele din cadrul controlului tranzacțiilor care implică societăți situate în țări terțe.

                  Prin urmare, cooperarea cu țările terțe este esențială pentru a combate fraudele în domeniul TVA. Norvegia este unul dintre membrii Spațiului Economic European care are un sistem de TVA similar celui aplicat în UE și, de asemenea, o bună tradiție de cooperare în domeniul TVA cu statele membre ale UE.

                  În 2009, Norvegia a jucat un rol-cheie atunci când a informat statele membre cu privire la frauda TVA prin intermediul firmelor-fantomă în domeniul creditelor de carbon. Între 2009 și 2012, autoritățile fiscale norvegiene au comunicat autorităților statelor membre informații cu privire la tranzacții frauduloase în valoare de 2,703 milioane EUR în total. De asemenea, funcționari norvegieni au participat la controale multilaterale cu unele state membre în sectorul energetic și au fost invitați ca observatori în cadrul Observatorului TVA (domeniul de lucru 4 al Eurofisc
                     3
                  ). Pe lângă acestea, Norvegia a informat mai multe state membre cu privire la tranzacțiile firmelor-fantomă care au exploatat platformele norvegiene pentru plăți alternative.

                  Acest fapt evidențiază avantajele cooperării cu Norvegia pentru statele membre. Cu toate acestea, dat fiind actualul cadru juridic, cooperarea administrativă cu Norvegia este ocazională și posibilă doar în baza unor acorduri bilaterale între Norvegia și state membre individuale, a Convenției nordice sau a unor rare invitații adresate Norvegiei de a participa la reuniunile Observatorului TVA în calitate de observator.

                  Acordul bilateral dintre UE și Norvegia va pune la dispoziție un cadru juridic solid pentru o bună cooperare între Norvegia și toate statele membre. Această cooperare va fi bazată pe structura de cooperare care este în vigoare în prezent între statele membre ale UE și va beneficia de aceleași instrumente, precum platforme electronice și formulare electronice.

               •Coerența cu dispozițiile în vigoare în domeniul de politică

                  În Planul de acțiune privind TVA [COM (2016) 148 final din 7 aprilie 2016], Comisia a anunțat că îmbunătățirea cooperării cu țările terțe în domeniul TVA ar trebui să facă posibilă extinderea la țările terțe a sistemului de cooperare administrativă al UE, în special pentru a asigura o impozitare eficace a comerțului electronic.

               2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

                  Prezenta propunere adresată Consiliului este înaintată în temeiul articolului 113 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (b) și cu articolul 218 alineatul (8) al doilea paragraf.

                  Articolul 3 alineatul (2) din TFUE prevede că, pe lângă domeniile de competență exclusivă a Uniunii enumerate la articolul 3 alineatul (1) din TFUE, Uniunea are de asemenea competență exclusivă „în ceea ce privește încheierea unui acord internațional în cazul în care această încheiere este prevăzută de un act legislativ al Uniunii, ori este necesară pentru a permite Uniunii să își exercite competența internă, sau în măsura în care aceasta ar putea aduce atingere normelor comune sau ar putea modifica domeniul de aplicare a acestora”.

                  În temeiul cauzei „AETR” sau „ERTA” de la Curtea de Justiție, un acord este de competența exclusivă a UE atunci când fie obiectul acordului intră în domeniul de aplicare al normelor comune interne sau într-un domeniu deja reglementat în mare parte de astfel de norme, fie au fost adoptate norme în domenii care nu fac obiectul politicilor comune, în special în domenii în care există măsuri de armonizare.

                  Obiectul acordului avut în vedere, și anume cooperarea administrativă, combaterea fraudelor și recuperarea creanțelor în domeniul TVA, intră în domeniul de aplicare al normelor comune interne, în special al Regulamentului (UE) nr. 904/2010 al Consiliului din 7 octombrie 2010 privind cooperarea administrativă și combaterea fraudei în domeniul taxei pe valoarea adăugată și al Directivei 2010/24/UE a Consiliului din 16 martie 2010 privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor legate de impozite, taxe și alte măsuri. Prin urmare, Uniunea are competența exclusivă de a încheia un acord cu Norvegia privind cooperarea administrativă, combaterea fraudelor și recuperarea creanțelor în domeniul TVA.

                  Așadar, prin articolul 1 din Decizia Consiliului din 9 decembrie 2014, Consiliul a autorizat Comisia să deschidă negocieri cu Norvegia în numele Uniunii.

                  Conținutul acordului reflectă directivele de negociere ale Consiliului stabilite în anexa la Decizia Consiliului din 9 decembrie 2014 de autorizare a Comisiei să deschidă negocieri, în numele Uniunii, pentru un acord între Uniunea Europeană și Norvegia privind cooperarea administrativă, combaterea fraudelor și recuperarea creanțelor în domeniul TVA.

                  Instrumentele de cooperare incluse în acord sunt aceleași ca cele din cadrul UE, cu excepția accesului la bazele de date. Acest acces a fost exclus din textul acordului deoarece s-a considerat că nu era proporțional cu obiectivele. Sistemul de schimb de informații privind TVA (VIES)
                     4
                   permite statelor membre să acceseze informații cu privire la tranzacțiile din cadrul UE, care nu sunt relevante în contextul cooperării cu Norvegia.

               3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX-POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

               •Consultări cu părțile interesate

               Acordul reglementează cooperarea administrativă în domeniul TVA dintre autoritățile fiscale ale statelor membre ale UE și cea a Norvegiei. Textul a fost negociat cu autoritățile norvegiene în perioada 2015-2016.

               Pe parcursul întregului proces, Grupul de lucru pentru chestiuni fiscale al Consiliului (CWPT) a fost ținut la curent cu stadiul negocierilor și consultat cu privire la rezultatele acestora.

               4.ALTE ELEMENTE

               Explicație detaliată a dispozițiilor specifice ale propunerii

               Titlul I – Dispoziții generale

               Obiectivul este de crea un cadru pentru cooperarea administrativă în vederea combaterii fraudelor în domeniul TVA și a asistenței pentru recuperarea creanțelor în domeniul TVA (articolul 1).

               Definițiile (articolul 3) sunt aliniate la legislația relevantă a UE. Prin urmare, acordul cuprinde definiția conceptului de „autoritate solicitantă” pentru cooperarea administrativă și combaterea fraudelor în temeiul titlului II [în concordanță cu definiția din Regulamentul (UE) nr. 904/2010 al Consiliului], precum și a conceptului de „autoritate solicitantă” pentru asistența în vederea recuperării creanțelor în temeiul titlului III (în concordanță cu definiția din Directiva 2010/24/UE a Consiliului). Aceleași definiții sunt de asemenea reflectate în formularele electronice utilizate în prezent de statele membre în temeiul cadrului de asistență administrativă al UE. Prin urmare, utilizarea acelorași definiții va permite utilizarea acelorași formulare electronice pentru cooperarea cu Norvegia, fără modificări substanțiale ale formatului acestora.

               De asemenea, și organizarea (articolul 4) repetă structura stabilită prin Regulamentul (UE) nr. 904/2010 al Consiliului și prin Directiva 2010/24/UE a Consiliului. În această privință, se poate remarca faptul că acordul de față nu prevede posibilitatea de a desemna „birouri de legătură” responsabile pentru anumite tipuri de impozite, astfel cum se prevede la articolul 4 alineatul (3) din Directiva 2010/24/UE, deoarece acest acord se aplică doar în domeniul TVA.

               Părțile se asigură că sistemele de comunicații necesare pentru schimbul de informații sunt operaționale. Prin urmare, ar trebui încheiat un acord privind nivelul serviciilor (articolul 5) în vederea stabilirii cantității și calității din punct de vedere tehnic pentru funcționarea sistemului de comunicații și de schimb de informații. Acordul privind nivelul serviciilor nu va face referire la VIES, care nu este inclus în rândul instrumentelor de cooperare cu Norvegia prevăzute în acord.

               Părțile trebuie să asigure confidențialitatea și protecția datelor cu caracter personal, astfel cum se prevede în legislația relevantă a UE (Directiva 95/46/CE). Articolul 6 prevede condițiile pentru: comunicarea datelor exclusiv către autoritățile naționale responsabile cu aplicarea legislației în domeniul TVA și utilizarea datelor respective; utilizarea în alte scopuri doar dacă este permisă de legislația statelor și după obținerea autorizării din partea statului care furnizează informațiile respective; utilizarea datelor care fac obiectul schimburilor; transmiterea informațiilor către un stat terț și către o țară terță; transmiterea informațiilor primite de la o țară terță.

               Titlul II – Cooperarea administrativă și combaterea fraudelor

               Titlul II prevede aceleași instrumente de cooperare (schimb de informații și anchete administrative, schimb spontan de informații, feedback, schimb automat de informații, notificare administrativă, prezență în birourile administrative și participare la anchetele administrative, controale simultane și Eurofisc) ca cele stabilite în Regulamentul (UE) nr. 904/2010 al Consiliului, cu excepția accesului la bazele de date prin intermediul sistemului VIES. De asemenea, termenele pentru furnizarea informațiilor sunt aceleași ca cele din cadrul juridic european.

               În ceea ce privește schimbul de informații la cerere, articolul 7 alineatul (4) se referă la cazurile în care livrarea sau prestarea este impozabilă în statul autorității solicitante dar persoana impozabilă este stabilită în statul autorității solicitate. În aceste cazuri, singurul mod în care autoritatea solicitantă poate evalua obligațiile în materie de TVA este să ceară asistență din partea autorității solicitate. Prin urmare, articolul prevede un set minim de date pe care autoritatea solicitată trebuie să le transmită autorității solicitante. Categoriile care fac obiectul acestei prevederi și care sunt enumerate în anexa 1 la acord sunt importurile cu valoare neglijabilă, serviciile legate de bunuri imobile, serviciile de telecomunicații, serviciile de radiodifuziune și de televiziune și serviciile furnizate pe cale electronică.

               În ceea ce privește schimbul automat de informații (articolul 11), părțile vor stabili, în cadrul comitetului mixt (articolul 41), categoriile de informații care fac obiectul acestui schimb.

