               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 2.2.2017
            COM(2017) 51 final
            2017/0016(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind încheierea acordului de modificare a Protocolului de la Montreal privind substanțele care epuizează stratul de ozon, adoptat la Kigali

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXT

               •Temeiurile și obiectivele propunerii

                  Propunerea vizează o decizie a Consiliului, care urmează să fie adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (6) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), privind încheierea, în numele Uniunii Europene, a Amendamentului de la Kigali la Protocolul de la Montreal privind substanțele care epuizează stratul de ozon. Uniunea Europeană a aprobat Convenția de la Viena privind protecția stratului de ozon, Protocolul de la Montreal și cele patru amendamente anterioare la protocol
                     1
                  .

                  În cadrul celei de a 28-a reuniuni a părților la Protocolul de la Montreal, care a avut loc la Kigali, în Rwanda, în perioada 10-15 octombrie 2016, s-a adoptat textul unui amendament prin care se adaugă o reducere în etape a consumului și a producției de hidrofluorocarburi (HFC) la măsurile de control prevăzute în Protocolul de la Montreal în vederea reducerii contribuției acestor substanțe la schimbările climatice. Deși nu diminuează stratul de ozon, aceste gaze cu efect de seră au fost introduse în principal pentru a înlocui substanțele care diminuează stratul de ozon care sunt eliminate treptat în temeiul Protocolului de la Montreal.

                  Amendamentul de la Kigali va intra în vigoare la 1 ianuarie 2019, cu condiția ca cel puțin 20 de părți să-și fi depus instrumentele de ratificare. Cu toate acestea, pentru a sublinia angajamentul Uniunii Europene față de amendament și a încuraja țările în curs de dezvoltare să ia măsuri timpurii, ar trebui să se aibă în vedere o aprobare rapidă, ținând seama, de asemenea, de intenția altor părți majore de a ratifica acest protocol cât mai curând posibil.

               •Coerența cu dispozițiile deja existente în domeniul de politică vizat

               Prin adoptarea, în 2014, a Regulamentului (UE) nr. 517/2014 privind gazele fluorurate cu efect de seră, Uniunea Europeană a anticipat la nivel intern eliminarea treptată a HFC convenită în prezent în cadrul Protocolului de la Montreal. La nivelul UE, eliminarea în etape a început în 2015 cu o înghețare și cu o primă etapă de reducere în 2016. Mecanismele existente de asigurare a respectării normelor garantează faptul că Uniunea Europeană se conformează obligațiilor prevăzute în Protocolul de la Montreal până în 2030, când se aplică ultima etapă de reducere în temeiul actualului regulament. Calendarul de reducere de după 2030 urmează să fie stabilit pe baza unei reexaminări care va începe în 2022, în temeiul articolului 21 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 517/2014.

               •Coerența cu alte domenii de politică ale Uniunii

                  Cadrul UE de politici privind clima și energia pentru 2030 stabilește, la nivelul întregii economii, un obiectiv ambițios de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră cu cel puțin 40 % pe plan intern, până în 2030, precum și obiective privind energia din surse regenerabile și eficiența energetică. Punerea în aplicare a cadrului privind clima și energia pentru 2030 reprezintă o prioritate în urma Acordului de la Paris. Întrucât este recunoscut faptul că, în vederea atingerii obiectivelor amendamentului de la Kigali, orice tehnologie utilizată pentru înlocuirea HFC trebuie să fie cel puțin la fel de eficientă din punct de vedere energetic ca și tehnologia înlocuită, eliminarea treptată prevăzută a HFC este coerentă cu politica energetică. În plus, se preconizează că reproiectarea sistemelor de refrigerare și de climatizare determinată de înlocuirea necesară a agenților frigorifici va duce la îmbunătățiri semnificative ale eficienței energetice, având astfel o contribuție pozitivă la atingerea obiectivelor.

               2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

                  Propunerea este formulată în temeiul articolului 192 alineatul (1) coroborat cu articolul 218 alineatul (6) din TFUE. La articolul 218 din TFUE se stabilește procedura pentru negocierea și încheierea de acorduri între Uniunea Europeană și țări terțe sau organizații internaționale. În special, la alineatul (6) al articolului respectiv se prevede adoptarea de către Consiliu, la propunerea Comisiei în calitate de negociator, a unei decizii de autorizare a încheierii unui acord în numele Uniunii Europene.

                  În conformitate cu articolul 191 și cu articolul 192 alineatul (1) din TFUE, Uniunea Europeană contribuie la îndeplinirea, printre altele, a următoarelor obiective: conservarea, protecția și îmbunătățirea calității mediului; promovarea pe plan internațional a unor măsuri destinate să contracareze problemele de mediu la scară regională sau mondială, în special a luptei împotriva schimbărilor climatice.

                  Eliminarea treptată preconizată a HFC este pusă în aplicare prin Regulamentul (UE) nr. 517/2014, care va trebui să fie revizuit într-o etapă ulterioară pentru a se asigura conformitatea cu Amendamentul de la Kigali după 2030. Acest lucru poate fi realizat doar printr-un act legislativ al Uniunii. Până în 2030, ultimul an pentru care în regulament se stabilește o etapă de reducere, calendarul de eliminare în etape este mai strict decât măsurile viitoare de control prevăzute în Protocolul de la Montreal. S-a efectuat o evaluare completă a impactului. În acest stadiu, nu se preconizează modificări ale regulamentului care ar putea afecta societățile comerciale.

               2017/0016 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind încheierea acordului de modificare a Protocolului de la Montreal privind substanțele care epuizează stratul de ozon, adoptat la Kigali

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 192 alineatul (1), coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (a),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere aprobarea Parlamentului European,

               întrucât:

               (1)În cadrul celei de a 28-a reuniuni a părților la Protocolul de la Montreal privind substanțele care epuizează stratul de ozon
                  2
                („Protocolul de la Montreal”), care a avut loc la Kigali, în Rwanda, în perioada 10-15 octombrie 2016, s-a adoptat textul unui amendament la protocolul respectiv („amendamentul de la Kigali”), prin care se adaugă o reducere în etape a consumului și a producției de hidrofluorocarburi la măsurile de control prevăzute în Protocolul de la Montreal.

