Anunţ juridic important

|

52007PC0813

Propunere de decizie a Consiliului de autorizare a introducerii pe piaţă a furajelor produse din cartof modificat genetic de tipul EH92-527-1 (BPS-25271-9) şi a prezenţei accidentale sau inevitabile din punct de vedere tehnic a acestui cartof în produsele alimentare şi în alte produse furajere prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European şi al Consiliului (Numai textul în limba germană este autentic)  /* COM/2007/0813 final */

	[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |Bruxelles, 18.12.2007COM(2007) 813 finalPropunere deDECIZIE A CONSILIULUIde autorizare a introducerii pe piaţă a furajelor produse din cartof modificat genetic de tipul EH92-527-1 (BPS-25271-9) şi a prezenţei accidentale sau inevitabile din punct de vedere tehnic a acestui cartof în produsele alimentare şi în alte produse furajere prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European şi al Consiliului(Numai textul în limba germană este autentic)(prezentată de Comisie)EXPUNERE DE MOTIVEPropunerea alăturată de decizie a Consiliului are în vedere furajele produse din cartof modificat genetic EH92-527-1 şi prezenţa accidentală sau inevitabilă din punct de vedere tehnic a acestui cartof în produsele alimentare şi în alte produse furajere, pentru care BASF Plant Science GmbH a înaintat o cerere de introducere pe piaţă autorităţilor competente din Regatul Unit la 28 februarie 2005, în baza Regulamentului (CE) nr. 1829/2003 privind produsele alimentare şi furajele modificate genetic.La 10 noiembrie 2006, Autoritatea Europeană pentru Siguranţa Alimentară (denumită în continuare „EFSA”) a emis un aviz favorabil în conformitate cu articolele 6 şi 18 din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 şi a concluzionat că este puţin probabil ca prin introducerea pe piaţă a produselor care conţin, sunt compuse sau produse din cartoful EH92-527-1, astfel cum este descris în cerere, să se producă efecte negative asupra sănătăţii umane sau animale sau asupra mediului[1].La 13 aprilie 2007, EFSA a reconfirmat că folosirea genei nptII ca marcator de selecţie la plantele modificate genetic nu implică riscuri asupra sănătăţii umane sau animale sau asupra mediului.Autorizaţia pentru cultivarea şi utilizarea industrială a cartofului EH92-527-1 este prevăzută prin Decizia … a Comisiei [privind introducerea pe piaţă, în conformitate cu Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European şi a Consiliului, a unui soi de cartof (Solanum tuberosum L. linia EH92-527-1) modificat genetic pentru conţinut sporit de amilopectină în amidon]În acest context, la 10 octombrie 2007, a fost înaintat spre votare Comitetului permanent pentru lanţul alimentar şi sănătatea animală un proiect de decizie a Comisiei de autorizare a introducerii pe piaţă a produselor alimentare şi a furajelor produse din cartoful modificat genetic EH92-527-1 şi a prezenţei accidentale sau inevitabile din punct de vedere tehnic a acestui cartof în produsele alimentare şi în alte produse furajere. Comitetul nu a emis niciun aviz: zece state membre (123 de voturi) au votat în favoarea proiectului, douăsprezece state membre (133 de voturi) au votat împotriva acestuia, iar cinci state membre (89 de voturi) s-au abţinut.Prin urmare, în temeiul articolului 35 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 şi în conformitate cu articolul 5 din Decizia 1999/468/CE a Consiliului, modificată prin Decizia 2006/512/CE a Consiliului, Comisia trebuie să prezinte Consiliului o propunere referitoare la măsurile care urmează să fie adoptate, Consiliul având la dispoziţie trei luni în care să hotărască prin majoritate calificată, şi să informeze Parlamentul.Propunere deDECIZIE A CONSILIULUIde autorizare a introducerii pe piaţă a furajelor produse din cartof modificat genetic de tipul EH92-527-1 (BPS-25271-9) şi a prezenţei accidentale sau inevitabile din punct de vedere tehnic a acestui cartof în produsele alimentare şi în alte produse furajere prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European şi al Consiliului(Numai textul în limba germană este autentic) (Text cu relevanţă pentru SEE)CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene,având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European şi al Consiliului din 22 septembrie 2003 privind produsele alimentare şi furajele modificate genetic[2], în special articolul 7 alineatul (3) şi articolul 19 alineatul (3),întrucât:1.  La 28 februarie 2005, BASF Plant Science GmbH a prezentat autorităţilor competente din Regatul Unit o cerere, în conformitate cu articolele 5 şi 17 din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003, pentru introducerea pe piaţă a cartofului modificat genetic EH92-527-1 destinat consumului uman şi animal, a produselor alimentare şi a furajelor care conţin, sunt compuse sau produse din cartoful EH92-527-1, cu excepţia cultivării.2.  Din cerere rezultă că furajele produse din cartoful modificat genetic EH92-527-1 sunt, la fel ca în cazul oricăror cartofi pentru feculă convenţional, un produs derivat din procesarea amidonului şi reprezintă singura utilizare în lanţurile de produse alimentare şi furajere.3.  La 10 noiembrie 2006, Autoritatea Europeană pentru Siguranţa Alimentară („EFSA”) a emis un aviz favorabil în conformitate cu articolele 6 şi 18 din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 şi a concluzionat că este puţin probabil ca prin introducerea pe piaţă a produselor care conţin, sunt compuse sau produse din cartoful EH92-527-1[3], astfel cum este descris în cerere (produsele), să se producă efecte negative asupra sănătăţii umane sau animale sau asupra mediului. În avizul său, EFSA a luat în considerare toate întrebările şi problemele specifice semnalate de către statele membre în cadrul consultării autorităţilor naţionale competente, astfel cum este prevăzut la articolele 6 alineatul (4) şi 18 alineatul (4) din regulamentul respectiv.4.  Prin urmare, EFSA a precizat că nu se impun cerinţe speciale de etichetare în afara celor prevăzute la articolele 13 alineatul (1) şi 25 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003. EFSA a considerat, de asemenea, că nu a fost necesară impunerea unor condiţii sau restricţii specifice pentru introducerea pe piaţă şi/sau a unor condiţii sau restricţii specifice pentru folosire şi manipulare, inclusiv a unor cerinţe de monitorizare după introducerea pe piaţă sau a unor condiţii specifice pentru protejarea unor anumite ecosisteme/unui anumit mediu şi/sau a anumitor regiuni geografice, astfel cum este prevăzut la articolele 6 alineatul (5) litera (e) şi 18 alineatul (5) litera (e) din regulamentul menţionat anterior.5.  În avizul său, EFSA a concluzionat, de asemenea, că planul de monitorizare a mediului prezentat de solicitant este în conformitate cu utilizarea prevăzută a produselor. Această monitorizare a mediului va fi realizată conform dispoziţiilor Deciziei … a Comisiei privind introducerea pe piaţă, în conformitate cu Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European şi a Consiliului, a unui soi de cartof ( Solanum tuberosum L. linia EH92-527-1) modificat genetic pentru conţinut sporit de amilopectină în amidon[4].6.  La 25 ianuarie 2007, ca urmare a comentariilor publicului şi a unui raport publicat de Organizaţia Mondială a Sănătăţii care a prezentat canamicina şi neomicina ca „agenţi antibacterieni de importanţă majoră pentru medicina umană şi pentru strategiile de gestionare a riscurilor în cazul altor utilizări decât cele destinate omului”, Comisia a consultat Agenţia Europeană pentru Medicamente (AEM) privind importanţa terapeutică atât în medicina umană, cât şi în medicina veterinară a antibioticelor la care gena nptII conferă rezistenţă. După primirea răspunsului din partea AEM, Comisia a solicitat EFSA să îşi revizuiască evaluarea anterioară privind siguranţa genei nptII şi plantele modificate genetic care includ gena nptII , prin prisma acestui răspuns. La 13 aprilie 2007, EFSA şi-a confirmat evaluările anterioare privind siguranţa plantelor modificate genetic care includ gena nptII , concluzionând că prezenţa genei nptII la plantele modificate genetic destinate consumului uman şi animal, nu implică riscuri pentru sănătatea umană sau animală sau pentru mediu.7.  Având în vedere consideraţiile de mai sus, autorizaţia ar trebui acordată.8.  Autorizaţia pentru cultivarea şi utilizarea industrială a cartofului EH92-527-1 este prevăzută prin Decizia … a Comisiei [privind introducerea pe piaţă, în conformitate cu Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European şi a Consiliului, a unui soi de cartof (Solanum tuberosum L. linia EH92-527-1) modificat genetic pentru conţinut sporit de amilopectină în amidon] prin care se prevăd condiţiile privind folosirea şi manipularea având ca scop evitarea oricărui amestec cu materialul derivat din cartoful convenţional destinat consumului uman sau animal.9.  În pofida aplicării acestor măsuri, nu se poate exclude posibilitatea prezenţei în produsele alimentare sau furajere a cartofului modificat genetic şi a unor produse rezultate din procesarea amidonului. O asemenea prezenţă ar trebui considerată ca fiind accidentală sau inevitabilă din punct de vedere tehnic, cu condiţia să nu depăşească procentul de 0,9 la sută.10.  Trebuie alocat un identificator unic fiecărui OMG, în conformitate cu dispoziţiile Regulamentului (CE) nr. 65/2004 al Comisiei de stabilire a unui sistem de elaborare şi alocare a unor identificatori unici pentru organismele modificate genetic[5].11.  Toate informaţiile conţinute în anexa la prezenta decizie privind autorizarea produselor ar trebui să fie introduse în Registrul comunitar al produselor alimentare şi al furajelor modificate genetic, în conformitate cu dispoziţiile din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003.12.  În conformitate cu articolul 4 alineatul (2) şi articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003, condiţiile de autorizare a produselor sunt obligatorii pentru toate persoanele care introduc aceste produse pe piaţă.13.  Prezenta decizie ar trebui notificată, prin Centrul de informare pentru prevenirea riscurilor biotehnologice, părţilor semnatare ale Protocolului de la Cartagena privind biosecuritatea la Convenţia privind diversitatea biologică, în conformitate cu articolele 9 alineatul (1) şi 15 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1946/2003 al Parlamentului European şi al Consiliului din 15 iulie 2003 privind deplasările transfrontaliere de organisme modificate genetic[6].14.  Comitetul permanent pentru lanţul alimentar şi sănătatea animală nu a emis un aviz în termenul limită stabilit de preşedintele acestuia şi, prin urmare, măsurile prevăzute de prezenta decizie trebuie adoptate de Consiliu,ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:Articolul 1 Organism modificat genetic şi identificator unicIdentificatorul unic BPS-25271-9 este alocat, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 65/2004, cartofului modificat genetic ( Solanum tuberosum L.) EH92-527-1, astfel cum este specificat la punctul (b) al anexei.Articolul 2 AutorizaţiaUrmătoarele produse sunt autorizate în sensul articolului 4 alineatul (2) şi articolului 16 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003, în conformitate cu condiţiile precizate prin prezenta decizie:(a) furaje produse din cartoful BPS-25271-9;(b) produse alimentare compuse sau produse din cartoful BPS-25271-9, ca rezultat al prezenţei accidentale sau inevitabile din punct de vedere tehnic a acestui organism modificat genetic într-o proporţie de cel mult 0,9 la sută din ingredienţii alimentari luaţi separat sau din produsele alimentare compuse dintr-un singur ingredient;(c) furaje care conţin sau sunt compuse din cartof BPS-25271-9, ca rezultat al prezenţei accidentale sau inevitabile din punct de vedere tehnic a acestui organism modificat genetic într-o proporţie de cel mult 0,9 la sută din furaje şi din fiecare component al acestora.Articolul 3 EtichetareaÎn sensul cerinţelor de etichetare stabilite la articolul 25 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003, „denumirea organismului” este „cartoful cu conţinut sporit de amilopectină în amidon”.Articolul 4 Monitorizarea efectelor asupra mediului15.  Planul de monitorizare a efectelor asupra mediului prevăzut la articolul 4 al Deciziei […] a Comisiei [ privind introducerea pe piaţă, în conformitate cu Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European şi a Consiliului, a unui soi de cartof (Solanum tuberosum L. linia EH92-527-1) modificat genetic pentru conţinut sporit de amilopectină în amidon ] se consideră, de asemenea, ca fiind aplicabil în sensul prezentei decizii.16.  Titularul autorizaţiei prezintă Comisiei rapoarte anuale cu privire la punerea în aplicare şi la rezultatele activităţilor de monitorizare.Aceste rapoarte trebuie să indice în mod clar care sunt părţile lor confidenţiale şi să conţină o justificare verificabilă a confidenţialităţii, în conformitate cu articolul 30 din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003.Părţile confidenţiale ale acestor rapoarte sunt prezentate în documente separate.Articolul 5 Registrul comunitarInformaţiile din anexa la prezenta decizie trebuie introduse în Registrul comunitar al produselor alimentare şi furajelor modificate genetic, în conformitate cu dispoziţiile articolului 28 din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003.Articolul 6 Titularul autorizaţieiTitularul autorizaţiei este BASF Plant Science GmbH, Germania.Articolul 7 ValabilitatePrezenta decizie se aplică pentru o perioadă de 10 ani de la data notificării sale.Articolul 8 DestinatarPrezenta decizie se adresează BASF Plant Science GmbH, Carl-Bosch-Str.38, D-67056 Ludwigshafen, Germania.Adoptată la Bruxelles,Pentru ConsiliuPreşedinteleANEXĂ(a) Solicitantul şi titularul autorizaţiei:Denumire: BASF Plant Science GmbHAdresă: Carl-Bosch-Str.38, D-67056 Ludwigshafen, Germania(b) Denumirea şi specificarea produselor:1) Furaje produse din cartoful BPS-25271-9;2) Produse alimentare care conţin, sunt compuse sau produse din cartof BPS-25271-9, rezultate din prezenţa accidentală sau inevitabilă din punct de vedere tehnic a acestui organism modificat genetic într-o proporţie de cel mult 0,9 la sută din ingredienţii alimentari luaţi separat sau produse alimentare compuse dintr-un singur ingredient.3) Furaje care conţin sau sunt compuse din cartof BPS-25271-9 ca rezultat al prezenţei fortuite sau inevitabile din punct de vedere tehnic a acestui organism modificat genetic într-o proporţie de cel mult 0,9 la sută din furaje şi din fiecare component al acestora.Cartoful modificat genetic BPS-25271-9, astfel cum este descris în cerere, are o compoziţie de amidon modificată (un procent mai mare de amilopectină/amiloză). Modificarea implică inhibarea exprimării proteinei granule bound starch synthase (GBSS) responsabilă pentru biosinteza amilozei. Prin urmare, amidonul produs conţine amiloză într-o cantitate mică sau deloc şi conţine amilopectină care modifică proprietăţile fizice ale amidonului. O genă nptII care conferă rezistenţă la canamicină a fost folosită ca marcator de selecţie în procesul de modificare genetică.(c) Etichetare:În sensul cerinţelor de etichetare stabilite la articolul 25 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003, „denumirea organismului” este „cartoful cu conţinut sporit de amilopectină în amidon”.(d) Metoda de detecţie:-  Metode PCR cantitative în timp real în funcţie de eveniment pentru cartoful modificat genetic BPS-25271-9.-  Validată de laboratorul comunitar de referinţă, înfiinţat în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1829/2003, publicată la adresa http://gmo-crl.jrc.it/statusofdoss.htm-  Material de referinţă: ERM®-BF421 disponibil prin intermediul Centrului Comun de Cercetare (CCC) al Comisiei Europene, Institutul pentru Materiale de Referinţă şi Măsurători (IRMM), la adresahttp://www.irmm.jrc.be/html/reference_materials_catalogue/index.htm(e) Identificator unic:BPS-25271-9(f) Informaţii necesare în conformitate cu anexa II la Protocolul de la Cartagena privind biosecuritatea, la Convenţia privind diversitatea biologică:Centrul de informare pentru prevenirea riscurilor biotehnologice, înregistrare ID: a se vedea [ a se completa după notificare ].(g) Condiţii sau restricţii privind introducerea pe piaţă, folosirea sau manipularea produselor:Nu sunt necesare.(h) Planul de monitorizare:Planul de monitorizare a efectelor asupra mediului prevăzut în articolul 4 al Deciziei […] a Comisiei privind introducerea pe piaţă, în conformitate cu Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European şi a Consiliului, a unui soi de cartof ( Solanum tuberosum L. linia EH92-527-1) modificat genetic pentru conţinut sporit de amilopectină în amidon.(i) Cerinţe de monitorizare după introducerea pe piaţă a produselor alimentare destinate consumului uman:Nu sunt necesare.Notă: Linkurile către documentele aferente pot necesita modificări pe parcurs. Respectivele modificări vor fi făcute publice prin intermediul actualizării Registrului comunitar al produselor alimentare şi furajelor modificate genetic. [1] http://www.efsa.europa.eu/EFSA/efsa_locale-1178620753816_1178620785504.htm[2] JO L 268, 18.10.2003, p. 1. Regulament modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1981/2006 al Comisiei (JO L 368, 23.12.2006, p. 99).[3] http://www.efsa.europa.eu/EFSA/efsa_locale-1178620753816_1178620785504.htm[4] JO a se completa referinţele.[5] JO L 10, 16.1.2004, p. 5.[6] JO L 287, 5.11.2003, p. 1.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 4.9.2017
            COM(2017) 463 final
            2017/0215(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, la următoarele trei reuniuni ale Comisiei internaționale privind vânătoarea de balene, inclusiv la reuniunile și acțiunile intersesionale conexe