               Participarea Norvegiei la Eurofisc (articolul 15) nu va permite funcționarilor de legătură Eurofisc desemnați de autoritatea competentă a unui stat să acceseze bazele de date ale celuilalt stat. Mai mult, funcționarul de legătură Eurofisc al Norvegiei nu va deține rolul de președinte sau de coordonator în domeniile de lucru și nici nu va avea niciun drept de vot.

               În temeiul articolului 17, o administrație fiscală poate refuza să efectueze anchete administrative atunci când cererea presupune o sarcină administrativă disproporționată pentru autoritatea solicitată și atunci când autoritatea solicitantă nu și-a epuizat sursele interne de informații. În plus, nu se va utiliza secretul bancar ca motiv de refuz al asistenței administrative.

               Comitetul mixt va adopta formularele pentru schimbul de informații. Formularele electronice utilizate în prezent de statele membre în temeiul Regulamentului (UE) nr. 904/2010 al Consiliului și al Directivei 2010/24/UE a Consiliului pot fi de asemenea utilizate în scopurile acestui acord, sub rezerva unor modificări lingvistice minore. În fapt, versiunea actuală a formularelor electronice se referă doar la „statele membre” și la tranzacțiile „intracomunitare”.

               Titlul III – Recuperarea

               Titlul III prevede instrumente de asistență în materie de recuperare similare celor prevăzute de Directiva 2010/24/UE: schimb de informații (inclusiv prezența în birourile administrative și participarea la anchetele administrative în statul solicitat), asistență pentru notificarea documentelor și măsuri asigurătorii și de recuperare.

               Condițiile și modalitățile care guvernează aceste tipuri de asistență în materie de recuperare sunt de asemenea în concordanță cu condițiile și modalitățile stabilite de Directiva 2010/24/UE.

               Domeniul de aplicare al acestui acord este limitat însă la creanțele în domeniul TVA și la sancțiunile, amenzile, taxele și suprataxele administrative, dobânzile și costurile aferente acestor creanțe [în conformitate cu articolul 2 alineatul (1) litera (b) din acord]. Spre deosebire de Directiva 2010/24/UE, domeniul său de aplicare nu include alte taxe și impuneri. Această limitare a domeniului de aplicare este în concordanță cu mandatul de negociere acordat de Consiliu.

               Cu toate acestea, în vederea facilitării asistenței în materie de recuperare pentru alte taxe și a reducerii sarcinii administrative, articolul 40 alineatul (4) prevede că rețeaua de comunicații electronice și formularele standard adoptate pentru punerea în aplicare a acestui acord (corespunzând formularelor standard utilizate în prezent pentru asistența în materie de recuperare între statele membre ale UE) pot fi utilizate, de asemenea, pentru asistența în materie de recuperare privind alte creanțe, dacă această asistență în materie de recuperare este posibilă în temeiul altor instrumente bilaterale sau multilaterale obligatorii din punct de vedere juridic cu privire la cooperarea administrativă dintre state. Această posibilitate – fără obligație – de a utiliza rețeaua de comunicații și formularele standard pentru alte taxe poate fi utilă în practică, deoarece neplata taxelor nu se limitează de obicei la creanțele în materie de TVA. Prin urmare, acordul permite utilizarea unui singur formular pentru asistența în materie de recuperare referitoare la creanțele de TVA (în temeiul acestui acord) și referitoare la alte taxe (în temeiul altor acorduri). Rămâne la latitudinea fiecărui stat membru să decidă, în consultare cu Norvegia, dacă și cum dorește să utilizeze facilitatea oferită de articolul 40 alineatul (4).

               Articolul 23 din acordul de față tratează schimbul de informații în absența unei cereri prealabile. În baza acestei prevederi, un stat poate informa statul de stabilire sau de reședință cu privire la o rambursare în așteptare a „taxelor sau impunerilor” către o persoană care este stabilită sau rezidentă în alt stat. Această dispoziție este similară articolului 6 din Directiva 2010/24/UE, care se referă la schimbul de informații fără cerere prealabilă cu privire la rambursări preconizate ale „taxelor, impozitelor sau drepturilor, altele decât taxa pe valoarea adăugată”.

               Titlurile uniforme (formularul uniform de notificare și titlul uniform care permite executarea în statul solicitat) introduse de Directiva 2010/24/UE (articolele 8 și 12) au fost introduse și în acest acord (articolele 25 și 29). Aceste formulare standard, deja utilizate în cooperarea dintre toate statele membre ale UE, se vor aplica în scopuri de notificare și de recuperare și în relațiile cu Norvegia. Traducerea automată a acestor formulare va fi extinsă la limba norvegiană.

               Pentru a permite o implementare rapidă și fără probleme a asistenței în materie de recuperare cu Norvegia, articolul 40 alineatul (5) din acord prevede că, atât timp cât și în măsura în care comitetul mixt nu adoptă nicio normă detaliată pentru punerea în aplicare a titlului III, autoritățile competente utilizează normele, inclusiv formularele standard, adoptate deja pentru punerea în aplicare a Directivei 2010/24/UE a Consiliului.

               Titlul IV – Implementare și aplicare

               Articolul 41 instituie un comitet mixt format din reprezentanți ai părților. Comitetul mixt asigură funcționarea și implementarea corectă a acordului. Comitetul funcționează pe baza unanimității și își adoptă propriul regulament de procedură.

               În sensul prezentului acord, Norvegia va utiliza formularele electronice și rețeaua CCN/CSI
                  5
                care reprezintă componente din Uniune aferente sistemelor de informații europene menționate la punctul A din anexa la Regulamentul (UE) nr. 1286/2013 (Fiscalis 2020)
                  6
               . În funcție de soluția tehnică adoptată pentru conectarea Norvegiei la rețeaua CCN/CSI, comitetul mixt va decide contribuția financiară pe care Norvegia trebuie să o plătească la bugetul general al Uniunii Europene.

               Comisia va reprezenta Uniunea Europeană în cadrul comitetului mixt, iar statele membre au dreptul de a participa. Cu toate acestea, adoptarea de decizii de către comitetul mixt necesită adoptarea în prealabil a poziției Uniunii Europene, în conformitate cu normele stabilite la articolul 113 din TFUE (cu unanimitate). Comisia va urma și va susține apoi aceste decizii în cadrul comitetului mixt.

               Titlul V – Dispoziții finale

               Acest acord va face parte din acquis-ul UE și va prevala asupra altor instrumente bilaterale sau multilaterale obligatorii din punct de vedere juridic cu privire la cooperarea administrativă în același domeniu. Aceasta înseamnă că, în caz de incompatibilitate, se vor aplica prevederile acordului de față.

               2017/0272 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind încheierea, în numele Uniunii Europene, a Acordului dintre Uniunea Europeană și Regatul Norvegiei privind cooperarea administrativă, combaterea fraudelor și recuperarea creanțelor în domeniul taxei pe valoarea adăugată

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 113 coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (b) și cu articolul 218 alineatul (8) al doilea paragraf,

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere avizul Parlamentului European
                  7
               ,

               întrucât:

               (1)În conformitate cu Decizia XXX/XXX/CE, Acordul dintre Uniunea Europeană și Regatul Norvegiei privind cooperarea administrativă, combaterea fraudelor și recuperarea creanțelor în domeniul taxei pe valoarea adăugată a fost semnat la XX.XX.XXXX.

               (2)Textul acordului, care a rezultat în urma negocierilor, reflectă în mod corespunzător directivele de negociere emise de Consiliu.

               (3)A fost consultată Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor, în conformitate cu articolul 28 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului
                  8
               .

               (4)Acordul ar trebui aprobat în numele Uniunii,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Acordul dintre Uniunea Europeană și Regatul Norvegiei privind cooperarea administrativă, combaterea fraudelor și recuperarea creanțelor în domeniul taxei pe valoarea adăugată este aprobat în numele Uniunii.

               Textul acordului este anexat la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Președintele Consiliului transmite, în numele Uniunii, notificarea prevăzută la articolul 44 alineatul (2) din acord.

               Articolul 3

               Comisia, asistată de reprezentanți ai statelor membre, reprezintă Uniunea în cadrul comitetului mixt instituit în temeiul articolului 41 din acord.

               Prezenta decizie intră în vigoare în a treia zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  Regulamentul (UE) nr. 904/2010 al Consiliului din 7 octombrie 2010 privind cooperarea administrativă și combaterea fraudei în domeniul taxei pe valoarea adăugată (JO L 268, 12.10.2010, p. 1).

                     (2)
                  Directiva 2010/24/UE a Consiliului din 16 martie 2010 privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor legate de impozite, taxe și alte măsuri (JO L 84, 31.3.2010, p. 1).

                     (3)
                  Eurofisc este o rețea pentru schimbul multilateral rapid de informații specifice între statele membre ale UE. Această rețea este împărțită pe domenii tematice care sunt denumite „domenii de lucru” și este reglementată prin capitolul X din Regulamentul (UE) nr. 904/2010 al Consiliului.

                     (4)
                  VIES este sistemul de schimb de informații privind TVA. Informațiile disponibile prin intermediul VIES și utilizarea sistemului sunt reglementate prin capitolul V din Regulamentul (UE) nr. 904/2010 al Consiliului.

                     (5)
                  Rețeaua comună de comunicații și interfața comună a sistemelor (CCN/CSI).

                     (6)
                  Regulamentul (UE) nr. 1286/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2013 de instituire a unui program de acțiune pentru a îmbunătăți funcționarea sistemelor de impozitare în Uniunea Europeană pentru perioada 2014-2020 (Fiscalis 2020) și de abrogare a Deciziei nr. 1482/2007/CE (JO L 347, 20.12.2013, p. 25).

                     (7)
                  JO C,  , p. .

                     (8)
                  Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO L 8, 12.1.2001, p. 1).