               (2)O reducere în etape a consumului și a producției de hidrofluorocarburi este necesară pentru a diminua contribuția acestor substanțe la schimbările climatice și pentru a preveni introducerea lor nelimitată, în special în țările în curs de dezvoltare.

               (3)Amendamentul de la Kigali constituie o contribuție necesară la punerea în aplicare a Acordului de la Paris în ceea ce privește obiectivul acestuia de a menține creșterea temperaturii mondiale cu mult sub 2 °C peste nivelurile preindustriale și de a depune eforturi pentru a limita creșterea suplimentară a temperaturii la 1,5 °C peste nivelurile preindustriale.

               (4)Amendamentul de la Kigali ar trebui aprobat în numele Uniunii,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Amendamentul la Protocolul de la Montreal privind substanțele care epuizează stratul de ozon, adoptat la Kigali la 15 octombrie 2016, se aprobă în numele Uniunii.

               Textul amendamentului este atașat la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Președintele Consiliului desemnează persoana sau persoanele împuternicită(e) să depună în numele Uniunii, la Secretarul General al Organizației Națiunilor Unite, instrumentul de aprobare prevăzut la articolul 13 alineatul (1) și la articolul 20 din Convenția de la Viena privind protecția stratului de ozon
                  3
               , pentru a exprima consimțământul Uniunii de a-și asuma obligații în temeiul acordului.

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare în ziua următoare datei adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)
                  Decizia 91/690/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1991 privind încheierea amendamentului la Protocolul de la Montreal privind substanțele care epuizează stratul de ozon, adoptat la Londra, în iunie 1990, de către părțile semnatare ale protocolului, JO L 377, 31.12.1991, p. 28;Decizia 94/68/CE a Consiliului din 2 decembrie 1993 privind încheierea amendamentului la Protocolul de la Montreal privind substanțele care epuizează stratul de ozon, JO L 33, 7.2.1994, p. 1;Decizia 2000/646/CE a Consiliului din 17 octombrie 2000 privind încheierea amendamentului la Protocolul de la Montreal privind substanțele care epuizează stratul de ozon, JO L 272, 25.10.2000, p. 26;Decizia 2002/215/CE a Consiliului din 4 martie 2002 privind încheierea celui de-al patrulea amendament la Protocolul de la Montreal privind substanțele care epuizează stratul de ozon, JO L 72, 14.3.2002, p. 18.

                     (2)
                  JO L 297, 31.10.1988, p. 21.

                     (3)
                  JO L 297, 31.10.1988, p. 8.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 2.2.2017
            COM(2017) 51 final
            ANEXĂ
            la
            Decizia Consiliului
            privind încheierea acordului de modificare a Protocolului de la Montreal privind substanțele care epuizează stratul de ozon, adoptat la Kigali

               Decizia XXVIII/1: Amendament suplimentar la Protocolul de la Montreal

               K1610214K1610214141116141116De adoptare, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 9 alineatul (4) din Convenția de la Viena privind protecția stratului de ozon, a amendamentului la Protocolul de la Montreal care figurează în anexa I la raportul celei de a douăzeci și opta reuniuni a părților;

               AMENDAMENT LA PROTOCOLUL DE LA MONTREAL PRIVIND SUBSTANȚELE CARE EPUIZEAZĂ STRATUL DE OZON

               Articolul I: Amendament

               Articolul 1 alineatul (4)

               La articolul 1 punctul 4 din protocol, cuvintele:

               „anexa C sau anexa E” se înlocuiesc cu:

               „anexa C, anexa E sau anexa F”.

               Articolul 2 alineatul (5)

               La articolul 2 alineatul (5) din protocol, cuvintele:

               „și articolul 2H” se înlocuiesc cu:

               „articolele 2H și 2J”.

               Articolul 2 alineatul (8) litera (a), alineatul (9) litera (a) și alineatul (11)

               La articolul 2 alineatul (8) litera (a) și alineatul (11) din protocol, cuvintele:

               „articolele 2A-2I” se înlocuiesc cu:

               „articolele 2A-2J.”

               La sfârșitul articolului 2 alineatul (8) litera (a) din protocol se adaugă următoarele cuvinte:

               „Orice astfel de acord poate fi extins pentru a include obligațiile în materie de consum sau producție prevăzute la articolul 2J, cu condiția ca nivelul total combinat calculat de consum sau de producție al părților în cauză să nu depășească nivelurile impuse prin articolul 2J.”

               La articolul 2 alineatul 9 litera (a) punctul (i) din protocol, după a doua utilizare a cuvintelor:

               „trebuie”

               se elimină:

               „și”

               Articolul 2 alineatul (9) litera (a) punctul (ii) din protocol se renumerotează, devenind litera (a) punctul (iii).

               După articolul 2 alineatul (9) litera (a) punctul (i) din protocol se adaugă următorul punct (ii):

               „trebuie efectuate ajustări ale potențialelor de încălzire globală specificate în grupa I din anexa A, anexa C și anexa F și, în acest caz, ce ajustări anume trebuie efectuate și”

               Articolul 2J

               După articolul 2I din protocol se introduce următorul articol:

               „Articolul 2J: Hidrofluorocarburi

               1.Fiecare parte se asigură că, pentru o perioadă de douăsprezece luni începând cu 1 ianuarie 2019, și, ulterior, în fiecare perioadă de douăsprezece luni, nivelul său calculat de consum de substanțe controlate din anexa F, exprimat în CO2 echivalent, nu depășește procentajul, stabilit pentru intervalele de ani indicate la literele (a)-(e) de mai jos, mediei anuale a nivelurilor sale calculate de consum de substanțe controlate din anexa F pentru anii 2011, 2012 și 2013, plus cincisprezece la sută din nivelul său calculat de
                   consum de substanțe controlate din anexa C grupa I, astfel cum este stabilit la articolul 2F alineatul (1), exprimat în CO2 echivalent:

               (a)2019-2023: 90 la sută;

               (b)2024-2028: 60 la sută;

               (c)2029-2033: 30 la sută;

               (d)2034-2035: 20 la sută;

               (e)2036 și ulterior: 15 la sută.