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.Obiectul propunerii

               Prezenta propunere se referă la o decizie a Consiliului de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii cu privire la reuniunile Comisiei internaționale privind vânătoarea de balene (International Whaling Commission-IWC) în temeiul Convenției internaționale privind reglementarea vânătorii de balene (Convention for the Regulation of Whaling-ICRW), inclusiv reuniunile și acțiunile intersesionale.

               Acesta se întemeiază pe decizii ale Consiliului adoptate la 2 martie 2009 și, respectiv, la 13 decembrie 2011 pe baza propunerilor formulate de Comisie
                  1
               , care au permis Uniunii să își coordoneze poziția cu privire la o serie de aspecte dezbătute în cursul a trei reuniuni ale IWC (în 2012, 2014 și 2016), inclusiv în cadrul reuniunilor conexe intersesionale.

               Natura multianuală a deciziilor anterioare și abordarea stabilă în acest domeniu de politică pe care au asigurat-o a permis UE și statelor sale membre să devină mai proactivă privind chestiunile IWC, ceea ce a avut drept rezultat faptul că UE este din ce în ce mai solicitată de către guvernele țărilor terțe să participe la activități, anunțate în termen scurt. Prin urmare, se propune ca viitoarea decizie a Consiliului să reglementeze nu doar reuniunile conexe ale IWC, ci și să fie utilizată ca mijloc de acțiune între sesiuni, în cadrul politic prevăzut în decizie, de exemplu în demersuri.

               2.Contextul propunerii

               2.1.Convenția internațională privind reglementarea vânătorii de balene

               Convenția internațională privind reglementarea vânătorii de balene (International Convention for the Regulation of Whaling-ICRW), semnată în 1946, asigură conservarea și gestionarea durabile ale populațiilor de balene la nivel mondial.

               Convenția include un Program obligatoriu din punct de vedere juridic, care desemnează speciile protejate și cele neprotejate, zonele deschise și închise, inclusiv sanctuarele, și stabilește limite de captură pentru vânătoarea de balene în scopuri comerciale și de subzistență. De asemenea, Convenția reglementează vânătoarea de balene în scopuri de cercetare științifică. În acest context, Programul impune guvernelor statelor contractante să prezinte propuneri de permise științifice care să fie examinate de către comitetul științific înainte de emiterea acestora. Permisele sunt emise de țări în mod individual.

               Fiind o convenție care precedă Tratatului de la Roma, doar guvernele pot adera la ICRW  și, prin urmare, Uniunii Europene îi revine doar un rol de observator
                  2
               . În prezent, 25 de state membre ale UE sunt guverne contractante ale ICRW
                  3
               , numărul total de guverne contractante fiind 87.

               2.2.COMISIA INTERNAȚIONALĂ PRIVIND VÂNĂTOAREA DE BALENE

               Organismul competent care reglementează punerea în aplicare a Convenției este Comisia internațională privind vânătoarea de balene (International Whaling Commission-IWC), care se întrunește la fiecare doi ani. IWC își exercită responsabilitățile de bază pentru gestionarea și conservarea durabile prin efectuarea de modificări la Programul anexat ICRW, ca răspuns la cererile formulate de guvernele contractante. Amendamentele trebuie să fie susținute de o majoritate de trei sferturi din membrii cu drept de vot ai IWC. Deciziile IWC de modificare a Programului anexat Convenției au efecte juridice directe, intrând în vigoare într-un termen stabilit, fără a fi necesară ratificarea lor
                  4
               . La aproape toate reuniunile IWC au fost propuse modificări ale Programului anexat Convenției în vederea autorizării vânătorii de balene în anumite condiții ori a înființării de sanctuare.

               IWC a evoluat în timp în mod semnificativ, devenind organizația internațională de referință pentru toate aspectele legate de balene, de vânătoarea de balene și de efectuarea unor activități specifice, cum ar fi programele de cercetare în teren, modelarea populației de balene, planurile de conservare, precum și  cunoașterea și gestionarea amenințărilor. Agenda 2030 și obiectivele de dezvoltare durabilă, în general, îndeosebi obiectivul de dezvoltare durabilă nr. 14
                  5
               , vor avea o influență tot mai mare asupra IWC.