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 26.10.2017
            COM(2017) 621 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de decizie a Consiliului
            privind încheierea, în numele Uniunii Europene, a Acordului dintre Uniunea Europeană și Regatul Norvegiei privind cooperarea administrativă, combaterea fraudelor și recuperarea creanțelor în domeniul taxei pe valoarea adăugată

               Acord între Uniunea Europeană și Regatul Norvegiei privind cooperarea administrativă, combaterea fraudelor și recuperarea creanțelor în domeniul taxei pe valoarea adăugată

               UNIUNEA EUROPEANĂ, denumită în continuare „Uniunea”

               și

               REGATUL NORVEGIEI, denumit în continuare „Norvegia”,

               denumite în continuare „părțile”,

               DORIND să asigure stabilirea, evaluarea și colectarea în mod corect a taxei pe valoarea adăugată (TVA) și recuperarea creanțelor în materie de TVA, pentru a evita dubla impunere sau absența impunerii și pentru a combate fraudele în domeniul TVA,

               FIIND CONȘTIENTE de faptul că, pentru combaterea fraudelor și a evaziunilor transfrontaliere în materie de TVA, este nevoie de o cooperare strânsă între autoritățile competente responsabile cu aplicarea legislației în acest domeniu,

               RECUNOSCÂND faptul că fraudele și evaziunile transfrontaliere în materie de TVA prezintă caracteristici și mecanisme specifice care le disting de alte tipuri de fraude fiscale, necesitând prin urmare instrumente juridice specifice pentru cooperarea administrativă, în special pentru schimbul de informații,

               INTENȚIONÂND să contribuie la rețeaua Eurofisc pentru schimbul de informații specifice în vederea combaterii fraudelor transfrontaliere în materie de TVA, sub rezerva restricțiilor în temeiul prezentului acord,

               FIIND CONȘTIENTE de faptul că toate părțile contractante ar trebui să aplice norme privind confidențialitatea și protecția datelor cu caracter personal în conformitate cu Directiva 95/46/CE
                  1
                a Parlamentului European și a Consiliului privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date, inclusiv în contextul Eurofisc,

               ÎNTRUCÂT evaluarea aplicării corecte a TVA în cazul serviciilor de telecomunicații, de radiodifuziune și de televiziune și al serviciilor furnizate pe cale electronică nu poate fi eficace decât prin intermediul cooperării la nivel internațional,

               AVÂND ÎN VEDERE faptul că Uniunea Europeană și Norvegia sunt învecinate, sunt parteneri comerciali dinamici și sunt, de asemenea, părți la Acordul privind Spațiul Economic European („Acordul privind SEE”), care are ca scop promovarea unei consolidări continue și echilibrate a relațiilor comerciale și economice dintre părțile contractante în condiții de concurență egale, precum și respectarea acelorași norme în vederea creării unui Spațiu Economic European omogen,

               RECUNOSCÂND faptul că, deși aspectele fiscale nu intră sub incidența Acordului privind SEE, cooperarea în scopul unei aplicări și implementări mai eficace a TVA este în interesul Uniunii Europene și al Norvegiei,

               CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:

               Titlul I

               Dispoziții generale

               Articolul 1

               Obiectiv

               Obiectivul prezentului acord este de a stabili cadrul pentru cooperarea administrativă între statele membre ale Uniunii și Norvegia, pentru a permite autorităților responsabile cu aplicarea legislației în materie de TVA să se asiste reciproc în ceea ce privește asigurarea respectării legislației în cauză și protejarea veniturilor din TVA.

               Articolul 2

               Domeniu de aplicare

               1.Prezentul acord stabilește normele și procedurile privind cooperarea:

               (a)pentru împărtășirea oricăror informații care ar putea ajuta la realizarea unei evaluări corecte a TVA, la monitorizarea aplicării corecte a TVA și la combaterea fraudelor în domeniul TVA;

               (b)pentru recuperarea:

               (i)creanțelor legate de TVA;

               (ii)sancțiunilor, amenzilor, taxelor și suprataxelor administrative aferente creanțelor menționate la punctul (i), impuse de autoritățile administrative care sunt competente să perceapă TVA sau să realizeze anchete administrative privind TVA ori confirmate de organe administrative sau judiciare la cererea autorităților administrative în cauză;

               (iii)dobânzilor și costurilor aferente creanțelor menționate la punctele (i) și (ii).

               2.Prezentul acord nu aduce atingere aplicării normelor privind cooperarea administrativă, combaterea fraudelor și asistența în materie de recuperare a creanțelor în domeniul TVA între statele membre ale Uniunii.

               3.Prezentul acord nu aduce atingere aplicării normelor privind asistența reciprocă în materie penală.

               Articolul 3

               Definiții

               În sensul prezentului acord, se aplică următoarele definiții:

               (a)„TVA” înseamnă, pentru Uniune, taxa pe valoarea adăugată în conformitate cu Directiva 2006/112/CE a Consiliului privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată și, pentru Norvegia, taxa pe valoarea adăugată în conformitate cu Legea norvegiană nr. 58 din 19 iunie 2009 privind taxa pe valoarea adăugată;

               (b)„stat” înseamnă un stat membru al Uniunii sau Norvegia;

               (c)„state” înseamnă statele membre ale Uniunii și Norvegia;

               (d)„țară terță” înseamnă o țară care nu este nici stat membru al Uniunii, nici Norvegia;

               (e)„autoritate competentă” înseamnă autoritatea desemnată în conformitate cu articolul 4 alineatul (1);

               (f)„birou central de legătură” înseamnă biroul desemnat în conformitate cu articolul 4 alineatul (2), cu responsabilitatea principală de punct de contact pentru aplicarea titlului II sau a titlului III;

               (g)„departament de legătură” înseamnă orice birou, în afara biroului central de legătură, desemnat ca atare în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) pentru solicitarea sau acordarea de asistență reciprocă în temeiul titlului II sau al titlului III;

               (h)„funcționar responsabil” înseamnă orice funcționar desemnat în temeiul articolului 4 alineatul (4) care poate efectua un schimb direct de informații în temeiul titlului II;

               (i)„autoritate solicitantă” înseamnă un birou central de legătură, un departament de legătură sau un funcționar responsabil care depune o cerere de asistență în temeiul titlului II, în numele unei autorități competente;

               (j)„autoritate solicitantă” înseamnă, de asemenea, un birou central de legătură sau un departament de legătură al unui stat care depune o cerere în temeiul titlului III;

               (k)„autoritate solicitată” înseamnă biroul central de legătură, departamentul de legătură sau – în cazul cooperării în temeiul titlului II – funcționarul responsabil care primește o cerere de la o autoritate solicitantă;

               (l)„persoană” înseamnă:

               (i)o persoană fizică;

               (ii)o persoană juridică;

               (iii)în cazul în care legislația în vigoare prevede acest lucru, o asociație de persoane căreia îi este recunoscută capacitatea de a efectua acte juridice, dar care nu dispune de statutul legal de persoană juridică; sau

               (iv)orice altă construcție juridică, indiferent de natura sau de forma sa, fie că are sau nu personalitate juridică, supusă la plata TVA sau răspunzătoare pentru plata creanțelor menționate la articolul 2 alineatul (1) litera (b);

               (m)„comitetul mixt” înseamnă comitetul responsabil pentru asigurarea funcționării și implementării corecte a prezentului acord în conformitate cu articolul 41;

               (n)„anchetă administrativă” înseamnă toate controalele, verificările și alte măsuri luate de state în îndeplinirea sarcinilor lor pentru a asigura aplicarea corectă a legislației în domeniul TVA;

               (o)„schimb spontan” înseamnă comunicarea nesistematică, în orice moment și fără o cerere prealabilă, de informații către alt stat;

               (p)„schimb automat” înseamnă comunicarea sistematică de informații predefinite către alt stat, fără o cerere prealabilă;

               (q)„control simultan” înseamnă verificarea în mod coordonat a obligațiilor fiscale ale uneia sau mai multor persoane impozabile afiliate, organizată de două sau mai multe state cu interese comune sau complementare;

               (r)„prin mijloace electronice” înseamnă utilizarea de echipamente electronice pentru prelucrarea (inclusiv compresia digitală) și stocarea datelor, precum și utilizarea de cabluri, de transmisii radio, de tehnologii optice sau de alte mijloace electromagnetice;

               (s)„rețeaua CCN/CSI” înseamnă platforma comună bazată pe rețeaua comună de comunicații (CCN) și pe interfața comună a sistemelor (CSI), dezvoltată de Uniune pentru a asigura toate transmisiile prin mijloace electronice dintre autoritățile competente în domeniul impozitării;

               (t)„servicii de telecomunicații, servicii de radiodifuziune și de televiziune și servicii furnizate pe cale electronică” înseamnă serviciile definite la articolele 6a, 6b și 7 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011 al Consiliului
                  2
                de stabilire a măsurilor de punere în aplicare a Directivei 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată.

               Articolul 4

               Organizare

               1.Fiecare stat desemnează o autoritate competentă responsabilă pentru aplicarea prezentului acord.

               2.Fiecare stat desemnează:

               (a)un birou central de legătură cu responsabilitatea principală de a aplica titlul II din prezentul acord și

               (b)un birou central de legătură cu responsabilitatea principală de a aplica titlul III din prezentul acord.

               3.Fiecare autoritate competentă poate desemna, direct sau prin delegare:

               (a)departamente de legătură pentru schimbul direct de informații în temeiul titlului II din prezentul acord;

               (b)departamente de legătură pentru cererea sau acordarea de asistență reciprocă în temeiul titlului III din prezentul acord, în funcție de competențele lor teritoriale sau operaționale specifice.

               4.Fiecare autoritate competentă poate desemna, direct sau prin delegare, funcționari responsabili care pot efectua schimburi directe de informații în temeiul titlului II din prezentul acord.

               5.Birourile centrale de legătură țin la zi lista departamentelor de legătură și a funcționarilor responsabili și o pun la dispoziția celorlalte birouri centrale de legătură.

               6.În cazul în care un departament de legătură sau un funcționar responsabil trimite sau primește o cerere de asistență în temeiul prezentului acord, el informează biroul său central de legătură în acest sens.