               2.Prin derogare de la prezentul articol alineatul (1), părțile pot decide ca o parte să asigure că, pentru o perioadă de douăsprezece luni începând cu 1 ianuarie 2020, și, ulterior, în fiecare perioadă de douăsprezece luni, nivelul său calculat de consum de substanțe controlate din anexa F, exprimat în CO2 echivalent, nu depășește procentajul, stabilit pentru intervalele de ani indicate la literele (a)-(e) de mai jos, mediei anuale a nivelurilor sale calculate de consum de substanțe controlate din anexa F pentru anii 2011, 2012 și 2013, plus douăzeci și cinci la sută din nivelul său calculat de consum de substanțe controlate din anexa C grupa I, astfel cum este stabilit la articolul 2F alineatul (1), exprimat în CO2 echivalent:

               (a)2020-2024: 95 la sută;

               (b)2025-2028: 65 la sută;

               (c)2029-2033: 30 la sută;

               (d)2034-2035: 20 la sută;

               (e)2036 și ulterior: 15 la sută.

               3.Fiecare parte care produce substanțele controlate din anexa F se asigură că, pentru o perioadă de douăsprezece luni începând cu 1 ianuarie 2019, și, ulterior, în fiecare perioadă de douăsprezece luni, nivelul său calculat de producție de substanțe controlate din anexa F, exprimat în CO2 echivalent, nu depășește procentajul, stabilit pentru intervalele de ani indicate la literele (a)-(e) de mai jos, mediei anuale a nivelurilor sale calculate de producție de substanțe controlate din anexa F pentru anii 2011, 2012 și 2013, plus cincisprezece la sută din nivelul său calculat de producție de substanțe controlate din anexa C grupa I, astfel cum este stabilit la articolul 2F alineatul (2), exprimat în CO2 echivalent:

               (a)2019-2023: 90 la sută;

               (b)2024-2028: 60 la sută;

               (c)2029-2033: 30 la sută;

               (d)2034-2035: 20 la sută;

               (e)2036 și ulterior: 15 la sută.

               4.Prin derogare de la prezentul articol alineatul (3), părțile pot decide ca o parte care produce substanțele controlate din anexa F să asigure că, pentru o perioadă de douăsprezece luni începând cu 1 ianuarie 2020, și, ulterior, în fiecare perioadă de douăsprezece luni, nivelul său calculat de producție de substanțe controlate din anexa F, exprimat în CO2 echivalent, nu depășește procentajul, stabilit pentru intervalele de ani indicate la literele (a)-(e) de mai jos, mediei anuale a nivelurilor sale calculate de producție de substanțe controlate din anexa F pentru anii 2011, 2012 și 2013, plus douăzeci și cinci la sută din nivelul său calculat de producție de substanțe controlate din anexa C grupa I, astfel cum este stabilit la articolul 2F alineatul (2), exprimat în CO2 echivalent:

               (a)2020-2024: 95 la sută;

               (b)2025-2028: 65 la sută;

               (c)2029-2033: 30 la sută;

               (d)2034-2035: 20 la sută;

               (e)2036 și ulterior: 15 la sută.

               5.Prezentul articol alineatele (1)-(4) se aplică în afara cazurilor în care părțile decid să permită nivelul de producție sau de consum care este necesar pentru a asigura utilizările convenite de părți drept utilizări exceptate.

               6.Fiecare parte care produce substanțe din anexa C grupa I sau din anexa F se asigură că, pentru o perioadă de douăsprezece luni începând cu 1 ianuarie 2020 și, ulterior, în fiecare perioadă de douăsprezece luni, nivelul emisiilor sale de substanțe din anexa F grupa II generate în fiecare instalație de producție care produce substanțe din anexa C grupa I sau din anexa F sunt distruse în măsura în care este posibil, utilizând tehnologii aprobate de către părți, în aceeași perioadă de douăsprezece luni.

               7.Fiecare parte se asigură că distrugerea substanțelor din anexa F grupa II generate de instalațiile care produc substanțe din anexa C grupa I sau din anexa F se efectuează numai cu tehnologii aprobate de către părți.

               Articolul 3

               Teza introductivă a articolului 3 din protocol se înlocuiește cu următorul text:

               „(1) În sensul articolelor 2, 2A-2J și 5, fiecare parte stabilește, pentru fiecare grupă de substanțe din anexa A, anexa B, anexa C, anexa E sau anexa F, nivelul său calculat al:”

               La articolul 3 litera (a) punctul (i) din protocol, punctul și virgula se înlocuiește cu următorul text:

               „, cu excepția cazului în care se specifică altfel la alineatul (2);”

               La sfârșitul articolului 3 din protocol se adaugă următorul text:

               „; și

               (d) emisiilor de substanțe din anexa F grupa II generate în fiecare instalație care generează substanțe din anexa C grupa I sau din anexa F prin includerea, printre altele, a cantităților emise de scurgerile echipamentelor, gurile de aerisire și dispozitivele de distrugere, dar prin excluderea cantităților captate pentru utilizare, distrugere sau stocare.

               (2) Atunci când calculează nivelurile, exprimate în CO2 echivalent, ale producției, consumului, importurilor, exporturilor și emisiilor de substanțe din anexa F și din anexa C grupa I, în sensul articolului 2J, al articolului 2 alineatul (5a) și al articolului 3 alineatul (1) litera (d), fiecare parte utilizează potențialul de încălzire globală al substanțelor în cauză specificat în grupa I din anexa A, anexa C și anexa F.”

               Articolul 4 alineatul (1f)

               După articolul 4 alineatul (1e) din protocol se introduce următorul alineat:

               „(1f) După intrarea în vigoare a prezentului alineat, fiecare parte interzice importul substanțelor controlate din anexa F din orice stat care nu este parte la prezentul protocol.”

               Articolul 4 alineatul (2f)

               După articolul 4 alineatul (2e) din protocol se introduce următorul alineat:

               „(2f) După intrarea în vigoare a prezentului alineat, fiecare parte interzice exportul substanțelor controlate din anexa F către orice stat care nu este parte la prezentul protocol.”