               Contribuțiile financiare din partea guvernelor contractante ale IWC constituie venitul de bază, iar contribuțiile voluntare suplimentare sunt efectuate de guvernele participante la Convenție și de organizațiile societății civile în scopul de a sprijini anumite programe de activități gestionate de IWC.

               IWC primește consiliere din partea Comitetului său științific, care îi acordă asistență în special cu privire la evaluarea stării stocurilor, stabilirea limitelor de captură, analizarea informațiilor privind balenele și vânătoarea de balene. De asemenea, Comitetul științific examinează și formulează observații cu privire la permisele pentru vânătoarea de balene în scopul cercetării științifice
                  6
               , înainte ca acestea să fie emise de guvernele contractante pentru resortisanții lor
                  7
               .

               Mandatul dublu al IWC, atât cu privire la gestionarea vânătorii de balene, cât și la conservarea balenelor, a dus la adoptarea unor poziții diametral opuse de către guvernele contractante favorabile vânătorii de balene și cele care susțin conservarea lor cu strictețe. Această situație fragilizează IWC care rămâne, totuși, singurul cadru existent care are potențialul de a rezolva problemele de interes mondial.

               3.Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene

               3.1.Necesitatea unei poziții a Uniunii

               Deciziile de modificare a Programului adoptate de IWC pot  afecta îndeplinirea obiectivelor politicilor și legislației UE referitoare la cetacee.

               În conformitate cu articolul 191 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), unul dintre obiectivele politicii de mediu a UE este promovarea de măsuri la nivel internațional pentru soluționarea problemelor regionale sau mondiale privind mediul înconjurător. Acest obiectiv include conservarea speciilor la nivel mondial, inclusiv a balenelor și a altor cetacee, iar Uniunea Europeană a pus în aplicare o legislație de mediu care promovează protecția efectivă a acestora prin armonizarea extinsă a normelor la nivelul UE.

               În anexa IV la Directiva Habitate
                  8
                figurează toate speciile de cetacee. Aceasta înseamnă că toate speciile de balene și alte cetacee sunt protejate împotriva perturbării, capturării sau uciderii deliberate în apele UE. Acest lucru oferă, de asemenea, contextul politicii UE pentru pozițiile cu privire la chestiuni precum poluarea fonică, coliziunile cu nave, încurcarea în plase ori cabluri și capturile accidentale. De asemenea, Directiva Habitate interzice deținerea, transportul și vânzarea sau schimbul de exemplare luate din natură. Această legislație interzice reluarea vânătorii în scopuri comerciale a balenelor.

               Regulamentul (CE) nr. 338/97 al Consiliului privind protecția speciilor faunei și florei sălbatice prin reglementarea comerțului în acest domeniu,
                  9
                care include în legislația UE dispozițiile Convenției privind comerțul internațional cu specii sălbatice de faună și floră pe cale de dispariție (CITES), interzice introducerea cetaceelor în Uniune în scopuri preponderent comerciale. Acest nivel înalt de protecție este consolidat și mai mult prin Directiva-cadru privind Strategia pentru mediul marin
                  10
               , care vizează sporirea calității mediului pentru balene și pentru alte cetacee prin promovarea unei stări ecologice bune a apelor marine și oceanice ale UE.

               Cu toate acestea, având în vedere faptul că balenele migrează, politica UE nu va fi eficace în ceea ce privește apele Uniunii, dacă nu este susținută de o acțiune coerentă la nivel mondial într-un cadru internațional de reglementare comparabil. Acest cadru este furnizat de Convenția internațională privind reglementarea vânătorii de balene.

               Aderarea UE la acordurile multilaterale în materie de mediu, cum ar fi Convenția privind diversitatea biologică, Convenția-cadru a Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice și Convenția de la Stockholm privind poluanții organici persistenți, precum și ratificarea de către UE a Convenției de la Minamata privind mercurul au implicații, de asemenea, pentru o serie de teme care au făcut obiectul unor rezoluții ale IWC.

               3.2.Aspecte individuale de politică

               3.2.1.Vânătoarea de balene în scopuri comerciale, vânătoarea costieră de balene la scară mică și criteriile pentru permisele științifice

               IWC reglementează vânătoarea de balene în scopuri comerciale și în 1982 a decis că ar trebui să existe un moratoriu privind vânătoarea comercială a tuturor speciilor și populațiilor de balene începând din 1986.

               Norvegia și Islanda nu sunt obligate să respecte moratoriul, deoarece aceste țări au emis o obiecție
                  11
                și, respectiv, o rezervă
                  12
                în acest sens. În prezent, acestea continuă să vâneze balene în scopuri comerciale
                  13
               . Aceste două țări își stabilesc propriile limite de captură, însă informează Comisia cu privire la capturile și la datele științifice aferente. Atât Norvegia, cât și Islanda susțin că își fixează limite de captură pe baza Procedurii de gestionare revizuite (PGR) elaborată de IWC pentru a estima limitele de captură sustenabile pentru vânătoarea de balene în scopuri comerciale. Aplicarea strictă a PGR în modul recomandat de Comitetul științific este un element esențial pentru a se evita stabilirea unor limite de captură excesive.

               Japonia este obligată să respecte moratoriul privind vânătoarea de balene în scopuri comerciale, dar acordă permise speciale în temeiul articolului VIII din ICRW, care permit uciderea, prelevarea și tratarea balenelor „în scopuri de cercetare științifică, sub rezerva unor restricții cu privire la numărul balenelor și sub rezerva altor condiții pe care guvernul contractant le consideră utile”. Cu toate acestea, în 2014 Curtea Internațională de Justiție a hotărât că programul principal al Japoniei privind „vânătoarea de balene în scopuri științifice” era ilegal, întrucât calitatea științifică nu era suficientă pentru a justifica clasificarea în mod evident „în scopuri de cercetare științifică”
                  14
               . În plus, nevoia de eșantionare letală pentru îndeplinirea obiectivelor științifice stabilite nu a fost demonstrată. Cu toate acestea, Japonia a reluat vânătoarea de balene în scopuri „științifice” în Antarctica în 2016 și a continuat în 2017 pe baza unui nou program și fără a respecta procesul revizuit de examinare a permiselor pentru vânătoarea de balene, astfel cum s-a solicitat în rezoluțiile relevante ale IWC
                  15
               , la care Japonia s-a opus.

               În pofida continuării vânătorii de balene în aceste țări, moratoriul privind vânătoarea de balene în scopuri comerciale a contribuit la protejarea balenelor în ultimii treizeci de ani. Cu toate acestea, multe populații de balene sunt în continuare drastic diminuate, inclusiv din cauza unui număr din ce în ce mai mare de amenințări care nu au legătură cu vânătoarea de balene, cum ar fi încurcarea în plase ori cabluri, coliziunea cu nave, poluarea, inclusiv zgomotul subacvatic, degradarea habitatelor etc. Prin urmare, evitarea presiunii exercitate de vânătoarea comercială rămâne importantă pentru a ajuta aceste populații să se refacă. În consecință, ar trebui să se mențină interdicția generală privind vânătoarea de balene în scopuri comerciale stabilită în cadrul IWC.  Această interdicție este conformă cu politicile UE și este solicitată de UE.

               Japonia a încercat, de asemenea, să convingă IWC să aprobe o nouă categorie de vânătoare de balene, și anume  vânătoarea costieră de balene la scară mică(STCW)
                  16
               , care, în fapt, ar ridica parțial moratoriul privind vânătoarea de balene în scopuri comerciale. UE ar trebui să se opună propunerilor de introducere a unor noi categorii de vânătoare de balene și să susțină concluzia Curții Internaționale de Justiție
                  17
                conform căreia ICRW împarte vânătoarea de balene în trei categorii: vânătoarea de balene în scopuri comerciale și vânătoarea de balene pentru subzistența populațiilor aborigene (ambele acoperite de Program) și vânătoarea de balene în baza permisului special, în conformitate cu articolul VIII. Acest lucru va împiedica lacunele în interdicția privind vânătoarea de balene în scopuri comerciale și va contribui la prevenirea aplicării acestui concept în apropierea apelor UE.

               În ceea ce privește vânătoarea de balene în scopuri „științifice”, UE ar trebui să rămână fermă în ceea ce privește faptul că articolul VIII care permite vânătoarea de balene în baza unui permis special nu poate fi folosit pentru a justifica ceea ce este, în principal, vânătoarea de balene în scopuri comerciale. Utilizarea abuzivă a articolului nu ține cont de spiritul moratoriului și de voința IWC, exprimată în diferite rezoluții. Pentru a fi acceptate de UE ca fiind legitime în temeiul articolului VIII, propunerile de permise speciale trebuie să respecte dispozițiile prevăzute de Curtea Internațională de Justiție în hotărârea sa din 31 martie 2014 privind vânătoarea de balene în Antarctica. Aceasta înseamnă o strictă conformitate cu Rezoluția 2014-5 privind vânătoarea de balene în temeiul permisului special, care impune că pentru eliberarea unui permis special trebuie îndeplinite două condiții cumulative: și anume, faptul că eșantionarea letală este o „cercetare științifică” și este efectuată doar „în scopul” cercetării respective. În practică, aceasta ar însemna că Comitetul științific s-a declarat satisfăcut de faptul că orice parte contractantă care dorește să emită permise speciale a demonstrat că rezultatul așteptat al proiectului a fost justificat drept cercetare științifică, a examinat cu atenție dacă utilizarea eșantionării neletale ar putea îndeplini obiectivul de cercetare, a concluzionat că acest lucru nu era fezabil și a demonstrat că dimensiunile eșantioanelor propuse erau strict legate de necesitatea științifică și nu au fost mai mari decât ceea ce era rezonabil pentru obiectivul științific.

               Mai mult, UE ar trebui să promoveze ideea, în cele din urmă acceptată de toate părțile la cauza ICJ, conform căreia ICW are de îndeplinit un rol legitim în dezbaterea privind vânătoarea de balene în temeiul unui permis special. Prin urmare, UE ar trebui să promoveze în continuare metode prin care să se asigure că, înainte de a fi emis, orice permis special este analizat de către Comitetul științific al IWC și de către IWC și este conform cu recomandările acestora.

               3.2.2.Conservarea

               În 1946, ICRW a fost unul dintre primele acorduri internaționale care a făcut o legătură între conservare și exploatarea durabilă. De-a lungul timpului, impactul amenințărilor care nu au legătură cu vânătoarea de balene și problemele de conservare au crescut și au devenit una dintre cele mai mari provocări pentru IWC.