               7.În cazul în care un birou central de legătură, un departament de legătură sau un funcționar responsabil primește o cerere de asistență reciprocă ce necesită luarea unor măsuri care depășesc competența sa, el înaintează fără întârziere cererea biroului central de legătură sau departamentului de legătură competent și informează autoritatea solicitantă în acest sens. Într-un asemenea caz, perioada stabilită la articolul 8 începe din ziua următoare celei în care cererea de asistență a fost înaintată biroului central de legătură sau departamentului de legătură competent.

               8.Fiecare stat informează Comisia Europeană, în termen de o lună de la semnarea acordului, care este autoritatea sa competentă în sensul prezentului acord și, de asemenea, o informează fără întârziere în cazul oricărei modificări a acestei autorități. Comisia Europeană ține la zi lista autorităților competente și o pune la dispoziția comitetului mixt.

               Articolul 5

               Acord privind nivelul serviciilor

               Se încheie, în conformitate cu procedura stabilită de comitetul mixt, un acord privind nivelul serviciilor, pentru a se asigura cantitatea și calitatea din punct de vedere tehnic a serviciilor pentru funcționarea sistemelor de comunicații și de schimb de informații.

               Articolul 6

               Confidențialitate și protecția datelor cu caracter personal

               1.Orice informații obținute de un stat în temeiul prezentului acord sunt tratate drept confidențiale și protejate în același mod ca informațiile obținute în temeiul dreptului său intern și, în măsura în care este necesar pentru protecția datelor cu caracter personal, în conformitate cu Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului
                  3
                și cu măsuri de protecție ce pot fi stabilite de statul care furnizează informația conform obligațiilor impuse de legislația proprie.

               2.Aceste informații pot fi comunicate persoanelor și autorităților (inclusiv instanțe și organe administrative sau de supraveghere) implicate în aplicarea legislației privind TVA, în scopul unei evaluări corecte a TVA, precum și în scopul aplicării de măsuri de asigurare a respectării acestei legislații, inclusiv de măsuri asigurătorii sau de recuperare în ceea ce privește creanțele în domeniul TVA.

               3.Informațiile menționate la alineatul (1) pot fi de asemenea utilizate la evaluarea, la asigurarea aplicării și inclusiv la recuperarea altor taxe și contribuții obligatorii la asigurările sociale. Dacă informațiile care fac obiectul schimbului dezvăluie sau ajută la dovedirea existenței unor încălcări ale legislației fiscale, ele pot fi de asemenea utilizate pentru a impune sancțiuni administrative sau penale. Doar persoanele sau autoritățile menționate mai sus pot utiliza aceste informații și doar în scopurile precizate în frazele de mai sus. Ele pot dezvălui aceste informații în cadrul unor proceduri judiciare sau al unor hotărâri judecătorești.

               4.În pofida alineatelor (1) și (2), statul care furnizează informațiile permite, în baza unei cereri motivate, ca informațiile să fie utilizate în alte scopuri decât cele menționate la articolul 2 alineatul (1), de către statul care le primește, dacă în temeiul legislației statului care furnizează informațiile acestea pot fi utilizate în scopuri similare. Autoritatea solicitată acceptă sau refuză orice astfel de cerere în termen de o lună.

               5.Rapoartele, declarațiile și orice alte documente ori copiile legalizate sau extrasele acestora care au fost obținute de un stat în cadrul asistenței furnizate în temeiul prezentului acord pot fi invocate ca dovezi în statul respectiv pe aceeași bază ca documentele similare furnizate de altă autoritate a statului respectiv.

               6.Informațiile furnizate de un stat altui stat pot fi transmise de acesta din urmă către alt stat, sub rezerva autorizării prealabile de către autoritatea competentă de la care provin informațiile. Statul de la care provin informațiile se poate opune unei astfel de împărtășiri a informațiilor în termen de zece zile lucrătoare de la data la care a primit comunicarea de la statul care dorește să împărtășească informațiile.

               7.Statele pot transmite informațiile obținute în conformitate cu prezentul acord către țări terțe, sub rezerva următoarelor condiții:

               (a)transmiterea informațiilor este supusă legislației naționale a statului care le transmite, de transpunere a articolului 25 din Directiva 95/46/CE privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date, în special în ceea ce privește nivelul adecvat de protecție oferit în țara terță în cauză;

               (b)autoritatea competentă de la care provin informațiile și-a dat consimțământul cu privire la comunicarea respectivă;

               (c)transmiterea informațiilor este permisă de acordurile de asistență existente între statul care transmite informațiile și țara terță respectivă.

               8.Atunci când un stat primește informații de la o țară terță, statul respectiv poate împărtăși acele informații în măsura în care îi este permis de acordurile de asistență pe care le are cu țara terță respectivă.

               9.Fiecare stat notifică imediat celorlalte state vizate orice încălcare a confidențialității, orice eșec al măsurilor de protecție a datelor cu caracter personal și orice sancțiuni și măsuri de remediere impuse în consecință.

               10.Persoanele acreditate în mod corespunzător de autoritatea de acreditare în materie de securitate a Comisiei Europene pot avea acces la aceste informații doar în măsura în care este necesar pentru întreținerea și dezvoltarea rețelei CCN.

               Titlul II

               Cooperarea administrativă și combaterea fraudelor

               Capitolul 1

               Schimbul de informații la cerere

               Articolul 7

               Schimbul de informații și anchetele administrative

               1.La cererea autorității solicitante, autoritatea solicitată comunică informațiile menționate la articolul 2 alineatul (1) litera (a) legate de un anumit caz sau de anumite cazuri.

               2.În scopul transmiterii informațiilor menționate la alineatul (1), autoritatea solicitată asigură efectuarea tuturor anchetelor administrative necesare pentru obținerea informațiilor respective.

               3.Cererea menționată la alineatul (1) poate conține o cerere motivată de efectuare a unei anchete administrative. Dacă autoritatea solicitată este de părere că ancheta administrativă respectivă nu este necesară, ea informează imediat autoritatea solicitantă cu privire la motivele aferente.

               4.În cazul în care autoritatea solicitată refuză o anchetă administrativă privind sumele declarate de o persoană impozabilă în legătură cu livrările de bunuri și prestările de servicii indicate în anexa 1 care sunt realizate de o persoană impozabilă stabilită în statul autorității solicitate și sunt impozabile în statul autorității solicitante, autoritatea solicitată furnizează autorității solicitante cel puțin datele și valorile oricăror livrări și prestări relevante realizate de persoana impozabilă în statul autorității solicitante în cei doi ani anteriori.

               5.Pentru a obține informațiile cerute sau pentru a efectua ancheta administrativă cerută, autoritatea solicitată sau autoritatea administrativă căreia i s-a adresat aceasta procedează ca și cum ar acționa în nume propriu sau la cererea altei autorități din propriul său stat.

               6.La cererea autorității solicitante, autoritatea solicitată îi comunică acesteia orice informații pertinente pe care le obține sau pe care le deține, precum și rezultatele anchetelor administrative, sub formă de rapoarte, declarații și alte documente ori sub forma unor copii legalizate sau a unor extrase ale acestora.

               7.Documentele originale se furnizează doar în cazul în care aceasta nu contravine dispozițiilor în vigoare în statul autorității solicitate.

               Articolul 8

                Termenul pentru furnizarea informațiilor

               1.Autoritatea solicitată furnizează informațiile menționate la articolul 7 cât mai curând posibil și cel târziu la trei luni de la data primirii cererii. Cu toate acestea, în cazul în care autoritatea solicitată se află deja în posesia informațiilor respective, termenul se reduce la o perioadă de maximum o lună.

               2.În anumite cazuri speciale, autoritatea solicitată și autoritatea solicitantă pot conveni asupra unor termene care sunt diferite de cele prevăzute la alineatul (1).

               3.În cazul în care autoritatea solicitată nu poate răspunde cererii în termenele menționate la alineatele (1) și (2), ea informează imediat autoritatea solicitantă, în scris, cu privire la motivele pentru care nu poate răspunde cererii în termenele respective, precizând și când consideră că ar putea răspunde.

               Capitolul 2

               Schimbul de informații fără cerere prealabilă

               Articolul 9

               Tipuri de schimb de informații

               Schimbul de informații fără cerere prealabilă este fie spontan, conform articolului 10, fie automat, conform articolului 11.

               Articolul 10

               Schimbul spontan de informații

               O autoritate competentă dintr-un stat transmite autorității competente din alt stat, fără o cerere prealabilă, informațiile menționate la articolul 2 alineatul (1) litera (a) care nu au fost transmise în temeiul schimbului automat de informații menționat la articolul 11 și de care are cunoștință, în următoarele cazuri:

               (a)atunci când se consideră că impozitarea are loc în statul de destinație și informațiile din statul de origine sunt necesare pentru eficacitatea sistemului de control al statului de destinație;

               (b)atunci când un stat are motive să considere că în celălalt stat a fost comisă sau este probabil să fi fost comisă o încălcare a legislației privind TVA;

               (c)atunci când există un risc de pierderi fiscale în celălalt stat.

               Articolul 11

               Schimbul automat de informații

               1.Categoriile de informații care fac obiectul schimbului automat se stabilesc de comitetul mixt în conformitate cu articolul 41.

               2.Un stat se poate abține de la a participa la schimbul automat al uneia sau mai multor categorii de informații menționate la alineatul (1) în cazul în care colectarea informațiilor pentru un astfel de schimb ar necesita impunerea unor noi obligații asupra persoanelor impozabile în scopuri de TVA sau ar impune o sarcină administrativă disproporționată asupra statului respectiv.

               3.Fiecare stat notifică în scris comitetului mixt decizia sa luată în conformitate cu alineatul anterior.

               Capitolul 3

               Alte forme de cooperare

               Articolul 12

               Notificarea administrativă

               1.La cererea autorității solicitante și în conformitate cu normele care reglementează notificarea de titluri similare în statul autorității solicitate, autoritatea solicitată notifică destinatarului toate titlurile și deciziile care sunt emise de autoritățile solicitante și care se referă la aplicarea legislației privind TVA în statul autorității solicitante.

               2.Cererile de notificare, care menționează obiectul titlului sau al deciziei de notificat, indică numele, adresa și orice alte informații relevante pentru identificarea destinatarului.