               Articolul 4 alineatele (5), (6) și (7)

               La articolul 4 alineatele (5), (6) și (7) din protocol, cuvintele:

               „anexele A, B, C și E” se înlocuiesc cu:

               „anexele A, B, C, E și F”.

               Articolul 4 alineatul (8)

               La articolul 4 alineatul (8) din protocol, cuvintele:

               „articolele 2A-2I” se înlocuiesc cu:

               „articolele 2A-2J.”

               Articolul 4B

               După articolul 4B alineatul (2) din protocol se introduce următorul alineat:

               „(2a) Până la 1 ianuarie 2019 sau în termen de trei luni de la data intrării în vigoare a prezentului alineat în cazul său, luându-se în calcul data cea mai târzie, fiecare parte instituie și pune în aplicare un sistem de licențe pentru importul și exportul de substanțe controlate noi, utilizate, reciclate și recuperate care sunt menționate în anexa F. Orice parte care intră sub incidența articolului 5 alineatul (1) care decide că nu este în măsură să instituie și să pună în aplicare un astfel de sistem până la 1 ianuarie 2019 poate amâna luarea acestor măsuri până la 1 ianuarie 2021.”

               Articolul 5

               La articolul 5 alineatul (4) din protocol, cuvântul:

               „2I”

               se înlocuiește cu:

               „2J”.

               La articolul 5 alineatele (5) și (6) din protocol, cuvintele:

               „articolul 2I”

               se înlocuiesc cu:

               „articolele 2I și 2J”.

               La articolul 5 alineatul (5) din protocol, înainte de cuvintele:

               „orice măsuri de control” se introduce:

               „cu”

               La articolul 5 din protocol, după alineatul (8b) se introduce următorul alineat:

               „8 c

               (a)Sub rezerva eventualelor ajustări ale măsurilor de control prevăzute la articolul 2J efectuate în conformitate cu articolul 2 alineatul (9), fiecare parte care intră sub incidența prezentului articol alineatul (1) are dreptul să întârzie respectarea măsurilor de control stabilite la articolul 2J alineatul (1) literele (a)-(e) și la articolul 2J alineatul (3) literele (a)-(e) și să modifice măsurile respective după cum urmează:

               (i) 2024-2028: 100 la sută;

               (ii) 2029-2034: 90 la sută;

               (iii) 2035-2039: 70 la sută;

               (iv) 2040-2044: 50 la sută;

               (v) 2045 și ulterior: 20 la sută.

               (b)Prin derogare de la litera (a) de mai sus, părțile pot decide că, sub rezerva eventualelor ajustări ale măsurilor de control prevăzute la articolul 2J efectuate în conformitate cu articolul 2 alineatul (9), o parte care intră sub incidența prezentului articol alineatul (1) are dreptul să întârzie respectarea măsurilor de control stabilite la articolul 2J alineatul (1) literele (a)-(e) și la articolul 2J alineatul (3) literele (a)-(e) și să modifice măsurile respective după cum urmează:

               (i) 2028-2028: 100 la sută;

               (ii) 2032-2036: 90 la sută;

               (iii) 2037-2041: 80 la sută;

               (iv) 2042-2046: 70 la sută;

               (v) 2047 și ulterior: 15 la sută.

               (c)Pentru calcularea consumului său de bază în temeiul articolului 2J, fiecare parte care intră sub incidența prezentului articol alineatul (1) are dreptul să utilizeze media nivelurilor sale calculate ale consumului de substanțe controlate din anexa F pentru anii 2020, 2021 și 2022, plus șaizeci și cinci la sută din consumul său de bază de substanțe controlate din anexa C grupa I, astfel cum se prevede la prezentul articol alineatul (8b).

               (d)Prin derogare de la litera (c) de mai sus, părțile pot decide că, pentru calcularea consumului său de bază în temeiul articolului 2J, o parte care intră sub incidența prezentului articol alineatul (1) are dreptul să utilizeze media nivelurilor sale calculate ale consumului de substanțe controlate din anexa F pentru anii 2024, 2025 și 2026, plus șaizeci și cinci la sută din consumul său de bază de substanțe controlate din anexa C grupa I, astfel cum se prevede la prezentul articol alineatul (8b).

               (e)Pentru calcularea producției sale de bază în temeiul articolului 2J, fiecare parte care intră sub incidența prezentului articol alineatul (1) și care produce substanțele controlate din anexa F are dreptul să utilizeze media nivelurilor sale calculate ale producției de substanțe controlate din anexa F pentru anii 2020, 2021 și 2022, plus șaizeci și cinci la sută din producția sa de bază de substanțe controlate din anexa C grupa I, astfel cum se prevede la prezentul articol alineatul (8b).

               (f)Prin derogare de la litera (e) de mai sus, părțile pot decide că, pentru calcularea producției sale de bază în temeiul articolului 2J, o parte care intră sub incidența prezentului articol alineatul (1) și care produce substanțele controlate din anexa F are dreptul să utilizeze media nivelurilor sale calculate ale producției de substanțe controlate din anexa F pentru anii 2024, 2025 și 2026, plus șaizeci și cinci la sută din producția sa de bază de substanțe controlate din anexa C grupa I, astfel cum se prevede la prezentul articol alineatul (8b).

               (g)Prezentul alineat literele (a)-(f) se aplică nivelurilor calculate de producție și de consum în afara cazurilor în care se aplică o scutire pentru temperaturi ambiante ridicate, pe baza criteriilor stabilite de către părți.”

               Articolul 6

               La articolul 6 din protocol, cuvintele:

               „articolele 2A-2I” se înlocuiesc cu:

               „articolele 2A-2J.”

               Articolul 7 alineatele (2), (3) și (3b)

               La articolul 7 alineatul (2) din protocol, după liniuța „- în anexa E, pentru anul 1991” se introduce următorul rând:

               „- din anexa F, pentru anii 2011-2013, cu excepția părților care intră sub incidența articolului 5 alineatul (1), care furnizează aceste date pentru anii 2020-2022, și a părților care intră sub incidența articolului 5 alineatul (1) și cărora li se aplică articolul 5 alineatul (8c) literele (d) și (f), care furnizează aceste date pentru anii 2024-2026;”.