               În 2003 a fost înființat un Comitet de conservare. Acesta colaborează îndeaproape cu Comitetul științific pentru a soluționa o serie de amenințări pentru balene și habitatele acestora. În 2016, IWC, cu sprijinul guvernelor contractante ale statelor membre ale UE, a adoptat, pe baza unei poziții coordonate a UE, un nou plan strategic
                  18
               , însoțit de un program de lucru, în care se identifică amenințările prioritare la adresa cetaceelor (coliziuni cu nave, deșeuri marine, capturi accidentale, zgomot antropic, poluare chimică și schimbări climatice), precum și acțiuni prioritare (de exemplu, observarea durabilă a balenelor, planurile de gestionare a conservării, sanctuare, colectarea și raportarea datelor).  În plus, a fost pus un nou accent pe contribuția balenelor și a altor cetacee la echilibrarea ecosistemelor și furnizarea de servicii ecosistemice, atât în cursul vieții, cât și prin moartea acestora.

               UE ar trebui să sprijine dezvoltarea în continuare a implicării crescânde a IWC în conservare, ceea ce este în concordanță cu politica și legislația UE.

               Ca parte a angajamentului său politic puternic pentru conservare, UE ar trebui să continue să sprijine toate propunerile de sanctuare pentru balene
                  19
               . Pentru a fi adoptate, aceste propuneri necesită o modificare a Programului cu o majoritate de trei pătrimi din voturi. Atingerea acestei majorități va necesita discuții pregătitoare active cu guvernele contractante care, de obicei, votează împotriva sanctuarelor. UE și statele sale membre ar trebui, de asemenea, să încurajeze o mai mare transparență, propunând ca dispozițiile din Program care se referă la sanctuare să fie introduse într-o secțiune separată în cadrul acestui titlu
                  20
               .

               De asemenea, ar trebuie sprijinite propunerile IWC menite să amelioreze bunăstarea populațiilor de balene. Activitatea în domeniul bunăstării animalelor poate include, dar nu se limitează la, încurcarea în plase ori cabluri, coliziunile cu nave, eșuarea în masă, observarea balenelor, poluarea fonică, îmbunătățirea metodelor de ucidere și de eutanasiere etc.

               În ultimii ani, IWC a început să se preocupe de chestiuni legate de boli ale cetaceelor, în special cele care pot fi asociate activităților umane și cele care pot răspândi bolile între animale și oameni, care ar putea reprezenta un risc la adresa comunitarilor care se ocupă cu vânătoarea de balene pentru subzistența populațiilor aborigene atunci când consumă produse obținute din balene în urma unor activități de vânătoare în scopuri necomerciale. UE și statele sale membre ar trebui să sprijine astfel de dezbateri, cu condiția ca acestea să fie bazate pe date științifice și ca analizarea de către IWC să adauge valoare la activitățile altor foruri.

               3.2.3.Vânătoarea de balene pentru subzistența populațiilor aborigene

               Vânătoarea de balene pentru subzistența populațiilor aborigene
                  21
                (Aboriginal Subsistence Whaling-ASW) este inclusă în Programele ulterioare, iar reglementarea acesteia reprezintă o parte fundamentală și integrantă a sarcinilor efectuate de către IWC, care stabilește limitele de captură pentru ASW o dată la șase ani (următoarea este în 2018). ASW nu este supusă moratoriului deoarece nu este o vânătoare de balene în scopuri comerciale. Guvernele au responsabilitatea de a furniza dovezi privind nevoile propriei populații indigene sub forma unei „declarații privind necesitățile”, în care se detaliază aspectele culturale, de subzistență și nutriționale ale vânătorii, produselor și distribuției. Comitetul științific oferă consiliere cu privire la vânătoarea durabilă și limitele de captură sigure propuse, iar IWC decide, luând în considerare declarația privind necesitățile și opinia Comitetului științific, limitele de captură pentru fiecare vânătoare. Totuși, acest lucru a fost adesea o chestiune controversată, atât la nivelul UE, cât și la nivelul IWC. Situația nu este favorizată de faptul că în Program se recunoaște că toate capturile ASW sunt folosite pentru satisfacerea nevoilor de subzistență ale populației aborigene
                  22
               , pe care însă nu le definește. Furnizarea unei astfel de definiții este extrem de delicată, având în vedere noțiunile complexe, diversitatea activităților de vânătoare și particularitățile comunităților pe care această definiție ar trebui să le includă.

               UE în ansamblul său și Danemarca, în numele Groenlandei, au adoptat inițiative importante pentru a dezamorsa tensiunile privind ASW. În 2014, IWC a adoptat Rezoluția 2014-1 referitoare la nevoia de a se reglementa ASW în viitor printr-o abordare mai coerentă și pe termen lung. De asemenea, aceasta a solicitat Comitetului științific și Subcomitetului ASW să îndeplinească sarcini specifice
                  23
                înainte de următoarea rundă privind stabilirea cotei ASW în 2018, în scopul de a oferi o bază mai solidă pentru adoptarea deciziei cu privire la limitele de captură.

               În afară de Rezoluția 2014/1, experți proveniți din medii profesionale diferite, inclusiv reprezentanți ai comunităților ASW, au discutat noțiunea „nevoilor de subzistență” în legătură cu drepturile popoarelor indigene
                  24
               . Aceștia au recomandat creșterea nivelului de înțelegere a drepturilor, un rol mai mare al popoarelor indigene în cadrul IWC și crearea de legături între IWC și alte foruri relevante. De asemenea, aceștia au sugerat că „declarațiile privind necesitățile”, care limitează, conform experților, drepturile popoarelor indigene de a utiliza resursele de care dispun, să fie înlocuite cu un document mai puțin constrângător. În cele din urmă, aceștia au propus îmbunătățirea procesului și un calendar pentru examinarea limitelor de captură pentru ASW după 2018.

               La IWC 66 din octombrie 2016, UE și guvernele contractante ale statelor sale membre au reușit să sprijine, în ansamblu, necesitatea de a se acorda o atenție mai mare drepturilor popoarelor indigene în cadrul activității IWC și propunerea formulată de grupul de experți de a se îmbunătăți procesul de stabilire a limitelor de captură pentru ASW. Cu toate acestea, a existat un dezacord în ceea ce privește înlocuirea termenului „declarație privind necesitățile”. Ca urmare, IWC 66 a convenit că grupul de lucru pentru ASW ar trebui să reflecteze în continuare asupra acestor aspecte și să formuleze recomandări, după caz, la reuniunea IWC 67 din 2018. În acest context, va fi important ca cele două state membre care sunt implicate cel mai mult în discuțiile pe aceste teme să colaboreze pentru a se asigura că recomandările pentru IWC 67 pot fi sprijinite de UE în ansamblul său.

               În ceea ce privește drepturile popoarelor indigene, UE promovează de mult timp respectarea drepturilor omului peste tot în lume și dispune de o gamă largă de politici care sunt relevante pentru popoarele indigene
                  25
               . Pentru a demonstra sprijinul său pentru o abordare bazată pe drepturi, UE ar putea să urmeze recomandările din partea experților
                  26
                și să propună o rezoluție privind relevanța evoluțiilor recente în ceea ce privește drepturile popoarelor indigene pentru IWC, precum și să încurajeze explorarea unor mecanisme de îmbunătățire a statutului delegațiilor din partea populațiilor indigene la reuniunile IWC. UE ar putea, de asemenea, să ia în considerare extinderea modificărilor propuse a fi aduse Programului în cadrul IWC 67, astfel încât să modifice terminologia din aborigeni în popoare indigene.

               Celelalte recomandări privind drepturile popoarelor indigene, și anume contractarea unui studiu privind instrumentele pentru astfel de drepturi, invitarea cu regularitate a Raportorului special al ONU privind drepturile popoarelor indigene la reuniunile IWC, numirea unui reprezentant IWC care să participe la o sesiune a Forumului permanent al Organizației Națiunilor Unite privind problemele legate de populația indigenă și  explorarea potențialelor beneficii ale participării Secretariatului la Grupul de sprijin inter-agenții privind popoarele indigene, par mai degrabă disproporționate pentru o organizație de mici dimensiuni din care fac parte doar patru membri care practică ASW. Furnizarea de informații relevante cu privire la aceste aspecte către IWC se poate realiza mai eficient și cu costuri mai mici pe baza declarațiilor guvernelor contractante relevante și ale delegaților ASW.

               Avansând în direcția unei abordări axate pe drepturi, UE va trebui să fie conștientă de faptul că drepturile popoarelor indigene nu sunt absolute și că acestea pot fi afectate de măsuri rezonabile și justificate în mod obiectiv. De exemplu, furnizarea de informații în sprijinul cererilor privind limitele de captură pentru ASW este justificată în mod rezonabil și obiectiv în raport cu atribuția IWC de a stabili limitele de captură pentru ASW în așa fel încât să îndeplinească necesitățile de subzistență ale populațiilor aborigene. Limitarea unei cote privind ASW din cauza unor preocupări cu privire la vânătoarea durabilă poate avea o justificare rezonabilă și obiectivă din perspectiva mandatului IWC de a gestiona populațiile de balene la nivel global.

               3.3.Aspecte instituționale

               Dat fiind faptul că UE are statut de observator, pozițiile care urmează să fie adoptate, în numele UE, în cadrul IWC se exprimă de către statele membre, acționând împreună în interesul UE, într-o manieră care va promova cel mai bine recunoașterea UE și fără a aduce atingere dispozițiilor din tratat privind reprezentarea UE.

               Deși este puțin probabil ca eforturile depuse de președinția japoneză actuală a IWC pentru a iniția discuții pe tema „IWC în viitor” să ducă la solicitări de modificare a tratatului, UE și statele sale membre ar trebui să valorifice orice oportunitate care apare și care ar conduce la progrese în direcția obținerii de către UE a statutului de membru.

               Atât timp cât UE nu are statut de membru, este și mai important ca statele membre să facă uz pe deplin de influența colectivă pentru a apăra pozițiile UE în cadrul IWC, în conformitate cu principiul cooperării loiale menționat la articolul 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană și cu principiul unității în reprezentarea pe plan extern a UE. O poziție unitară a UE este, de asemenea, esențială, întrucât aceasta este o condiție prealabilă pentru realizarea unui consens ori a unanimității în cadrul IWC, ceea ce este deosebit de important în lumina concluziei Curții Internaționale de Justiție conform căreia rezoluțiile IWC pot fi relevante pentru interpretarea convenției sau a Programului său, dacă acestea sunt adoptate prin consens sau prin vot unanim
                  27
               .

               Maximizarea influenței colective a UE presupune că toate statele membre sunt guverne contractante ale IWC și sunt în măsură să voteze cu privire la modificarea Programului și a altor rezoluții. În prezent, 25 de state membre ale UE sunt guverne contractante ale IWC și este important ca cele trei care nu sunt încă membre (Malta și Letonia) sau nu mai sunt membre (Grecia) să adere cât mai curând posibil. De asemenea, toate statele membre trebuie să își plătească la timp contribuțiile stabilite, astfel încât să aibă drept de vot
                  28
               .