               3.Autoritatea solicitată informează imediat autoritatea solicitantă cu privire la răspunsul său la cererea de notificare și îi comunică acesteia, în special, data notificării deciziei sau titlului către destinatar.

               Articolul 13

               Prezența în birourile administrative și participarea la anchete administrative

               1.Printr-un acord între autoritatea solicitantă și autoritatea solicitată și în conformitate cu măsurile stabilite de aceasta din urmă, autoritatea solicitată poate permite funcționarilor autorizați de autoritatea solicitantă să fie prezenți în birourile autorității solicitate sau în orice alt loc în care autoritățile respective își îndeplinesc sarcinile, în vederea împărtășirii informațiilor menționate la articolul 2 alineatul (1) litera (a). În cazul în care informațiile solicitate sunt cuprinse în documente la care funcționarii autorității solicitate au acces, funcționarii autorității solicitante primesc copii ale acestora.

               2.Printr-un acord între autoritatea solicitantă și autoritatea solicitată și în conformitate cu măsurile stabilite de aceasta din urmă, autoritatea solicitată poate permite funcționarilor autorizați de autoritatea solicitantă să fie prezenți pe parcursul desfășurării anchetelor administrative realizate pe teritoriul statului autorității solicitate, în vederea împărtășirii informațiilor menționate la articolul 2 alineatul (1) litera (a). Aceste anchete administrative se realizează exclusiv de către funcționarii autorității solicitate. Funcționarii autorității solicitante nu exercită competențele de inspecție conferite funcționarilor autorității solicitate. Ei pot avea însă acces la aceleași spații și documente ca aceștia din urmă, prin intermedierea funcționarilor autorității solicitate și doar în scopul realizării anchetei administrative.

               3.Funcționarii autorității solicitante care sunt prezenți în alt stat în conformitate cu alineatele (1) și (2) trebuie să fie capabili să prezinte oricând o autorizație în scris care să precizeze identitatea și calitatea lor oficială.

               Articolul 14

               Controale simultane

               1.Statele pot conveni să realizeze controale simultane ori de câte ori consideră că asemenea controale sunt mai eficace decât controalele realizate de un singur stat.

               2.Un stat identifică în mod independent persoanele impozabile pe care intenționează să le propună în vederea efectuării unui control simultan. Autoritatea competentă a statului respectiv notifică autorității competente a celuilalt stat vizat cazurile propuse pentru un control simultan. Ea motivează alegerea făcută, în măsura posibilului, furnizând informațiile care au dus la decizia respectivă. De asemenea, autoritatea respectivă precizează perioada în decursul căreia ar trebui realizate controalele în cauză.

               3.O autoritate competentă care primește propunerea de control simultan confirmă acordul său ori comunică refuzul său motivat autorității competente din celălalt stat, în principiu în termen de două săptămâni de la primirea propunerii, dar cel târziu în termen de o lună de la primirea propunerii.

               4.Fiecare autoritate competentă desemnează un reprezentant care să fie responsabil cu supervizarea și coordonarea operațiunii de control.

               Capitolul 4

               Eurofisc

               Articolul 15

               Participarea Norvegiei la Eurofisc

               1.Pentru a promova și a facilita cooperarea multilaterală în ceea ce privește combaterea fraudelor în materie de TVA, Norvegia este invitată să participe la rețeaua numită „Eurofisc”, prevăzută în capitolul X din Regulamentul (UE) nr. 904/2010 al Consiliului
                  4
                privind cooperarea administrativă și combaterea fraudei în domeniul taxei pe valoarea adăugată, în condițiile stabilite în prezentul capitol.

               2.Participarea Norvegiei la Eurofisc nu va permite funcționarilor de legătură Eurofisc desemnați de autoritatea competentă a unui stat să acceseze bazele de date ale celuilalt stat.

               Articolul 16

               Funcționarii de legătură Eurofisc

               1.Autoritatea competentă din Norvegia desemnează cel puțin un funcționar de legătură Eurofisc responsabil cu schimbul de informații în domeniile de lucru ale Eurofisc la care participă Norvegia.

               2.Funcționarii de legătură Eurofisc sunt funcționari responsabili în sensul articolului 4 alineatul (4). Ei rămân răspunzători doar în fața administrațiilor lor naționale.

               3.Funcționarii de legătură Eurofisc ai Norvegiei nu sunt desemnați drept coordonatori de domenii de lucru sau președinte al Eurofisc și nu participă la nicio procedură de vot prevăzută de regulamentul de procedură al Eurofisc.

               Capitolul 5

               Dispoziții generale

               Articolul 17

                Condițiile care guvernează schimbul de informații

               1.Autoritatea solicitată furnizează unei autorități solicitante informațiile menționate la articolul 2 alineatul (1) litera (a) sau notificarea administrativă menționată la articolul 12, cu condiția ca:

               (a)numărul și natura cererilor de informații depuse de autoritatea solicitantă să nu impună o sarcină administrativă disproporționată asupra autorității solicitate în cauză;

               (b)autoritatea solicitantă să fi epuizat sursele normale de informații pe care le-ar fi putut utiliza în circumstanțele respective pentru a obține informațiile solicitate, fără a risca să pericliteze realizarea obiectivului urmărit.

               2.Prezentul acord nu impune nicio obligație de a efectua anchete sau de a furniza informații cu privire la un anumit caz dacă legile sau practicile administrative ale statului care ar trebui să furnizeze informațiile nu autorizează statul respectiv să efectueze anchetele în cauză ori să colecteze sau să utilizeze informațiile respective în scopuri proprii.

               3.O autoritate solicitată poate refuza să furnizeze informații în cazul în care autoritatea solicitantă nu poate furniza, din motive juridice, informații similare. Autoritatea solicitată informează comitetul mixt cu privire la motivele refuzului.

               4.Furnizarea de informații poate fi refuzată în cazul în care ar duce la dezvăluirea unui secret comercial, industrial sau profesional, a unui proces comercial sau a unor informații a căror dezvăluire ar fi contrară politicii publice.

               5.Alineatele (2), (3) și (4) nu ar trebui în niciun caz să fie interpretate ca permițând autorității solicitate să refuze furnizarea de informații din simplul motiv că informațiile respective sunt deținute de o bancă, de o altă instituție financiară ori de o persoană desemnată sau care acționează în calitate de agent sau de administrator ori pentru că aceste informații se referă la participații la capitalul unei persoane juridice.

               6.Autoritatea solicitată informează autoritatea solicitantă cu privire la motivele refuzării unei cereri de asistență.

               Articolul 18

               Feedback

               În cazul în care o autoritate competentă furnizează informații în temeiul articolului 7 sau al articolului 10, ea poate solicita autorității competente care primește informațiile respective să ofere feedback cu privire la acestea. Dacă se face o astfel de cerere, autoritatea competentă care primește informațiile transmite feedbackul cât mai curând posibil și fără a aduce atingere normelor privind secretul fiscal și protecția datelor aplicabile în statul său, cu condiția ca acest lucru să nu îi impună o sarcină administrativă disproporționată.

               Articolul 19

                Regimul lingvistic

               Cererile de asistență, inclusiv cererile de notificare și documentele anexate, se redactează într-o limbă convenită între autoritatea solicitată și autoritatea solicitantă.

               Articolul 20

               Date statistice

               Până la data de 30 iunie a fiecărui an, părțile comunică prin mijloace electronice comitetului mixt o listă de date statistice referitoare la aplicarea prezentului titlu.

               Articolul 21

               Mijloacele de comunicare și formularele standard

               1.Orice informații comunicate în conformitate cu articolele 7, 10, 11, 12 și 18 și datele statistice în conformitate cu articolul 20 sunt furnizate prin utilizarea unui formular standard menționat la articolul 41 alineatul (2) litera (d).

               2.Formularele standard se transmit, în măsura posibilului, prin mijloace electronice.

               3.În cazul în care cererea nu a fost depusă integral prin intermediul sistemelor electronice, autoritatea solicitată confirmă primirea cererii fără întârziere, prin mijloace electronice, și în orice caz în termen de maximum cinci zile lucrătoare de la primire.

               4.În cazul în care o autoritate a primit o cerere sau informații care nu îi sunt adresate, ea transmite un mesaj expeditorului fără întârziere, prin mijloace electronice, și în orice caz în termen de maximum cinci zile lucrătoare de la primire.

               Titlul III

               Asistența în materie de recuperare

               Capitolul 1

               Schimbul de informații

               Articolul 22

               Cererea de informații

               1.La cererea autorității solicitante, autoritatea solicitată furnizează orice informații care se poate preconiza că sunt relevante pentru autoritatea solicitantă în vederea recuperării creanțelor sale menționate la articolul 2 alineatul (1) litera (b).

               În scopul furnizării informațiilor respective, autoritatea solicitată aranjează efectuarea tuturor anchetelor administrative necesare pentru obținerea acestora.

               2.Autoritatea solicitată nu este obligată să furnizeze informații:

               (a)pe care nu le-ar putea obține în scopul recuperării unor creanțe similare în nume propriu;

               (b)care ar dezvălui orice secret comercial, industrial sau profesional;

               (c)a căror comunicare ar putea fi contrară politicii publice a statului autorității solicitate sau ar putea aduce atingere securității acesteia.

               3.Alineatul (2) nu se interpretează în niciun caz ca permițând autorității solicitate să refuze furnizarea de informații din simplul motiv că informațiile respective sunt deținute de o bancă, de o altă instituție financiară ori de o persoană desemnată sau care acționează în calitate de agent sau de administrator ori pentru că aceste informații se referă la participații la capitalul unei persoane.

               4.Autoritatea solicitată informează autoritatea solicitantă cu privire la motivele refuzării unei cereri de informații.

               Articolul 23

               Schimbul de informații fără cerere prealabilă

               În cazul în care o rambursare de taxe sau impozite se referă la o persoană stabilită sau rezidentă în alt stat pe teritoriul căruia se aplică prezentul acord, statul din care urmează să fie făcută rambursarea poate informa statul de stabilire sau de reședință cu privire la rambursarea în așteptare.