               La articolul 7 alineatele (2) și (3) din protocol, cuvintele:

               „C și E”

               se înlocuiesc cu:

               „C, E și F”.

               La articolul 7 din protocol, după alineatul (3a), se adaugă următorul alineat:

               „(3b) Fiecare parte furnizează secretariatului date statistice privind emisiile sale anuale de substanțe controlate din anexa F grupa II pentru fiecare instalație în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (d) din protocol.”

               Articolul 7 alineatul (4)

               La articolul 7 alineatul (4), după cuvintele:

               „datelor statistice privind” și „furnizează date privind” se adaugă:

               „producția,”.

               Articolul 10 alineatul (1)

               La articolul 10 alineatul (1) din protocol, cuvintele:

               „și articolul 2I”

               se înlocuiesc cu:

               „, articolul 2I și articolul 2J”.

               La articolul 10 din protocol, la sfârșitul alineatului (1) se introduce următorul text:

               „În cazul în care o parte care intră sub incidența articolului 5 alineatul (1) alege să beneficieze de finanțare din partea oricărui alt mecanism de finanțare care ar putea duce la acoperirea oricărei părți din costurile sale suplimentare convenite, partea respectivă nu este acoperită de mecanismul de finanțare prevăzut la articolul 10 din prezentul protocol.”

               Articolul 17

               La articolul 17 din protocol, cuvintele:

               „articolele 2A-2I” se înlocuiesc cu:

               „articolele 2A-2J.”

               Anexa A

               În anexa A la protocol, tabelul pentru grupa I se înlocuiește cu următorul tabel:

                        Grupa

                        Substanța

                        Potențialul de epuizare a

                        ozonului*

                        Potențialul de încălzire globală pe 100 de ani

                        Grupa I

                        CFCl3

                        (CFC-11)

                        1,0

                        4 750

                        CF2Cl2

                        (CFC-12)

                        1,0

                        10 900

                        C2F3Cl3

                        (CFC-113)

                        0,8

                        6 130

                        C2F4Cl2

                        (CFC-114)

                        1,0

                        10 000

                        C2F5Cl

                        (CFC-115)

                        0,6

                        7 370

               Anexa C și anexa F

               În anexa C la protocol, tabelul pentru grupa I se înlocuiește cu următorul tabel:

                        Grupa

                        Substanța

                        Numărul

                        de

                        izomeri

                        Potențialul

                        de epuizare

                        a ozonului*

                        Potențialul

                        de încălzire

                        globală

                        pe 100 de ani

                        Grupa I

                        CHFCl2

                        (HCFC-21)**

                        1

                        0,04

                        151

                        CHF2Cl

                        (HCFC-22)**

                        1

                        0,055

                        1 810

                        CHFCl

                        (HCFC-31)

                        1

                        0,02

                        C2HFCl4

                        (HCFC-121)

                        2

                        0,01-0,04

                        C2HF2Cl3

                        (HCFC-122)

                        3

                        0,02-0,08

                        C2HF3Cl2

                        (HCFC-123)

                        3

                        0,02-0,06

                        77

                        CHCl2CF3

                        (HCFC-123)**

                        -

                        0,02

                        C2HF4Cl

                        (HCFC-124)

                        2

                        0,02-0,04

                        609

                        CHFClCF3

                        (HCFC-124)**

                        -

                        0,022

                        C2H2FCl3

                        (HCFC-131)

                        3

                        0,007-0,05

                        C2H2F2Cl2

                        (HCFC-132)

                        4

                        0,008-0,05

                        C2H2F3Cl

                        (HCFC-133)

                        3

                        0,02-0,06

                        C2H3FCl2

                        (HCFC-141)

                        3

                        0,005-0,07

                        CH3CFCl2

                        (HCFC-141b)**

                        -

                        0,11

                        725

                        C2H3F2Cl

                        (HCFC-142)

                        3

                        0,008-0,07

                        CH3CF2Cl

                        (HCFC-142b)**

                        -

                        0,065

                        2 310

                        C2H4FCl

                        (HCFC-151)

                        2

                        0,003-0,005

                        C3HFCl6

                        (HCFC-221)

                        5

                        0,015-0,07

                        C3HF2Cl5

                        (HCFC-222)

                        9

                        0,01-0,09

                        C3HF3Cl4

                        (HCFC-223)

                        12

                        0,01-0,08

                        C3HF4Cl3

                        (HCFC-224)

                        12

                        0,01-0,09

                        C3HF5Cl2

                        (HCFC-225)

                        9

                        0,02-0,07

                        CF3CF2CHCl2

                        (HCFC-225ca)**

                        -

                        0,025

                        122

                        CF2ClCF2CHClF

                        (HCFC-225cb)**

                        -

                        0,033

                        595

                        C3HF6Cl

                        (HCFC-226)

                        5

                        0,02-0,10

                        C3H2FCl5

                        (HCFC-231)

                        9

                        0,05-0,09

                        C3H2F2Cl4

                        (HCFC-232)

                        16

                        0,008-0,10

                        C3H2F3Cl3

                        (HCFC-233)

                        18

                        0,007-0,23

                        C3H2F4Cl2

                        (HCFC-234)

                        16

                        0,01-0,28

                        C3H2F5Cl

                        (HCFC-235)

                        9

                        0,03-0,52

                        C3H3FCl4

                        (HCFC-241)

                        12

                        0,004-0,09

                        C3H3F2Cl3

                        (HCFC-242)

                        18

                        0,005-0,13

                        C3H3F3Cl2

                        (HCFC-243)

                        18

                        0,007-0,12

                        C3H3F4Cl

                        (HCFC-244)

                        12

                        0,009-0,14

                        C3H4FCl3

                        (HCFC-251)

                        12

                        0,001-0,01

                        C3H4F2Cl2

                        (HCFC-252)

                        16

                        0,005-0,04

                        C3H4F3Cl

                        (HCFC-253)

                        12

                        0,003-0,03

                        C3H5FCl2

                        (HCFC-261)

                        9

                        0,002-0,02

                        C3H5F2Cl

                        (HCFC-262)

                        9

                        0,002-0,02

                        C3H6FCl

                        (HCFC-271)

                        5

                        0,001-0,03

               În cazul în care se indică un interval de potențiale de epuizare a stratului de ozon (ODP), în sensul protocolului se utilizează valoarea cea mai ridicată din cadrul intervalului. ODP indicate ca valoare unică au fost determinate prin calcule bazate pe măsurători de laborator. Cele indicate ca interval se bazează pe estimări și sunt mai puțin certe. Intervalul se referă la o grupă izomerică. Valoarea cea mai ridicată este ODP estimat al izomerului cu ODP cel mai ridicat, iar valoarea cea mai scăzută este ODP estimat al izomerului cu ODP cel mai scăzut.