               Nu toate statele membre trebuie să trimită reprezentanți naționali din capitale la reuniunile IWC pentru a maximiza influența UE în ansamblu. Se pot acorda acreditări pentru personalul ambasadei locale. De asemenea, în cazul în care un stat membru nu dispune de reprezentare în țara gazdă pentru o reuniune a IWC și în conformitate cu practica întemeiată pe alte acorduri obligatorii din punct de vedere juridic, unui membru din delegația altui stat membru ar putea să i se acorde acreditare de către autoritatea națională competentă, înainte de reuniune.

               Datoria de a coopera în mod loial înseamnă că statele membre ale UE nu trebuie să voteze unul împotriva celuilalt și ar trebui să depună toate eforturile pentru a ajunge la o poziție comună.

               Având în vedere că există 87 de guverne contractante ale ICRW, nivelul actual de 22 de state membre cu drept de vot reprezintă un sfert din componența IWC cu drept de vot.

               Astfel, având în vedere principiile de bază în acest domeniu de politică, precum și puterea de vot, este necesar ca UE în ansamblul său să ajungă la un acord cu mult timp înainte de reuniunile IWC privind propunerile IWC.

               4.Temeiul juridic

               4.1.Temeiul juridic procedural

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede decizii de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului.” Articolul 218 alineatul (9) din TFUE se aplică indiferent dacă Uniunea este membru al organismului sau parte la acordul în cauză
                  29
               .

               Comisia internațională privind vânătoarea de balene este un organism care a fost înființat printr-un acord internațional, și anume Convenția internațională privind reglementarea vânătorii de balene. Actele pe care trebuie să le adopte IWC reprezintă acte cu efecte juridice. Actele avute în vedere sunt de natură să influențeze în mod decisiv conținutul legislației UE (a se vedea secțiunea 3.1. de mai sus). Actele avute în vedere nu completează și nu modifică cadrul instituțional al acordului.

               Prin urmare, temeiul juridic procedural al propunerii de decizie este articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               4.2.Temeiul juridic material

               În contextul IWC, obiectivul primordial al Uniunii Europene este de a asigura un cadru de reglementare internațional eficace pentru conservarea și gestionarea populațiilor de balene, garantând o îmbunătățire semnificativă a stării de conservare a balenelor și a altor cetacee, punând sub controlul IWC toate activitățile de vânare a balenelor întreprinse de statele care sunt membre ale IWC. În propunerile anterioare, s-a considerat că obiectivul principal și conținutul actului preconizat erau legate cu precădere de mediu și, prin urmare, s-a invocat drept temei juridic material articolul 191 alineatul (1) din TFUE, iar articolul 43 alineatul (2) din TFUE nu a fost propus ca parte din temeiul juridic operațional privind decizia referitoare la poziția Uniunii în cadrul IWC [a se vedea, de asemenea, COM(2011)495 și COM(2008)711]. Se propune ca, pentru moment, să se propună același temei juridic ca cel din 2008 și din 2011. Trebuie subliniat că delimitarea din punct de vedere al încadrării articolelor 191 alineatul (1) și 43 alineatul (2) face obiectul anumitor cauze aflate pe rolul Curții
                  30
                Prezenta propunere de temei juridic material nu aduce în niciun fel atingere competenței exclusive a Uniunii Europene în domeniul conservării resurselor biologice marine în temeiul dispozițiilor articolului 3 alineatul (1) litera (d) coroborat cu articolul 38 și cu anexa I la Tratat și astfel, a tuturor resurselor acvatice vii cuprinse în Politica comună în domeniul pescuitului, care se realizează în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 1380/2013
                  31
               . Această abordare nu creează un precedent pentru niciuna dintre viitoarele negocieri cu privire la conservarea si gestionarea resurselor acvatice vii care fac obiectul regulamentului amintit și, în special, ar putea fi necesar ca această abordare să fie adaptată în lumina rezultatelor cauzelor relevante aflate pe rolul Curții privind delimitarea din punct de vedere al încadrării articolelor 191 alineatul (1) și 43 alineatul (2).

               4.3.Concluzii

               Deocamdată, temeiul juridic al propunerii de decizie ar trebui să fie articolul 191 alineatul (1) din TFUE, coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               2017/0215 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, la următoarele trei reuniuni ale Comisiei internaționale privind vânătoarea de balene, inclusiv la reuniunile și acțiunile intersesionale conexe

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 191 alineatul (1), coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Convenția internațională privind reglementarea vânătorii de balene (International Convention for the Regulation of Whaling-IWC), semnată în 1946, care este organizația internațională competentă în ceea ce privește conservarea și gestionarea populațiilor de balene la nivel mondial.

               (2)La Convenție a fost anexat un Program care reglementează practica vânătorii de balene în întreaga lume, acesta fiind parte  integrantă din Convenție. Programul conține reglementări detaliate aplicabile vânătorii de balene în ceea ce privește conservarea și utilizarea populațiilor de balene. Dispozițiile acestuia și modificările adoptate de IWC sunt obligatorii pentru părți, cu excepția cazului în care una dintre părți obiectează oficial cu privire la o modificare, în conformitate cu articolul V alineatul (3) din ICRW.

               (3)Datorită unei modificări a Programului, convenită de majoritatea țărilor semnatare ale IWC, în 1986 a intrat în vigoare un moratoriu asupra vânătorii de balene în scopuri comerciale. Principalele țări care susțin vânătoarea de balene s-au opus în mod sistematic moratoriului și continuă să practice vânătoarea de balene în scopuri pe care ele le denumesc științifice sau în baza altor derogări.

               (4)Este necesar să se stabilească poziția care va fi adoptată în numele Uniunii în cadrul IWC, întrucât deciziile de modificare a Programului, adoptate în cadrul IWC, pot avea efecte juridice și pot afecta realizarea obiectivelor politicilor și legislației Uniunii referitoare la cetacee. Unele dintre propunerile prezentate cu regularitate spre aprobare în cadrul reuniunilor IWC vizează autorizarea vânătorii de balene, prin stabilirea unor cote și aplicarea unor măsuri de gestionare sau prin crearea de sanctuare pentru balene, necesitând prin urmare  stabilirea unei poziții a Uniunii.

               (5)Calitatea de membru al IWC este oferită doar guvernelor. În prezent, 25 de state membre ale Uniunii Europene sunt părți ale IWC
                  32
               . Uniunea Europeană are doar statut de observator în cadrul IWC și este reprezentată de Comisie.

               (6)În calitatea Uniunii de observator în cadrul IWC, poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii, în ceea ce privește aspectele care intră în sfera sa de competență exclusivă în temeiul articolului 3 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene ar trebui să fie decisă de către Consiliu  și ar trebui să fie exprimată de către statele  membre, acționând împreună în interesul Uniunii.

               (7)Pentru a consolida poziția Uniunii în cadrul IWC, ar trebui să fie sprijinită orice revizuire a Convenției internaționale privind reglementarea vânătorii de balene (ICRW) prin care să se acorde Uniunii posibilitatea de a deveni parte la IWC.

               (8)Anexa IV din Directiva 92/43/CEE a Consiliului
                  33
                enumeră toate cetaceele ca fiind specii de interes pentru Uniune care au nevoie de o protecție strictă. Prin urmare, toate speciile de balene sunt protejate împotriva actelor deliberate de perturbare, capturare sau ucidere în interiorul apelor Uniunii. Aceeași directivă interzice, de asemenea, deținerea, transportul și vânzarea sau schimbul de exemplare luate din natură, precum și oferirea spre schimb sau vânzare  a unor astfel de exemplare.

               (9)Regulamentul (CE) nr. 338/97 al Consiliului
                  34
               , care pune în aplicare în Uniune dispozițiile Convenției privind comerțul internațional cu specii sălbatice de faună și floră pe cale de dispariție, interzice introducerea cetaceelor în Uniune în scopuri preponderent comerciale. În plus, Regulamentul (CEE) nr. 348/81 al Consiliului
                  35
                permite doar importurile anumitor produse enumerate în anexa la regulamentul menționat, în cazul în care acestea nu urmează a fi folosite în scopuri comerciale.

               (10)Balenele sunt specii migratoare. În consecință, politicile și legislația Uniunii privind balenele vor fi mai eficace în apele Uniunii dacă sunt sprijinite de o acțiune coerentă la nivel mondial.

               (11)Uniunea sprijină Declarația Organizației Națiunilor Unite privind drepturile popoarelor indigene și documentul final al Conferinței mondiale din 2014 privind popoarele indigene
                  36
               .

               (12)Poziția Uniunii urmează a fi exprimată de statele membre ale Uniunii  care sunt membre ale Comisiei internaționale privind vânătoarea de balene, acționând împreună,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția Uniunii Europene la următoarele trei reuniuni
                  37
                ale Comisiei internaționale privind vânătoarea de balene (IWC), inclusiv la reuniunile și acțiunile intersesionale conexe, este exprimată în anexă.

               Articolul 2

               Poziția menționată la articolul 1 se exprimă de către statele membre care sunt membre ale IWC, acționând împreună.

               Articolul 3

               Atunci când noi informații științifice sau tehnice, prezentate înainte de reuniunile IWC sau în cursul acestora, sunt susceptibile de a afecta poziția menționată la articolul 1 sau când se formulează pe loc propuneri cu privire la aspecte care nu fac încă obiectul unei poziții a Uniunii, se stabilește prin coordonare o poziție cu privire la propunerea în cauză, inclusiv pe loc, înainte ca propunerea să fie supusă la vot. Pot fi convenite modificări minore ale poziției de către reprezentanții Uniunii în cadrul IWC, fără o altă decizie a Consiliului.

               Articolul 4

               Prezenta decizie se adresează statelor membre.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  COM(2008) 711 final și COM(2011) 495 final.

                     (2)
                  O modificare a Convenției care să permită UE să devină membră ar necesita ratificarea unui protocol de către toți membrii IWC. În 1992, Comisia a adoptat o propunere prin care a solicitat autorizarea de a negocia aderarea Uniunii la această convenție, dar Consiliul nu a dat curs acestei propuneri [proiect de Decizie a Consiliului de autorizare a Comisiei să negocieze, în numele Comunității, un protocol de modificare a Convenției internaționale privind reglementarea vânătorii de balene, semnată la Washington la 2 decembrie 1946, COM(92) 316].

                     (3)
                  Austria, Belgia, Bulgaria, Cipru, Croația, Danemarca, Estonia, Finlanda, Franța, Germania, Irlanda, Italia, Lituania, Luxemburg, Polonia, Portugalia, Republica Cehă, România, Slovacia, Slovenia, Spania, Suedia, Regatul Unit, Țările de Jos, Ungaria.