               Articolul 24

               Prezența în birourile administrative și participarea la anchete administrative

               1.Printr-un acord între autoritatea solicitantă și autoritatea solicitată și în conformitate cu măsurile stabilite de aceasta din urmă, funcționarii autorizați de autoritatea solicitantă pot, în vederea promovării asistenței reciproce menționate în prezentul titlu:

               (a)să fie prezenți în birourile în care funcționarii autorității solicitate își duc la îndeplinire îndatoririle;

               (b)să fie prezenți pe parcursul anchetelor administrative realizate pe teritoriul statului solicitat;

               (c)să asiste funcționarii responsabili ai statului solicitat pe parcursul procedurilor judiciare din statul respectiv.

               2.În măsura în care este permis în temeiul legislației aplicabile în statul solicitat, acordul menționat la alineatul (1) litera (b) poate prevedea că funcționarii autorității solicitante pot intervieva persoane și examina evidențe.

               3.Funcționarii autorizați de autoritatea solicitantă care fac uz de posibilitatea oferită de alineatele (1) și (2) trebuie să fie capabili să prezinte oricând o autorizație în scris care să precizeze identitatea și calitatea lor oficială.

               Capitolul 2

               Asistență pentru notificarea de documente

               Articolul 25

               Cererea de notificare a anumitor documente legate de creanțe

               1.La cererea autorității solicitante, autoritatea solicitată notifică destinatarului toate documentele, inclusiv cele de natură judiciară, care sunt emise în statul autorității solicitante și sunt legate de o creanță, astfel cum este menționată la articolul 2 alineatul (1) litera (b), sau de recuperarea acesteia.

               Cererea de notificare este însoțită de un formular standard care conține cel puțin următoarele informații:

               (a)numele, adresa și alte date relevante pentru identificarea destinatarului;

               (b)scopul notificării și termenul în care ar trebui efectuată notificarea;

               (c)o descriere a documentului anexat și natura și cuantumul creanței în cauză;

               (d)numele, adresa și alte date de contact ale:

               (i)biroului responsabil în privința documentului anexat și, dacă este diferit,

               (ii)biroului de la care pot fi obținute informații suplimentare referitoare la documentul notificat sau la posibilitățile de contestare a obligației de plată.

               2.Autoritatea solicitantă depune o cerere de notificare în temeiul prezentului articol doar atunci când nu poate efectua notificarea în conformitate cu normele care reglementează notificarea documentului respectiv în propriul său stat sau atunci când o asemenea notificare ar da naștere unor dificultăți disproporționate.

               3.Autoritatea solicitată informează imediat autoritatea solicitantă cu privire la orice măsură luată în legătură cu cererea sa de notificare și îi comunică acesteia, în special, data notificării documentului către destinatar.

               Articolul 26

               Mijloacele de notificare

               1.Autoritatea solicitată se asigură că efectuarea notificării în statul solicitat se face în conformitate cu actele cu putere de lege și cu practicile administrative naționale aplicabile.

               2.Alineatul (1) nu aduce atingere niciunei alte forme de notificare realizate de o autoritate competentă a statului solicitant în conformitate cu normele în vigoare în statul respectiv.

               O autoritate competentă stabilită în statul solicitant poate notifica direct orice document, prin scrisoare recomandată sau pe cale electronică, unei persoane din alt stat pe teritoriul căruia se aplică prezentul acord.

               Capitolul 3

               Măsuri asigurătorii sau de recuperare

               Articolul 27

               Cererea de recuperare

               1.La cererea autorității solicitante, autoritatea solicitată recuperează creanțele care fac obiectul unui titlu ce permite executarea în statul autorității solicitante.

               2.De îndată ce autoritatea solicitantă află orice informații relevante pentru chestiunea care a dat naștere cererii de recuperare, ea transmite aceste informații autorității solicitate.

               Articolul 28

               Condițiile care guvernează cererea de recuperare

               1.Autoritatea solicitantă nu poate depune o cerere de recuperare dacă și atât timp cât creanța și/sau titlul care permite executarea acesteia sunt contestate în statul autorității solicitante, cu excepția cazurilor în care se aplică articolul 31 alineatul (4) al treilea paragraf.

               2.Înainte ca autoritatea solicitantă să depună o cerere de recuperare, se aplică procedurile de recuperare corespunzătoare disponibile în statul autorității solicitante, cu excepția următoarelor situații:

               (a)atunci când este evident că în statul respectiv nu există active de recuperat sau că procedurile respective nu vor duce la plata integrală a creanței, iar autoritatea solicitantă dispune de informații specifice care indică faptul că persoana în cauză deține active în statul autorității solicitate;

               (b)atunci când recurgerea la astfel de proceduri în statul autorității solicitante ar da naștere unor dificultăți disproporționate.

               Articolul 29

               Titlul care permite executarea în statul autorității solicitate și alte documente însoțitoare

               1.Orice cerere de recuperare este însoțită de un titlu uniform care permite executarea în statul autorității solicitate.

               Acest titlu uniform care permite executarea reflectă conținutul principal al titlului inițial care permite executarea în statul autorității solicitante și constituie unica bază pentru luarea de măsuri asigurătorii și de recuperare în statul autorității solicitate. Niciun act de recunoaștere, de completare sau de înlocuire nu este necesar în statul respectiv.

               Titlul uniform care permite executarea conține cel puțin următoarele informații:

               (a)informații relevante pentru identificarea titlului inițial care permite executarea, o descriere a creanței, inclusiv natura acesteia, perioada care face obiectul creanței, orice date pertinente pentru procesul de executare, cuantumul creanței și diferitele sale componente, precum principalul, dobânda acumulată etc.;

               (b)numele și alte date relevante pentru identificarea debitorului;

               (c)numele, adresa și alte date de contact ale:

               (i)biroului responsabil pentru evaluarea creanței și, dacă este diferit,

               (ii)biroului de la care pot fi obținute informații suplimentare referitoare la creanță sau la posibilitățile de contestare a obligației de plată.

               2.Cererea de recuperare a unei creanțe poate fi însoțită de alte documente care se referă la creanță, eliberate de statul autorității solicitante.

               Articolul 30

               Executarea cererii de recuperare

               1.În scopul recuperării în statul autorității solicitate, orice creanță pentru care s-a depus o cerere de recuperare este tratată ca și cum ar fi o creanță a statului respectiv, cu excepția cazului în care prezentul acord prevede altfel. Autoritatea solicitată face uz de competențele și de procedurile prevăzute în temeiul actelor cu putere de lege și al actelor administrative ale statului respectiv care se aplică acelorași creanțe, cu excepția cazului în care prezentul acord prevede altfel.

               Statul autorității solicitate nu este obligat să acorde creanțelor a căror recuperare este solicitată tratamentul preferențial acordat creanțelor similare care au luat naștere în statul autorității solicitate, cu excepția cazului în care se convine sau se prevede altfel în temeiul legislației statului respectiv. Un stat care, în aplicarea prezentului acord, acordă un tratament preferențial creanțelor care iau naștere în alt stat nu poate refuza acordarea aceluiași tratament preferențial unor creanțe identice sau similare ale altor state membre ale Uniunii în aceleași condiții.

               Statul autorității solicitate recuperează creanța în propria sa monedă.

               2.Autoritatea solicitată informează autoritatea solicitantă, în mod corespunzător, cu privire la orice măsură pe care a luat-o în legătură cu cererea de recuperare.

               3.Începând de la data la care a fost primită cererea de recuperare, autoritatea solicitată percepe dobândă pentru întârzierea plății în conformitate cu actele cu putere de lege și actele administrative aplicabile propriilor sale creanțe.

               4.În cazul în care actele cu putere de lege sau actele administrative aplicabile permit acest lucru, autoritatea solicitată poate acorda debitorului o perioadă de timp pentru a plăti sau poate autoriza plata în rate și poate percepe dobândă în acest sens. Ea informează autoritatea solicitantă cu privire la orice astfel de decizie.

               5.Fără a aduce atingere articolului 37 alineatul (1), autoritatea solicitată transmite autorității solicitante sumele recuperate în legătură cu creanța respectivă și dobânda menționată la alineatele (3) și (4) din prezentul articol.

               Articolul 31

               Litigii

               1.Litigiile referitoare la creanță, la titlul inițial care permite executarea în statul autorității solicitante sau la titlul uniform care permite executarea în statul autorității solicitate, precum și litigiile referitoare la valabilitatea unei notificări efectuate de o autoritate solicitantă sunt de competența organelor competente ale statului autorității solicitante. Dacă, pe parcursul procedurii de recuperare, creanța, titlul inițial care permite executarea în statul autorității solicitante sau titlul uniform care permite executarea în statul autorității solicitate este contestat(ă) de o parte interesată, autoritatea solicitată informează partea în cauză că o asemenea acțiune poate fi introdusă pe lângă organul competent al statului autorității solicitante, în conformitate cu legislația în vigoare în statul respectiv.

               2.Litigiile referitoare la măsurile de executare luate în statul autorității solicitate sau referitoare la valabilitatea unei notificări efectuate de o autoritate a statului solicitat sunt aduse în fața organului competent al statului respectiv, în conformitate cu actele cu putere de lege ale acestuia.

               3.În cazul în care a fost introdusă o acțiune menționată la alineatul (1), autoritatea solicitantă informează autoritatea solicitată în acest sens și indică măsura în care creanța nu este contestată.

               4.De îndată ce autoritatea solicitată a primit informațiile menționate la alineatul (3), fie de la autoritatea solicitantă, fie de la partea interesată, ea suspendă procedura de executare în ceea ce privește partea contestată a creanței, în așteptarea deciziei organului competent în speță, cu excepția cazului în care autoritatea solicitantă cere alte măsuri în conformitate cu al treilea paragraf al prezentului alineat.

               La cererea autorității solicitante sau în cazul în care se consideră necesar de către autoritatea solicitată și fără a aduce atingere articolului 33, autoritatea solicitată poate lua măsuri asigurătorii pentru a garanta recuperarea, în măsura în care actele cu putere de lege aplicabile permit acest lucru.