               ** Identifică substanțele cele mai viabile din punct de vedere comercial ale căror valori indicate pentru ODP trebuie să fie utilizate în sensul protocolului.

               *** În cazul substanțelor pentru care nu se indică niciun potențial de încălzire globală (GWP), se aplică valoarea implicită 0 până când se include o valoare a GWP prin procedura prevăzută la articolul 2 alineatul (9) litera (a) punctul (ii).

               După anexa E la protocol se adaugă următoarea anexă: „Anexa F: Substanțe controlate

                        Grupa

                        Substanța

                        Potențialul de încălzire globală pe 100 de ani

                        Grupa I

                        CHF2CHF2

                        HFC-134

                        1 100

                        CH2FCF3

                        HFC-134a

                        1 430

                        CH2FCHF2

                        HFC-143

                        353

                        chf2ch2cf3

                        HFC-245fa

                        1 030

                        CF3CH2CF2CH3

                        HFC-365mfc

                        794

                        CF3CHFCF3

                        HFC-227ea

                        3 220

                        CH2FCF2CF3

                        HFC-236cb

                        1 340

                        chf2chfcf3

                        HFC-236ea

                        1 370

                        CF3CH2CF3

                        HFC-236fa

                        9 810

                        CH2FCF2CHF2

                        HFC-245ca

                        693

                        cf3chfchfcf2cf3

                        HFC-43-10mee

                        1 640

                        CH2F2

                        HFC-32

                        675

                        CHF2CF3

                        HFC-125

                        3 500

                        CH3CF3

                        HFC-143a

                        4 470

                        CH3F

                        HFC-41

                        92

                        CH2FCH2F

                        HFC-152

                        53

                        CH3CHF2

                        HFC-152a

                        124

                        Grupa II

                        CHF3

                        HFC-23

                        14 800

               Articolul II: Relația cu amendamentul din 1999

               Niciun stat și nicio organizație de integrare economică regională nu poate depune un instrument de ratificare, de acceptare, de aprobare sau de aderare la prezentul amendament dacă nu a depus anterior sau simultan un instrument similar pentru amendamentul adoptat la a unsprezecea reuniune a părților care a avut loc la Beijing la 3 decembrie 1999.

               Articolul III: Relația cu Convenția-cadru a Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice și cu Protocolul de la Kyoto la această convenție

               Prezentul amendament nu este destinat să aibă ca efect exceptarea hidrofluorocarburilor din sfera angajamentelor prevăzute la articolele 4 și 12 din Convenția-cadru a Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice sau la articolele 2, 5, 7 și 10 din Protocolul de la Kyoto la această convenție.

               Articolul IV: Intrarea în vigoare

               1.Cu excepția celor prevăzute la alineatul (2) de mai jos, prezentul amendament intră în vigoare la 1 ianuarie 2019, sub rezerva depunerii la această dată a cel puțin douăzeci de instrumente de ratificare, de acceptare sau de aprobare a amendamentului de către state sau organizații de integrare economică regională care sunt părți la Protocolul de la Montreal privind substanțele care epuizează stratul de ozon. În cazul neîndeplinirii acestei condiții până la data menționată, prezentul amendament intră în vigoare în a nouăzecea zi de la data la care s-a îndeplinit condiția.

               2.Modificările aduse articolului 4 din protocol, intitulat „Controlul comerțului cu țări care nu sunt parte la protocol”, stabilite la articolul I al prezentului amendament, intră în vigoare la 1 ianuarie 2033, sub rezerva depunerii la această dată a cel puțin șaptezeci de instrumente de ratificare, de acceptare sau de aprobare a amendamentului de către state sau organizații de integrare economică regională care sunt părți la Protocolul de la Montreal privind substanțele care epuizează stratul de ozon. În cazul neîndeplinirii acestei condiții până la data menționată, prezentul amendament intră în vigoare în a nouăzecea zi de la data la care s-a îndeplinit condiția.

               3.În sensul alineatelor (1) și (2), niciun instrument depus de o organizație de integrare economică regională nu este considerat ca suplimentar față de cele depuse deja de statele membre ale unei astfel de organizații.

               4.După intrarea în vigoare a prezentului amendament, astfel cum se prevede la alineatele (1) și (2), acesta intră în vigoare pentru orice altă parte la protocol în a nouăzecea zi de la depunerea instrumentului propriu de ratificare, de acceptare sau de aprobare.