                     (4)
                  A se vedea articolul V din Convenție. În temeiul alineatului (3), modificările aduse Programului devin obligatorii pentru părți în termen de 90 de zile, cu excepția cazului în care părțile ridică obiecții.

                     (5)
                  ODD 14: „Conservarea și utilizarea durabilă a oceanelor, mărilor și resurselor marine pentru o dezvoltare durabilă”.

                     (6)
                  Articolul VIII din Convenție.

                     (7)
                  Paragraful 30 din Program dispune în mod explicit ca permisele științifice să fie furnizate Comitetului științific de către de guvernul contractant înainte de a fi emise, astfel încât Comitetul științific să le poată examina și să prezinte observații cu privire la acestea.

                     (8)
                  Directiva 92/43/CEE privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică, JO L 206, 22.7.1992, p. 7.

                     (9)
                  JO L 61, 3.3.1997, p. 1.

                     (10)
                  Directiva 2008/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 iunie 2008 de instituire a unui cadru de acțiune comunitară în domeniul politicii privind mediul marin.

                     (11)
                  Articolul V alineatul (3) din Convenție permite guvernelor contractante să prezinte obiecții la orice modificare adusă Programului și, prin urmare, să nu intră sub incidența obligativității de a respecta modificarea respectivă.

                     (12)
                  Islanda s-a retras de la IWC în 1992, dar în 2002 a aderat din nou, cu o rezervă la moratoriu.

                     (13)
                  Federația Rusă a înregistrat, de asemenea, o obiecție la moratoriu, dar nu o pune în aplicare.

                     (14)
                  Punctele 227 & 245 din hotărârea CIJ din 31 martie 2014, Vânătoarea de balene în Antarctica (Australia / Japonia: intervenientă - Noua Zeelandă).

                     (15)
                  Rezoluția IWC 2014-5 privind vânătoarea de balene în temeiul permisului special și Rezoluția IWC 2016-2 privind îmbunătățirea procesului de examinare privind vânătoarea de balene în baza permisului special. Japonia a ridicat obiecții față de aceste două rezoluții considerând că „acestea au ca scop limitarea nejustificată a punerii în aplicare a programelor de cercetare științifică a Japoniei, indiferent de valoarea științifică și într-un mod care contravine convenției”.

                     (16)
                  Vânătoarea costieră de balene la scară mică (STCW) este un tip de vânătoare de balene caracterizată de utilizarea de ambarcațiuni mici cu ajutorul cărora se vânează balene (balene știucă și alte tipuri de balene mici) prin ieșiri în cursul zilei în apele naționale, în scopuri comerciale. Japonia a solicitat limite de captură privind vânătoarea costieră de balene la scară mică în cazul comunităților care, potrivit Japoniei, s-au confruntat cu o situație grea ca urmare a moratoriului.

                     (17)
                  Punctele 229 și 230 din hotărârea CIJ din 31 martie 2014.

                     (18)

                     https://iwc.int/private/downloads/YTtNWzZ21VOaPZRjvTQGng/CC_StrategicPlan2016_26_FINAL.pdf

                     (19)

                        În prezent, Comisia internațională privind vânătoarea de balene a desemnat două sanctuare - sanctuarul din Oceanul Indian și sanctuarul din Oceanul Antarctic, amândouă interzicând vânătoarea de balene în scopuri comerciale. O propunere suplimentară de sanctuar în Oceanul Atlantic de Sud a fost prezentată Comisiei în repetate rânduri în ultimii ani, dar, până în prezent, nu a obținut majoritatea de trei pătrimi din voturile necesare.

                     (20)
                  În prezent, aceste dispoziții sunt cuprinse în secțiunea III din Program consacrată capturii.

                     (21)
                  Vânătoarea de balene pentru subzistența populației aborigene reprezintă vânătoarea de balene efectuată de grupuri aborigene care au o tradiție în ceea ce privește vânătoarea de balene, pe care le vânează în scopul subzistenței.

                     (22)
                  Program, punctul 13 litera (a).

                     (23)
                  Aceste activități au constat în finalizarea lucrărilor referitoare la algoritmii de calculare a limitelor de captură (Strike Limit Algorithms-SLA) pentru vânătoarea de balene în Groenlanda, astfel încât să se răspundă cererilor de a se furniza declarații standardizate privind necesitățile, precum și într-o înțelegere mai bună a relației dintre tiparele de necesități și cele de consum și într-o propunere de actualizare a Programului care să reflecte abordarea privind SLA.

                     (24)
                  Atelierul experților privind ASW, Maniitsoq/Groenlanda, 2015.

                     (25)
                  UE a sprijinit adoptarea Declarației Organizației Națiunilor Unite privind drepturile popoarelor indigene (UNGA 61/295) cu ocazia Adunării Generale a ONU din 2007 și Documentul final (UNGA 69/2) al Conferinței mondiale privind popoarele indigene, care a avut loc în cadrul sesiunii plenare la nivel înalt a Adunării Generale a ONU din 2014. Ambele documente pun accentul pe drepturile popoarelor indigene la resursele pe care le-au folosit în mod tradițional și necesitatea ca statele să protejeze aceste drepturi, să coopereze și să se consulte cu popoarele indigene. La 15 mai 2017, Consiliul UE a adoptat concluzii (doc. 8814/17, 15 mai 2017) în care se reafirmă sprijinul său pentru drepturile popoarelor indigene și se recunoaște faptul că există o marjă pentru aplicarea acestui cadru de politică într-un mod mai eficient în cadrul cooperării multilaterale, și anume prin creșterea în continuare a posibilităților de dialog și de consultare la toate nivelurile de cooperare ale UE.

                     (26)
                  Recomandările 2 și 6 de la pagina 21 din IWC/66/ASW Rep01

                     (27)
                  Punctul 46 din hotărârea CIJ din 31 martie 2014.

                     (28)
                  În prezent există trei state membre cărora le-au fost suspendate drepturile de vot și, într-un caz, sunt datorate arierate aferente unei perioade de 3 ani.

                     (29)
                  Cauza C-399/12, Germania/Consiliul (OIV), ECLI:EU:C:2014:2258, punctul 64.

                     (30)
                  Cauzele C-626/15 și C-659/16, Comisia/Consiliul (cauzele Weddell Sea). A se vedea, de asemenea, cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare în cauza C-683/16.

                     (31)
                  Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2013 privind Politica comună în domeniul pescuitului, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1954/2003 și (CE) nr. 1224/2009 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentelor (CE) nr. 2371/2002 și (CE) nr. 639/2004 ale Consiliului și a Deciziei 2004/585/CE a Consiliului (JO L 354, 28.12.2013, p. 22).

                     (32)
                  Belgia, Bulgaria, Republica Cehă, Danemarca, Germania, Estonia, Irlanda, Spania, Franța, Croația, Italia, Cipru, Lituania, Luxemburg, Ungaria, Țările de Jos, Austria, Polonia, Portugalia, România, Slovenia, Slovacia, Finlanda, Suedia, Regatul Unit (ianuarie 2017). În prezent, 22 din aceste state membre au statut de membru cu drept de vot în cadrul IWC.

                     (33)
                  Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO L 206, 22.7.1992, p. 7).

                     (34)
                  Regulamentul (CE) nr. 338/97 al Consiliului din 9 decembrie 1996 privind protecția speciilor faunei și florei sălbatice prin controlul comerțului cu acestea (JO L 61, 3.3.1997, p. 1).

                     (35)
                  Regulamentul (CEE) nr. 348/81 al Consiliului din 20 ianuarie 1981 privind regimul comun aplicabil importurilor de produse derivate din cetacee (JO L 39, 12.2.1981, p. 1).

                     (36)
                  Concluziile Consiliului privind popoarele indigene, Doc. 8814/17, 15 mai 2017.

                     (37)
                  IWC 67 în 2018, IWC 68 în 2020 și IWC 69 în 2022.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 4.9.2017
            COM(2017) 463 final
            ANEXĂ
            la Propunerea de Decizie a Consiliuluiprivind
            Poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, la următoarele trei reuniuni ale Comisiei internaționale privind vânătoarea de balene, inclusiv la reuniunile și acțiunile intersesionale conexe

               ANEXĂ

               Poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, la următoarele trei reuniuni ale Comisiei internaționale privind vânătoarea de balene, inclusiv la reuniunile și acțiunile intersesionale conexe

               1.Obiectivul primordial al Uniunii Europene cu privire la Comisia internațională privind vânătoarea de balene (International Whaling Commission-IWC) este de a asigura un cadru de reglementare internațional eficace pentru conservarea și gestionarea populațiilor de balene, garantând o îmbunătățire semnificativă a stării de conservare a balenelor și a altor cetacee și punând sub controlul IWC toate activitățile privind vânătoarea de balene desfășurate de țările care sunt membre ale IWC.

               2.Pentru realizarea acestui obiectiv, este important ca cele câteva state membre care în prezent nu sunt membre ale Convenției să adere la aceasta în scopul de a consolida impactul Uniunii atunci când votează în legătură cu aspecte care sunt importante pentru Uniune. De asemenea, este important ca toate statele membre să își păstreze drepturile de vot prin plata la timp a contribuțiilor stabilite.

               3.În cadrul celor trei reuniuni bienale viitoare și al oricăror reuniuni și acțiuni intersesionale conexe, începând de la adoptarea prezentei poziții, statele membre, acționând împreună în interesul Uniunii, adoptă următoarea poziție cu privire la propunerile de modificare a Programului sau de rezoluții ale IWC:

                  (a)să încerce să aducă sub controlul IWC toate operațiunile privind vânătoarea de balene desfășurate de către statele care sunt parte la IWC;

                  (b)să sprijine menținerea în Program și deplina punere în aplicare a moratoriului privind vânătoarea de balene în scopuri comerciale;

                  (c)să respecte hotărârile Curții Internaționale de Justiție și să se opună oricărei propuneri de a se introduce noi tipuri de vânătoare de balene care nu sunt prevăzute de Convenția Internațională privind reglementarea vânării balenelor (International Convention for the Regulation of Whaling-ICRW), care ar putea submina moratoriul și/ori au potențialul de a conduce la amenințări pentru populațiile de balene din zonele de proximitate ale Uniunii;

                  (d)să sprijine propunerile care au drept scop să pună capăt vânătorii de balene în scopuri științifice efectuate în afara controlului IWC; să sprijine propunerile care au drept scop promovarea cercetării științifice neletale și să asigure eficacitatea și transparența procesului de examinare de către IWC a vânătorii de balene în baza permisului special, astfel încât să se evite abuzurile și să se promoveze conformitatea cu toate aspectele desprinse din hotărârile Curții Internaționale de Justiție (vânătoarea de balene în Antarctica, Australia/Japonia, intervenient: Noua Zeelandă, Hotărârea din 31 martie 2014) și punerea în aplicare a rezoluțiilor relevante ale IWC;

                  (e)să sprijine propunerile privind gestionarea vânătorii de balene pentru subzistența populațiilor aborigene care:

                  (1)asigură faptul că nu este compromisă conservarea stocurilor relevante, ținând seama în mod corespunzător de principiul prevenției și de avizele Comitetului științific;

                  (2)asigură reglementarea corespunzătoare a vânătorii de balene și menținerea caracterului durabil al capturilor destinate utilizării la nivel local, în conformitate cu nevoile de subzistență;

                  (3)au în vedere o abordare întemeiată pe drepturile popoarelor indigene, în același timp recunoscând că balenele sunt specii migratoare și se deplasează către alte zone de răspândire a speciei.