               În conformitate cu actele cu putere de lege și cu practicile administrative în vigoare în statul său, autoritatea solicitantă poate cere autorității solicitate să recupereze o creanță contestată sau partea contestată a unei creanțe, în măsura în care actele cu putere de lege și practicile administrative în vigoare în statul autorității solicitate permit acest lucru. Orice astfel de cerere trebuie să fie motivată. Dacă rezultatul contestației este ulterior favorabil debitorului, autoritatea solicitantă este răspunzătoare pentru rambursarea oricăror sume recuperate, împreună cu orice compensații datorate, în conformitate cu legislația în vigoare în statul autorității solicitate.

               Dacă între statul autorității solicitante și statul autorității solicitate a fost inițiată o procedură de acord amiabil, iar rezultatul procedurii poate afecta creanța pentru care a fost solicitată asistența, măsurile de recuperare sunt suspendate sau stopate până la finalizarea procedurii respective, cu excepția cazului în care este vorba de o situație de urgență din motive de fraudă sau de insolvență. Dacă măsurile de recuperare sunt suspendate sau stopate, se aplică al doilea paragraf.

               Articolul 32

               Modificarea sau retragerea cererii de asistență în materie de recuperare

               1.Autoritatea solicitantă informează imediat autoritatea solicitată cu privire la orice modificare ulterioară a cererii sale de recuperare sau cu privire la retragerea cererii sale, indicând motivele modificării sau retragerii.

               2.Dacă modificarea cererii se datorează unei decizii a organului competent menționat la articolul 31 alineatul (1), autoritatea solicitantă comunică această decizie împreună cu un titlu uniform revizuit care permite executarea în statul autorității solicitate. Autoritatea solicitată ia apoi măsuri de recuperare suplimentare în baza titlului revizuit.

               Măsurile asigurătorii sau de recuperare luate deja în baza titlului uniform original care permitea executarea în statul autorității solicitate pot fi continuate în baza titlului revizuit, cu excepția cazului în care modificarea cererii se datorează nulității titlului inițial care permitea executarea în statul autorității solicitante sau a titlului uniform original care permitea executarea în statul autorității solicitate.

               Articolele 29 și 31 se aplică în legătură cu titlul revizuit.

               Articolul 33

               Cererea de măsuri asigurătorii

               1.La cererea autorității solicitante, autoritatea solicitată ia măsuri asigurătorii, dacă acest lucru este permis de legislația sa națională și în conformitate cu practicile sale administrative, pentru a asigura recuperarea în cazul în care o creanță sau titlul care permite executarea în statul autorității solicitante este contestat(ă) la momentul depunerii cererii sau în cazul în care creanța nu face încă obiectul unui titlu care permite executarea în statul autorității solicitante, în măsura în care legislația și practicile administrative ale statului autorității solicitante permit luarea de măsuri asigurătorii într-o situație similară.

               Dacă există, documentul întocmit pentru a permite luarea de măsuri asigurătorii în statul autorității solicitante și referitor la creanța pentru care s-a solicitat asistența reciprocă se anexează la cererea de măsuri asigurătorii în statul autorității solicitate. Acest document nu face obiectul niciunui act de recunoaștere, de completare sau de înlocuire în statul autorității solicitate.

               2.Cererea de măsuri asigurătorii poate fi însoțită de alte documente referitoare la creanță.

               Articolul 34

               Normele care reglementează cererea de măsuri asigurătorii

               Pentru punerea în aplicare a articolului 33, articolele 27 alineatul (2), 30 alineatele (1) și (2), 31 și 32 se aplică mutatis mutandis.

               Articolul 35

                Limitele obligațiilor autorității solicitate

               1.Autoritatea solicitată nu este obligată să acorde asistența prevăzută la articolele 27-33 dacă, din cauza situației debitorului, recuperarea creanței ar da naștere unor dificultăți economice sau sociale serioase în statul autorității solicitate, în măsura în care actele cu putere de lege și practicile administrative în vigoare în statul respectiv permit o asemenea excepție pentru creanțele naționale.

               2.Autoritatea solicitată nu este obligată să acorde asistența prevăzută la articolele 22 și 24-33 dacă cererea inițială de asistență în temeiul articolului 22, 24, 25, 27 sau 33 se referă la creanțe care sunt mai vechi de cinci ani, perioada începând de la data scadentă a creanței în statul autorității solicitante și sfârșindu-se la data cererii inițiale de asistență.

               Cu toate acestea, în cazurile în care creanța sau titlul inițial care permite executarea în statul autorității solicitante este contestat(ă), se consideră că perioada de cinci ani începe din momentul în care se stabilește, în statul autorității solicitante, că creanța sau titlul care permite executarea nu mai poate fi contestat(ă).

               Mai mult, în cazurile în care statul autorității solicitante a acordat o amânare a plății sau a aprobat un plan de eșalonare a plății, se consideră că perioada de cinci ani începe din momentul în care întreaga perioadă de plată a luat sfârșit.

               Cu toate acestea, în cazurile respective autoritatea solicitată nu este obligată să acorde asistență în ceea ce privește creanțele mai vechi de 10 ani, perioada începând de la data scadentă a creanței în statul autorității solicitante.

               3.Un stat nu este obligat să acorde asistență dacă suma totală a creanțelor care fac obiectul prezentului acord și pentru care se solicită asistență este mai mică de 1 500 EUR.

               4.Autoritatea solicitată informează autoritatea solicitantă cu privire la motivele refuzării unei cereri de asistență.

               Articolul 36

               Chestiuni privind prescripția

               1.Chestiunile referitoare la termenele de prescripție sunt reglementate exclusiv de legislația în vigoare în statul autorității solicitante.

               2.În privința suspendării, întreruperii sau prelungirii termenelor de prescripție, orice pas realizat în direcția recuperării de creanțe de către autoritatea solicitată sau în numele acesteia, în urma unei cereri de asistență, care are ca efect suspendarea, întreruperea sau prelungirea termenului de prescripție în conformitate cu legislația în vigoare în statul autorității solicitate are același efect în statul autorității solicitante, cu condiția ca efectul corespondent să fie prevăzut de legislația statului acesteia din urmă.

               Dacă suspendarea, întreruperea sau prelungirea termenului de prescripție nu este posibilă în temeiul legislației în vigoare în statul autorității solicitate, orice pas realizat în direcția recuperării de creanțe de către autoritatea solicitată sau în numele acesteia, în urma unei cereri de asistență, care, dacă ar fi fost realizat de autoritatea solicitantă sau în numele acesteia în propriul său stat, ar fi avut ca efect suspendarea, întreruperea sau prelungirea termenului de prescripție în conformitate cu legislația în vigoare în statul respectiv se consideră a fi fost realizat în acest din urmă stat în ceea ce privește efectul în cauză.

               Primul și al doilea paragraf nu aduc atingere dreptului statului autorității solicitante de a lua măsuri care au ca efect suspendarea, întreruperea sau prelungirea termenului de prescripție în conformitate cu legislația în vigoare în statul respectiv.

               3.Autoritatea solicitantă și autoritatea solicitată se informează reciproc cu privire la orice acțiune care întrerupe, suspendă sau prelungește termenul de prescripție al creanței pentru care s-au solicitat măsuri asigurătorii sau de recuperare sau care ar putea avea acest efect.

               Articolul 37

               Costuri

               1.Pe lângă sumele menționate la articolul 30 alineatul (5), autoritatea solicitată urmărește recuperarea de la persoana în cauză și reținerea costurilor pe care le-a suportat în legătură cu recuperarea, în conformitate cu actele cu putere de lege ale statului său.

               2.Statele renunță reciproc la toate cererile de rambursare a costurilor rezultate din asistența reciprocă pe care și-o acordă în temeiul prezentului acord.

               Cu toate acestea, în cazul în care recuperarea creează o problemă specifică, implică o valoare foarte mare a costurilor sau este legată de crima organizată, autoritatea solicitantă și autoritatea solicitată pot conveni asupra unor măsuri de rambursare specifice cazurilor respective.

               3.În pofida alineatului (2), statul autorității solicitante este răspunzător față de statul autorității solicitate pentru orice costuri și orice pierderi suportate ca urmare a unor acțiuni considerate nefondate, în ceea ce privește fie fondul creanței, fie valabilitatea titlului care permite executarea și/sau a măsurilor asigurătorii luate de autoritatea solicitantă.

               Capitolul 4

               Norme generale care reglementează toate tipurile de cereri de asistență în materie de recuperare

               Articolul 38

               Regimul lingvistic

               1.Toate cererile de asistență, formularele standard de notificare și titlurile uniforme care permit executarea în statul autorității solicitate se transmit în limba oficială sau într-una din limbile oficiale ale statului autorității solicitate ori sunt însoțite de o traducere în această limbă. Faptul că anumite părți ale acestor documente sunt în altă limbă decât limba oficială sau una din limbile oficiale ale statului respectiv nu aduce atingere valabilității acestora sau valabilității procedurii, în măsura în care această altă limbă este una convenită de comun acord de statele în cauză.

               2.Documentele pentru care se solicită notificarea în temeiul articolului 25 pot fi transmise autorității solicitate într-una din limbile oficiale ale statului autorității solicitante.

               3.În cazul în care o cerere este însoțită de alte documente decât cele menționate la alineatele (1) și (2), autoritatea solicitată poate cere, acolo unde este necesar, ca autoritatea solicitantă să prezinte o traducere a acestor documente în limba oficială sau într-una din limbile oficiale ale statului autorității solicitate ori în orice altă limbă convenită de comun acord de statele în cauză.

               Articolul 39

               Date statistice

               Până la data de 30 iunie a fiecărui an, părțile comunică prin mijloace electronice comitetului mixt o listă de date statistice referitoare la aplicarea prezentului titlu.

               Articolul 40

               Mijloacele de comunicare și formularele standard

               1.Cererile de informații în temeiul articolului 22 alineatul (1), cererile de notificare în temeiul articolului 25 alineatul (1), cererile de recuperare în temeiul articolului 27 alineatul (1) sau cererile de măsuri asigurătorii în temeiul articolului 33 alineatul (1), precum și datele statistice comunicate în temeiul articolului 39 se transmit prin mijloace electronice, utilizând un formular standard, cu excepția cazului în care acest lucru nu este practic posibil din motive tehnice. În măsura posibilului, aceste formulare se folosesc de asemenea pentru orice comunicări suplimentare în legătură cu cererea respectivă.