               Articolul V: Aplicarea provizorie

               În orice moment înainte ca prezentul amendament să intre în vigoare în cazul său, orice parte poate declara că va aplica cu titlu provizoriu oricare dintre măsurile de control stabilite la articolul 2J, precum și obligațiile de raportare aferente prevăzute la articolul 7, în așteptarea intrării în vigoare respective.


				|

		52013PC0633

			Propunere de DECIZIE DE PUNERE ÎN APLICARE A CONSILIULUI de modificare a Deciziei 2007/884/CE privind autorizarea Regatului Unit de a continua aplicarea unei măsuri care derogă de la dispozițiile articolului 26 alineatul (1) litera (a), ale articolului 168 și ale articolului 169 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată /* COM/2013/0633 final - 2013/0312 (NLE) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Motivele și obiectivele propunerii
În conformitate cu articolul 395 alineatul (1)
din Directiva 2006/112/CE din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei
pe valoarea adăugată (denumită în continuare „Directiva TVA”),
Consiliul, hotărând în unanimitate la propunerea Comisiei, poate autoriza
orice stat membru să aplice măsuri speciale de derogare de la
dispozițiile directivei respective, pentru a simplifica procedura de
colectare a TVA sau pentru a preveni anumite forme de evaziune fiscală sau
de fraudă.
Printr-o scrisoare înregistrată la
Secretariatul General al Comisiei la 2 aprilie 2013, Regatul Unit a solicitat
autorizația de a continua aplicarea unei măsuri de derogare
referitoare la dreptul de deducere a TVA aferentă închirierii sau
leasingului de autovehicule utilizate și în interes personal,
acordată ultima dată prin Decizia 2011/37/UE a Consiliului[1]. În conformitate cu articolul
395 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE, Comisia a informat celelalte state
membre, printr-o scrisoare datată 19 iunie 2013, cu privire la cererea
înaintată de Regatul Unit. Prin scrisoarea din 20 iunie 2013, Comisia a
înștiințat Regatul Unit că deține toate informațiile
necesare pentru a analiza cererea.
Contextul general
Decizia menționată anterior a
autorizat Regatul Unit să limiteze la 50% dreptul de deducere a TVA
aferentă închirierii sau leasingului de autovehicule utilizate de
persoanele impozabile atât în interes de serviciu, cât și în interes
personal. În același timp, utilizarea în interes personal de către
persoanele impozabile a unor astfel de autovehicule închiriate sau luate în
leasing nu era considerată drept prestare de servicii efectuată cu
plată.
Această derogare scutește persoana
care închiriază sau ia în leasing autovehicule de obligația de a mai
ține o evidență detaliată a kilometrilor parcurși în
scop personal cu fiecare dintre respectivele autovehicule și de a mai
declara TVA aferentă utilizării în scop personal. Opțiunea
prevăzută la articolul 168a alineatul (2) din Directiva TVA nu
prevede deducerea parțială la o rată fixă și nu este
aplicabilă decât pentru TVA plătită pentru autovehicule care fac
parte din activele persoanei impozabile; o derogare este așadar o
măsură adecvată pentru a realiza simplificarea solicitată.
Prin urmare, derogarea trebuie
considerată, în primul rând, o măsură de simplificare, ce
urmează să expire la 31 decembrie 2013.
În mod normal, derogările se acordă
pe o perioadă limitată, pentru a se putea evalua dacă
măsura specială în cauză este adecvată și eficace. Din
raportul înaintat de Regatul Unit rezultă că proporția de 50%
dintre utilizarea în interes de serviciu și cea în scop personal [sau
orice altă utilizare în alte scopuri decât pentru desfășurarea
activității, în sensul articolului 26 alineatul (1) litera (a) din
Directiva 2006/112/CE] reflectă în continuare, la nivel general,
utilizarea în interes de serviciu și în scop personal a vehiculelor
închiriate sau luate în leasing de către persoanele impozabile din Regatul
Unit. Prin urmare, este oportună prelungirea măsurii de derogare.
Cu toate acestea, orice prelungire ar trebui
să fie limitată ca durată pentru a se putea verifica
continuitatea validității condițiilor pe care se bazează
derogarea. Regatul Unit a solicitat prelungirea derogării până la 31
decembrie 2018. Practica comună este însă ca derogările să
se acorde pentru o perioadă de trei ani în cazuri similare (a se vedea, în
acest sens, Deciziile de punere în aplicare ale Consiliului 2012/232/UE[2] și 2013/191/UE[3]). În consecință, se
propune să se prelungească derogarea până la sfârșitul
anului 2016 și să i se ceară Regatului Unit să prezinte,
până la 1 aprilie 2016, un raport care să includă o reevaluare a
restricției procentuale aplicate în cazul în care s-ar avea în vedere o
nouă prelungire începând cu 2016. Decizia ar expira, în orice caz,
dacă înainte de termenul menționat ar intra în vigoare
dispoziții ale UE privind restricțiile dreptului de deducere.
Dispoziții în vigoare în domeniul
propunerii
Articolul 176 din Directiva TVA
stipulează obligația Consiliului de a stabili cheltuielile pentru
care taxa pe valoarea adăugată nu este deductibilă. Până
atunci, statele membre sunt autorizate să mențină
exceptările în vigoare la 1 ianuarie 1979. În consecință,
există un număr de dispoziții de menținere a statu-quoului
care restrâng dreptul de deducere în ceea ce privește autovehiculele.
În 2004, Comisia a prezentat o propunere care
conține dispoziții referitoare la categoriile de cheltuieli
susceptibile de a fi supuse unei restricții privind dreptul de deducere,
dar Consiliul nu a ajuns încă la un acord cu privire la propunerea
respectivă.
2.           REZULTATELE
CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII
IMPACTULUI
Decizia urmărește prelungirea
perioadei de aplicare a unei măsuri de simplificare ce scutește
persoana impozabilă de a mai ține evidențe și a declara TVA
aferentă kilometrilor parcurși în scop personal cu vehicule de
serviciu, având, prin urmare, un posibil impact economic pozitiv. Cu toate
acestea, având în vedere sfera de aplicare restrânsă și aplicarea
limitată în timp, acest impact va fi, în orice caz, limitat.
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE
PROPUNERII
Decizia de punere în aplicare se bazează
pe articolul 395 din Directiva 2006/112/CE din 28 noiembrie 2006 privind
sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată.
Propunerea intră în sfera