               În acest fel și în conformitate cu Rezoluția IWC 2014-1 susținută de Uniune privind ASW, statele membre ale Uniunii, acționând împreună în interesul Uniunii Europene, vor urmări în mod activ și se vor angaja să continue activitatea desfășurată în cadrul grupului de lucru ad-hoc pentru ASW al IWC, în scopul de a intensifica înțelegerea și îmbunătățirea procedurilor, inclusiv în ceea ce privește îmbunătățirea transparenței, informarea în timp util și dialogul timpuriu, în cadrul Uniunii și al IWC, astfel încât să se asigure că se pot decide fără dificultate și în timp util propunerile privind limitele de captură pentru ASW;

                  (f)să sprijine propunerile referitoare la crearea de sanctuare pentru balene;

                  (g)să susțină în continuare dezvoltarea celorlalte contribuții ale IWC care vizează conservarea balenelor și a altor cetacee, precum și a habitatelor acestora, înțelegerea și identificarea soluțiilor privind amenințările la adresa sănătății și bunăstării balenelor, inclusiv potențialul impact cumulativ al acestor amenințări, precum și o mai bună înțelegere și consolidare a rolului pe care îl îndeplinesc balenele și alte cetacee, ca elemente esențiale în cadrul unor ecosisteme sau al interacțiunii lor cu ființele umane; în acest context, să amelioreze coordonarea și colaborarea dintre IWC și alte organizații în scopul de a consolida regimul mondial de conservare a cetaceelor;

                  (h)să susțină propunerile de îmbunătățire a guvernanței IWC, în conformitate cu cele mai bune practici prevăzute de alte acorduri multilaterale și de organismele de guvernare ale acestora, inclusiv mecanismele care au rolul de a garanta o mai mare transparență, răspundere, conformitate și asigurare a respectării legii în vederea consolidării legitimității IWC și a integrității procesului său decizional;

                  (i)să susțină propunerile care vizează consolidarea transparenței sistemului gestionat de Secretariatul IWC în scopul de a consolida capacitatea guvernelor cu mijloace limitate de a participa la IWC; în același timp, să solicite transparență din partea donatorilor care finanțează în mod direct participarea delegaților din țări terțe care nu fac parte din acest sistem;

                  (j)să consolideze dialogul și cooperarea cu societatea civilă și să contribuie în continuare la o mai mare implicare și participare a organizațiilor societății civile la activitatea IWC la toate nivelurile, în conformitate cu practicile comune prevăzute de alte acorduri multilaterale.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 27.10.2015
            COM(2015) 549 final
            2015/0255(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Comitetului european pentru elaborarea de standarde privind navigația interioară (CESNI) și în cadrul sesiunii plenare a Comisiei Centrale pentru Navigația pe Rin (CCNR) în ceea ce privește adoptarea unui standard privind cerințele tehnice pentru navele de navigație interioară

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               Prezenta propunere a Comisiei vizează stabilirea poziției Uniunii la reuniunea Comitetului european pentru elaborarea de standarde privind navigația interioară (CESNI) din 26 noiembrie 2015 și la reuniunea sesiunii plenare a Comisiei Centrale pentru Navigația pe Rin (CCNR) în legătură cu un standard european de stabilire a cerințelor tehnice pentru navele de navigație interioară.

               1.1.CESNI

                  La sesiunea sa plenară de primăvară din 3 iunie 2015, CCNR a adoptat Rezoluția CCNR 2015-I-3 privind crearea și funcționarea unui Comitet european pentru elaborarea de standarde privind navigația interioară (CESNI). Misiunea include adoptarea de standarde tehnice în diverse domenii, în special în ceea ce privește navele, tehnologia informației și echipajul, interpretarea uniformă a acestor standarde și procedurile corespunzătoare, precum și deliberări privind siguranța navigației, protecția mediului sau alte domenii legate de navigație.

                  CESNI este compus din experți reprezentând statele membre ale CCNR și ale UE.

                  Părțile la CCNR (Germania, Franța, Țările de Jos, Belgia și Elveția) și celelalte state membre ale UE dispun de drepturi de vot pe baza principiului un vot pentru fiecare stat. UE nu este parte la CCNR sau la CESNI. Cu toate acestea, poate participa la activitatea CESNI, alături de organizațiile internaționale a căror misiune acoperă domeniile vizate de CESNI, fără drepturi de vot.

                  Comitetul CESNI adoptă standarde cu unanimitate de voturi exprimate de statele membre ale CCNR și ale UE prezente. În lipsa unui consens în ceea ce privește decizia de a pune adoptarea de standarde pe ordinea de zi, CESNI hotărăște cu o majoritate de două treimi din voturile membrilor prezenți la reuniune. Într-o a doua etapă, CESNI adoptă standarde cu unanimitatea voturilor exprimate de statele membre ale CCNR și ale UE prezente. Odată adoptate, standardele primesc un număr unic de referință și sunt publicate.

                  CCNR a acumulat o experiență semnificativă în materie de stabilire a cerințelor tehnice pentru navele de navigație interioară. Instituit în cadrul CCNR și cu participarea tuturor statelor membre ale UE, CESNI deține așadar expertiza și reprezentativitatea geografică necesare pentru a elabora standarde comune pentru întreaga rețea de căi navigabile interioare din Uniunea Europeană.

               1.2.Standardul european de stabilire a cerințelor tehnice pentru navele de navigație interioară

                  Lucrările pregătitoare privind un standard tehnic uniform pentru navele de navigație interioară care urmează să se aplice atât în cadrul UE, cât și al CCNR au fost demarate în cadrul grupului de lucru comun actual care sprijină punerea în aplicare a Directivei 2006/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului de stabilire a cerințelor tehnice pentru navele de navigație interioară și de abrogare a Directivei 82/714/CEE a Consiliului
                     1
                  .

                  Grupul de lucru comun a comparat cerințele tehnice existente aplicabile în temeiul legislației UE și în cadrul CCNR și a dezvoltat soluții uniforme în domeniile în care există diferențe.

                  CESNI a continuat activitatea grupului de lucru comun și intenționează să adopte un standard privind cerințele tehnice pentru navele de navigație interioară.

                  Acest standard stabilește cerințele tehnice uniforme necesare pentru a garanta siguranța navelor de navigație interioară. El include dispoziții privind construcția navală, echiparea și echipamentele pentru navele de navigație interioară, dispoziții speciale privind anumite categorii de nave, cum ar fi navele de pasageri, convoaiele împinse și navele portcontainer, dispoziții cu privire la identificarea navei, modele de certificate și de registre, dispoziții tranzitorii, precum și instrucțiuni pentru aplicarea standardului tehnic. În cadrul reuniunii sale din 28 septembrie 2015, CESNI a decis în unanimitate să programeze adoptarea standardului european de stabilire a cerințelor tehnice pentru navele de navigație interioară la reuniunea din 26 noiembrie 2015. Standardul va fi prezentat în vederea validării finale în cadrul reuniunii organizate sub auspiciile CESNI la 6 noiembrie 2015, în vederea adoptării sale la puțin timp după aceea. Se preconizează că se vor aduce textului numai modificări formale și minore. Standardul va fi publicat prin intermediul unui site web dedicat (cesni.eu).

                  În urma adoptării, standardul nu devine obligatoriu. Cu toate acestea, el va servi drept punct de referință pentru CCNR și pentru alte organizații internaționale, pentru a-l face aplicabil în conformitate cu cadrele lor juridice respective.

                  Prin urmare, după adoptarea de către CESNI, CCNR își va adapta cadrul legislativ (regulamentele privind inspecția navelor pe Rin) pentru a include trimiteri la standardul CESNI și va decide să facă acest standard obligatoriu în cadrul sesiunii plenare a CCNR.

               2.LEGISLAȚIA UE RELEVANTĂ ȘI COMPETENȚA UE

               Directiva 2006/87/CE garantează faptul că certificatele de navigație interioară ale Uniunii sunt eliberate pentru ambarcațiuni care respectă cerințele tehnice pentru navele de navigație interioară stabilite în anexa II la directiva menționată și pentru care a fost stabilită echivalența cu cerințele tehnice prevăzute în aplicarea Convenției revizuite privind navigația pe Rin.

               Certificatele eliberate în temeiul articolului 22 din Convenția revizuită privind navigația pe Rin și certificatele de navigație interioară ale Uniunii sunt considerate echivalente din punctul de vedere al cerințelor tehnice pentru nave, în special având în vedere faptul că cerințele tehnice din cadrul juridic al UE se bazează în principal pe cerințele tehnice ale regulamentelor privind inspecția navelor pe Rin.

               În plus, articolul 20 din Directiva 2006/87/CE prevede că orice modificare a anexei II pentru a ține seama de progresul tehnic sau de evoluțiile înregistrate în acest domeniu ca urmare a activității organizațiilor internaționale, în special a CCNR, trebuie să se asigure că certificatele eliberate în conformitate cu respectivele cadre de reglementare continuă să fie echivalente, astfel încât să garanteze un nivel echivalent de siguranță.

               Prin urmare, orice evoluție care derivă din modificări ale cerințelor tehnice în cadrul CCNR poate afecta Directiva 2006/87/CE.

                  În plus, la 10 septembrie 2013, Comisia a adoptat o propunere de directivă de stabilire a cerințelor tehnice pentru navele de navigație interioară și de abrogare a Directivei 2006/87/CE
                     2
                  , ca parte a pachetului NAIADES II
                     3
                  . Așa cum se specifică în considerentele acestei propuneri, menținerea a două seturi diferite de norme privind cerințele tehnice pentru nave, în cadrul a două regimuri juridice diferite (CCNR și UE) care funcționează conform propriilor norme și proceduri, este dificilă și nu asigură securitatea juridică și siguranța.