               Titlul uniform care permite executarea în statul autorității solicitate, documentul care permite luarea de măsuri asigurătorii în statul autorității solicitante și celelalte documente menționate la articolele 29 și 33 se transmit de asemenea prin mijloace electronice, cu excepția cazului în care acest lucru nu este practic posibil din motive tehnice.

               Acolo unde este cazul, formularele standard pot fi însoțite de rapoarte, de declarații și de orice alte documente sau de copii legalizate ori de extrase ale acestora, care se transmit de asemenea prin mijloace electronice, cu excepția cazului în care acest lucru nu este practic posibil din motive tehnice.

               Formularele standard și comunicarea prin mijloace electronice pot fi folosite, de asemenea, pentru schimbul de informații în temeiul articolului 23.

               2.Alineatul (1) nu se aplică informațiilor și documentelor obținute în urma prezenței funcționarilor în birouri administrative din alt stat sau în urma participării la anchete administrative în alt stat, în conformitate cu articolul 24.

               3.În cazul în care comunicarea nu se face prin mijloace electronice sau prin utilizarea de formulare standard, acest fapt nu aduce atingere valabilității informațiilor obținute sau a măsurilor luate pentru executarea unei cereri de asistență.

               4.Rețeaua de comunicații electronice și formularele standard adoptate pentru implementarea prezentului acord pot fi de asemenea folosite pentru asistența în materie de recuperare referitoare la alte creanțe decât cele menționate la articolul 2 alineatul (1) litera (b), dacă această asistență în materie de recuperare este posibilă în temeiul altor instrumente bilaterale sau multilaterale obligatorii din punct de vedere juridic cu privire la cooperarea administrativă dintre state.

               5.Atât timp cât și în măsura în care comitetul mixt nu adoptă norme detaliate pentru implementarea prezentului titlu, autoritățile competente utilizează normele, inclusiv formularele standard, care sunt adoptate în prezent pentru punerea în aplicare a Directivei 2010/24/UE a Consiliului
                  5
               , caz în care termenul „stat membru” se interpretează ca incluzând Norvegia.

               În pofida paragrafului anterior, statul autorității solicitate utilizează moneda euro pentru transferul sumelor recuperate către statul autorității solicitante, cu excepția cazului în care statele respective au convenit altfel. Statele în care moneda oficială nu este euro convin cu Norvegia moneda în care se va face transferul sumelor recuperate și o notifică comitetului mixt.

               Titlul IV

               Implementare și aplicare

               Articolul 41

               Comitetul mixt

               1.Părțile instituie un comitet mixt, format din reprezentanți ai părților. Comitetul mixt asigură funcționarea și implementarea corectă a prezentului acord.

               2.Comitetul mixt formulează recomandări pentru promovarea obiectivelor prezentului acord și adoptă decizii:

               (a)prin care determină frecvența, modalitățile practice și categoriile exacte pentru informațiile care fac obiectul schimbului automat menționat la articolul 11;

               (b)prin care analizează rezultatul schimbului automat de informații pentru fiecare categorie stabilită în conformitate cu litera (a), astfel încât să asigure faptul că acest tip de schimb de informații are loc doar atunci când reprezintă cea mai eficientă modalitate de comunicare a informațiilor;

               (c)prin care stabilește noi categorii de informații care să facă obiectul schimbului în temeiul articolului 11, în cazul în care schimbul automat de informații este cea mai eficientă modalitate de cooperare;

               (d)prin care adoptă formularul standard pentru comunicarea de informații în temeiul articolului 21 alineatul (1) și al articolului 40 alineatul (1);

               (e)prin care stabilește ce se transmite prin rețeaua CCN/CSI sau prin alte mijloace;

               (f)privind cuantumul și modalitățile de efectuare a contribuției financiare care urmează să fie plătită de Norvegia la bugetul general al Uniunii Europene pentru costul generat de participarea sa la sistemele de informații europene, ținând seama de deciziile menționate la literele (d) și (e);

               (g)prin care adoptă norme de punere în aplicare privind modalitățile practice pentru organizarea contactului între birourile centrale de legătură și departamentele de legătură menționate la articolul 4 alineatul (2) litera (b) și alineatul (3) litera (b);

               (h)prin care stabilește modalitățile practice pentru punerea în aplicare a articolului 4 alineatul (5) la nivelul birourilor centrale de legătură;

               (i)prin care adoptă norme de punere în aplicare privind conversia sumelor de recuperat și transferul sumelor recuperate;

               (j)prin care adoptă procedura pentru încheierea acordului privind nivelul serviciilor menționat la articolul 5;

               (k)prin care modifică trimiterile la actele juridice ale Uniunii și ale Norvegiei incluse în prezentul acord.

               3.Comitetul mixt funcționează pe baza unanimității. Deciziile comitetului mixt sunt obligatorii pentru părți. Comitetul mixt își adoptă propriul regulament de procedură.

               4.Comitetul mixt se reunește cel puțin o dată la doi ani. Oricare dintre părți poate solicita organizarea unei reuniuni. Comitetul mixt este prezidat în mod alternativ de fiecare dintre părți. Data și locul fiecărei reuniuni, precum și ordinea de zi, se stabilesc prin acordul părților.

               5.Dacă o parte dorește revizuirea acordului, ea prezintă o propunere comitetului mixt, care formulează recomandări, în special în ceea ce privește deschiderea de negocieri în conformitate cu normele privind negocierile internaționale ale părților.

               Articolul 42

               Soluționarea litigiilor

               Orice litigiu dintre părți referitor la interpretarea sau la aplicarea prezentului acord se soluționează prin consultări în cadrul comitetului mixt. Părțile prezintă comitetului mixt informațiile relevante necesare pentru o examinare amănunțită a chestiunii, în vederea soluționării litigiului.

               Titlul V

               Dispoziții finale

               Articolul 43

                Domeniul de aplicare teritorial

               Prezentul acord se aplică teritoriului Norvegiei, astfel cum este stabilit la articolul 1-2 din Legea norvegiană nr. 58 din 19 iunie 2009 privind taxa pe valoarea adăugată, și teritoriilor în care se aplică Tratatul privind Uniunea Europeană și Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în condițiile stabilite în tratatele respective, cu excepția oricărui teritoriu menționat la articolul 6 din Directiva 2006/112/CE.

               Articolul 44

               Intrare în vigoare, durată și denunțare

               1.Prezentul acord se aprobă de către părți în conformitate cu propriile proceduri juridice interne.

               2.Prezentul acord intră în vigoare în prima zi a celei de a doua luni următoare datei la care părțile și-au notificat reciproc finalizarea procedurilor juridice interne menționate la alineatul (1).

               3.Prezentul acord este valabil pe o perioadă nelimitată. Oricare dintre părți poate notifica în scris celeilalte părți intenția sa de a denunța prezentul acord. Denunțarea intră în vigoare la șase luni de la data notificării.

               4.Notificările efectuate în conformitate cu prezentul articol se transmit, în cazul Uniunii, către Secretariatul General al Consiliului Uniunii și, în cazul Norvegiei, către Ministerul Afacerilor Externe.

               Articolul 45

               Anexe

               Anexele la prezentul acord fac parte integrantă din acesta.

               Articolul 46

               Relația cu acordurile bilaterale sau multilaterale dintre state

               Prevederile prezentului acord prevalează asupra prevederilor oricăror instrumente bilaterale sau multilaterale obligatorii din punct de vedere juridic privind cooperarea administrativă, combaterea fraudelor și recuperarea creanțelor în domeniul TVA care au fost încheiate între state membre ale Uniunii și Norvegia, în cazul în care prevederile acestora din urmă sunt incompatibile cu cele ale prezentului acord.

               Articolul 47

               Versiunea lingvistică autentică

               Prezentul acord este întocmit în dublu exemplar în limbile norvegiană, bulgară, spaniolă, cehă, daneză, germană, estonă, greacă, engleză, franceză, irlandeză, croată, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, finlandeză și suedeză, fiecare dintre aceste texte fiind autentic în egală măsură.

               Articolul 48

               Extinderea acordului la noi state membre ale UE

               În cazul în care o țară devine stat membru al Uniunii, textul acordului în limba noului stat membru aderent, astfel cum este stabilit de Consiliul Uniunii, este autentificat pe baza unui schimb de scrisori între Uniune și Norvegia.

               Semnături

               ANEXA 1

               Lista livrărilor de bunuri și a prestărilor de servicii cărora li se aplică articolul 7 alineatul (4):

               (1)importuri cu valoare neglijabilă (articolul 23 din Directiva 2009/132/CE a Consiliului
                  6
               );

               (2)prestarea de servicii legate de bunuri imobile (articolul 47 din Directiva 2006/112/CE);

               (3)servicii de telecomunicații, servicii de radiodifuziune și de televiziune și servicii furnizate pe cale electronică [articolul 3 litera (t) din prezentul acord].

                     (1)
                  Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, 23.11.1995, p. 31).

                     (2)
                  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011 al Consiliului din 15 martie 2011 de stabilire a măsurilor de punere în aplicare a Directivei 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 77, 23.3.2011, p. 1).

                     (3)
                  Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, 23.11.1995, p. 31).

                     (4)
                  Regulamentul (UE) nr. 904/2010 al Consiliului din 7 octombrie 2010 privind cooperarea administrativă și combaterea fraudei în domeniul taxei pe valoarea adăugată (JO L 268, 12.10.2010, p. 1).

                     (5)
                  Directiva 2010/24/UE a Consiliului din 16 martie 2010 privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor legate de impozite, taxe și alte măsuri (JO L 84, 31.3.2010, p. 1).

                     (6)
                  Directiva 2009/132/CE a Consiliului din 19 octombrie 2009 de stabilire a domeniului de aplicare a articolului 143 literele (b) și (c) din Directiva 2006/112/CE în ceea ce privește scutirea de la taxa pe valoarea adăugată a anumitor importuri finale de bunuri (JO L 292, 10.11.2009, p. 5).