                  Procedura legislativă pentru propunerea menționată mai sus a înregistrat progrese semnificative, atât în cadrul Consiliului, cât și al Parlamentului European. S-a conturat un consens larg în acest context în ceea ce privește necesitatea de a simplifica normele tehnice aplicabile navigației interioare și de a evita suprapunerile inutile. Ideea de a include în viitoarea directivă o trimitere la un standard tehnic adoptat sub auspiciile CCNR ca mijloc pentru realizarea acestor obiective s-a bucurat o acceptare largă.

                  Parlamentul European și-a adoptat poziția în primă lectură la 15 aprilie 2014, sprijinind în linii mari propunerea Comisiei.

                  În cadrul Consiliului, s-a ajuns la o abordare generală în cadrul Consiliului Transporturi din 11 iunie 2015, prin care s-a restructurat textul propunerii Comisiei pentru a-i spori claritatea. În special, abordarea generală prevede înlocuirea anexei II la propunere, care conține cerințele tehnice, printr-o trimitere la un standard tehnic elaborat în cadrul CCNR.

                  Negocierile interinstituționale sunt încă în curs de desfășurare, în vederea obținerii unui acord în primă lectură.

                  În concluzie, adoptarea standardului în cadrul CCNR este, de asemenea, relevantă pentru dezvoltarea viitoare preconizată a acquis-ului în acest domeniu.

               3.REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE

               Standardul tehnic a făcut obiectul unor pregătiri intense la nivelul UE și al CCNR. O paletă largă de experți din sectorul public și privat au fost consultați în această privință. În cursul elaborării acestui standard, au fost organizate următoarele reuniuni tehnice:

               –La nivelul Grupului de lucru comun (UE-CCNR): reuniunile din 17-20 februarie 2014, din 3-5 iunie 2014, din 9-11 septembrie 2014, din 9-11 decembrie 2014, din 17-19 februarie 2015, din 16-18 iunie 2015 și din 22 și 23 septembrie 2015.

               –La nivelul CCNR: reuniunile Comitetului pentru regulamentele de inspecție (RV) din 9 aprilie 2014, 15 aprilie 2014 și 22 aprilie 2015, precum și reuniunile Comitetului de pregătire (PRE) din 11 iunie 2014, 8 octombrie 2014, 3 decembrie 2014, 25 martie 2015 și 3 iunie 2015.

               –La nivelul CESNI: reuniunea din 28 septembrie 2015.

               Sunt planificate în continuare reuniuni tehnice la 21-22 octombrie 2015 și la 6 noiembrie 2015.

               Aceste reuniuni permit să se ajungă la un acord la nivel de experți în ceea ce privește cerințele tehnice pentru navele de navigație interioară.

               4.NECESITATEA UNEI DECIZII ÎN TEMEIUL ARTICOLULUI 218 ALINEATUL (9) DIN TFUE

               Articolul 218 alineatul (9) din TFUE prevede că „Consiliul, la propunerea Comisiei [...], adoptă o decizie [...] de stabilire a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism este invitat să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului.”.

               În ceea ce privește aplicabilitatea articolului 218 alineatul (9) din TFUE, procedura indicată trebuie respectată odată ce sunt îndeplinite condițiile prevăzute. Aceste condiții sunt: (a) domeniile în cauză intră în sfera de competență a Uniunii, (b) poziția Uniunii este exprimată în cadrul unui organism instituit printr-un acord internațional, atunci când organismul în cauză este invitat să adopte (c) acte cu efecte juridice. Jurisprudența a clarificat faptul că calitatea de membru a Uniunii în cadrul organismului în cauză nu este o condiție prealabilă pentru aplicabilitatea articolului 218 alineatul (9) din TFUE.

               Este evident, în acest caz, că cerințele tehnice pentru navele de navigație interioară nu numai că intră în sfera de competență a Uniunii (siguranța navigației), dar mai mult, UE și-a exercitat competența prin Directiva 2006/87/CE, iar domeniul cerințelor tehnice pentru navele de navigație interioară este reglementat în cea mai mare parte de normele comune ale Uniunii.

               Atât CESNI, cât și CCNR îndeplinesc al doilea criteriu, în sensul că ambele sunt organisme înființate în temeiul unui acord internațional.

               Deși normele adoptate de CESNI nu sunt obligatorii în sine, este clar că acestea vor deveni obligatorii pentru membrii CCNR de îndată ce CCNR își va adapta cadrul legislativ (regulamentele privind inspecția navelor pe Rin) pentru a face trimitere la standardul adoptat de CESNI și pentru a face acest standard obligatoriu în cadrul aplicării Convenției revizuite privind navigația pe Rin. Caracterul obligatoriu al acestor reglementări pentru membrii CCNR este stabilit prin Convenția de la Mannheim din 17 octombrie 1868
                  4
               .

               În plus, rezultă de asemenea din jurisprudența CJUE că un act fără caracter obligatoriu al unei organizații internaționale poate fi considerat un „act cu efecte juridice” în scopul aplicării articolului 218 alineatul (9) din TFUE, atunci când acest act este susceptibil să influențeze în mod decisiv conținutul legislației adoptate de legiuitorul UE. Așa cum s-a explicat mai sus, cadrul aplicabil în temeiul Convenției revizuite privind navigația pe Rin trebuie să fie luat în considerare pentru orice modificări aduse Directivei 2006/87/CE. În plus, se preconizează ca legislația UE să includă cerințele tehnice pentru navele de navigație interioară adoptate de CESNI.

               Prin urmare, Consiliul trebuie să adopte o decizie în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE prin care să stabilească poziția care trebuie adoptată în numele Uniunii, mai întâi în cadrul CESNI, înainte de adoptarea standardului privind cerințele tehnice pentru navele de navigație interioară, și apoi în cadrul CCNR, înainte de modificarea regulamentelor privind inspecția navelor pe Rin.

               2015/0255 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Comitetului european pentru elaborarea de standarde privind navigația interioară (CESNI) și în cadrul sesiunii plenare a Comisiei Centrale pentru Navigația pe Rin (CCNR) în ceea ce privește adoptarea unui standard privind cerințele tehnice pentru navele de navigație interioară

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

                  având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 91 alineatul (1) coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

                  având în vedere propunerea Comisiei Europene,

                  întrucât:

               (1)Acțiunile Uniunii în sectorul navigației interioare ar trebui să aibă scopul de a asigura uniformitatea în ceea ce privește elaborarea cerințelor tehnice pentru navele de navigație interioară care urmează să fie aplicate în Uniune.

               (2)Comitetul european pentru elaborarea de standarde privind navigația interioară (CESNI) a fost creat la 3 iunie 2015 în cadrul Comisiei Centrale pentru Navigația pe Rin (CCNR), cu scopul de a elabora standarde tehnice pentru căile navigabile interioare în diverse domenii, în special în ceea ce privește navele, tehnologia informației și echipajul.

               (3)La reuniunea sa din 26 noiembrie 2015, CESNI urmează să adopte un standard privind cerințele tehnice pentru navele de navigație interioară. Sesiunea plenară a CCNR va modifica cadrul legislativ al acesteia (regulamentele privind inspecția navelor pe Rin) pentru a face trimitere la acest standard și pentru a face acest standard obligatoriu în cadrul aplicării Convenției revizuite privind navigația pe Rin.

               (4)Acest standard stabilește cerințele tehnice uniforme necesare pentru a garanta siguranța navelor de navigație interioară. El include dispoziții privind construcția navală, echiparea și echipamentele pentru navele de navigație interioară, dispoziții speciale privind anumite categorii de nave, cum ar fi navele de pasageri, convoaiele împinse și navele portcontainer, dispoziții cu privire la identificarea navei, modele de certificate și de registre, dispoziții tranzitorii, precum și instrucțiuni pentru aplicarea standardului tehnic. Directiva

                  2006/87/CE

                a Parlamentului European și a Consiliului
                  5
                garantează faptul că certificatele de navigație interioară ale Uniunii sunt eliberate pentru ambarcațiuni care respectă cerințele tehnice pentru navele de navigație interioară stabilite în anexa II la directiva menționată și pentru care a fost stabilită echivalența cu cerințele tehnice prevăzute în aplicarea Convenției revizuite privind navigația pe Rin. În plus, la 10 septembrie 2013, Comisia a adoptat o propunere de directivă a Parlamentului European și a Consiliului de stabilire a cerințelor tehnice pentru navele de navigație interioară și de abrogare a Directivei 2006/87/CE
                  6
               , care prevede luarea în considerare a evoluțiilor în acest domeniu care decurg din activitatea unor organizații internaționale, în special a CCNR, în ceea ce privește aplicarea cerințelor tehnice pentru navele de navigație interioară.

               (5)Prin urmare, standardul privind cerințele tehnice pentru navele de navigație interioară care urmează să fie adoptat sub auspiciile CCNR va afecta Directiva

                  2006/87/CE

               , precum și evoluția previzibilă a acquis-ului în acest domeniu.

               (6)Uniunea nu este membru al CCNR și nici al CESNI. Prin urmare, este necesar ca Consiliul să autorizeze statele membre să exprime poziția Uniunii în cadrul acestor organisme în ceea ce privește standardul menționat,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               1.Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii la reuniunea CESNI din 26 noiembrie 2015 este să fie de acord cu adoptarea standardului european de stabilire a cerințelor tehnice pentru navele de navigație interioară.

               2.Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii la reuniunea plenară a CCNR este să fie de acord cu modificarea regulamentelor privind inspecția navelor pe Rin pentru a face trimitere la standardul european de stabilire a cerințelor tehnice pentru navele de navigație interioară adoptat de CESNI.

               Articolul 2

               1.Poziția Uniunii prevăzută la articolul 1 alineatul (1) se exprimă de către statele membre, care sunt membre ale CESNI, acționând împreună în interesul Uniunii.

               2.Poziția Uniunii prevăzută la articolul 1 alineatul (2) se exprimă de către statele membre care sunt membre ale CCNR, acționând împreună în interesul Uniunii.

               Articolul 3

                  Pot fi acceptate modificări minore ale poziției menționate la articolul 1 fără a fi necesară modificarea poziției.

               Articolul 4

                  Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                        Pentru Consiliu

                        Președintele

                     (1)
                  JO L 389, 30.12.2006, p. 1.

                     (2)
                  Directiva

                     2006/87/CE

                   a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 de stabilire a cerințelor tehnice pentru navele de navigație interioară și de abrogare a Directivei

                     82/714/CEE

                   a Consiliului (JO L 389, 30.12.2006, p. 1).

                     (3)
                  COM(2013) 622 final, 10.9.2013 - Propunere de directivă a Parlamentului European și a Consiliului de stabilire a cerințelor tehnice pentru navele de navigație interioară și de abrogare a Directivei 2006/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului.

                     (4)
                  Convenția revizuită privind navigația pe Rin din 17 octombrie 1868, astfel cum a fost modificată la 20 noiembrie 1963.

                     (5)
                  JO L 389, 30.12.2006, p. 1.

                     (6)
                  COM(2013) 622 final.