competenței exclusive a instituțiilor UE. În consecință,
principiul subsidiarității nu se aplică.
Decizia de punere în aplicare se referă
la o autorizație acordată unui stat membru la cerere și nu
constituie o obligație. Prin urmare, propunerea respectă principiul
proporționalității.
Având în vedere domeniul de aplicare limitat
al derogării, măsura specială este proporțională cu
obiectivul urmărit.
4.           IMPLICAȚIILE BUGETARE
Propunerea nu are nicio implicație pentru
bugetul Uniunii.
5.           ELEMENTE OPȚIONALE
Propunerea include o clauză de încetare a
efectelor.
2013/0312 (NLE)
Propunere de
DECIZIE DE PUNERE ÎN APLICARE A
CONSILIULUI
de modificare a Deciziei 2007/884/CE privind
autorizarea Regatului Unit de a continua aplicarea unei măsuri care
derogă de la dispozițiile articolului 26 alineatul (1) litera (a),
ale articolului 168 și ale articolului 169 din Directiva 2006/112/CE
privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 2006/112/CE a
Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea
adăugată[4],
în special articolul 395 alineatul (1),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
întrucât:
(1)       Printr-o scrisoare
înregistrată la Secretariatul General al Comisiei la 2 aprilie
2013, Regatul Unit a solicitat autorizația de a prelungi o măsură
de derogare cu scopul de a continua să limiteze dreptul persoanelor care
iau un vehicul în chirie sau în regim de leasing de a deduce taxa pe valoarea
adăugată (TVA) aferentă cheltuielilor de închiriere sau de
leasing al unui vehicul, în cazul în care respectivul vehicul nu este utilizat
exclusiv în interes de serviciu.
(2)       Prin scrisoarea din 19 iunie
2013, Comisia a informat celelalte state membre cu privire la cererea
prezentată de Regatul Unit. Prin scrisoarea din 20 iunie 2013, Comisia a
înștiințat Regatul Unit că deține toate informațiile
necesare pentru a analiza cererea.
(3)       Decizia 2007/884/CE a
Consiliului[5],
modificată prin Decizia de punere în aplicare 2011/37/UE a Consiliului[6], a autorizat Regatul Unit
să limiteze la 50% dreptul persoanei care ia un vehicul în chirie sau în
regim de leasing de a deduce TVA aferentă cheltuielilor de închiriere sau
de leasing al unui vehicul, în cazul în care respectivul vehicul nu este
utilizat exclusiv în interes de serviciu. Regatul Unit a fost autorizat, de
asemenea, să nu considere drept prestare de servicii efectuată cu
plată utilizarea în scop personal a unui autovehicul închiriat sau luat în
leasing de către o persoană impozabilă. Această
măsură de simplificare scutește persoanele care au închiriat sau
au luat în leasing autovehicule de obligația de a ține evidența
kilometrilor parcurși în scop personal cu vehicule de serviciu și de
a declara, pentru fiecare vehicul, taxa datorată pentru kilometrii
parcurși efectiv în scop personal.
(4)       Conform raportului furnizat
de Regatul Unit, limitarea la 50% corespunde în continuare situației reale
în ceea ce privește utilizarea în interes de serviciu și în interes
personal a vehiculelor de către persoana care ia vehicule în chirie sau în
leasing. Prin urmare, este oportun ca Regatul Unit să fie autorizat
să aplice în continuare măsura respectivă până la 31
decembrie 2016.
(5)       În cazul în care
consideră că este necesară o nouă prelungire după
2016, Regatul Unit ar trebui să transmită Comisiei un raport care
să includă reevaluarea procentului aplicat, însoțit de o cerere
de prelungire, până la 1 aprilie 2016.
(6)       În data de 29 octombrie 2004,
Comisia a adoptat o propunere de Directivă a Consiliului de modificare a
Directivei 77/388/CEE[7],
care include armonizarea categoriilor de cheltuieli pentru care statele membre
sunt autorizate să limiteze dreptul de deducere. Directiva 77/388/CEE a
Consiliului[8]
a fost înlocuită de Directiva 2006/112/CE. Potrivit propunerii adoptate de
Comisie în data de 29 octombrie 2004, limitarea dreptului de deducere se poate
aplica în cazul autovehiculelor rutiere. Măsurile de derogare
prevăzute în prezenta decizie ar trebui să expire la data
intrării în vigoare a unei astfel de directive bazate pe propunerea
adoptată de Comisie la 29 octombrie 2004, dacă data respectivă
este anterioară datei de 31 decembrie 2016.
(7)       Derogarea va avea doar un
efect neglijabil asupra valorii globale a veniturilor fiscale colectate în
etapa de consum final și nu va avea niciun impact negativ asupra
resurselor proprii ale Uniunii care provin din TVA.
(8)       Prin urmare, Decizia
2007/884/CE ar trebui modificată în consecință,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Articolul 3 se înlocuiește cu
următorul text:
„Articolul
3
Prezenta decizie expiră la data
intrării în vigoare a normelor Uniunii care stabilesc cheltuielile
aferente autovehiculelor rutiere care nu dau dreptul la deducerea totală a
TVA sau, cel mai târziu, la 31 decembrie 2016.
Orice cerere de prelungire a măsurilor
prevăzute în prezenta decizie trebuie însoțită de un raport care
să fie prezentat Comisiei până la 1 aprilie 2016 și care să
cuprindă o reexaminare a limitării procentului care se aplică
dreptului de deducere a TVA aferentă închirierii sau luării în
leasing a autovehiculelor care nu sunt utilizate exclusiv în interes de
serviciu.”
Articolul 2
Prezenta decizie intră în vigoare la data
notificării.
Prezenta decizie se aplică de la 1
ianuarie 2014.
Articolul 3
Prezenta decizie se adresează Regatului
Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord.
Adoptată la Bruxelles,
                                                                       Pentru
Consiliu
                                                                       Președintele
[1]               JO L 19, 22.1.2011, p. 19.
[2]               JO L 117, 1.5.2012, p. 7.
[3]               JO L 113, 25.4.2013, p. 11.
[4]               JO L 347, 11.12.2006, p. 1.
[5]               Decizia 2007/884/CE privind autorizarea Regatului Unit
de a continua aplicarea unei măsuri care derogă de la
dispozițiile articolului 26 alineatul (1) litera (a), ale articolului 168
și ale articolului 169 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al
taxei pe valoarea adăugată (JO L 346, 29.12.2007, p. 21).
[6]               Decizia de punere în aplicare a Consiliului din 18
ianuarie 2011 de modificare a Deciziei 2007/884/CE privind autorizarea
Regatului Unit de a continua aplicarea unei măsuri care derogă de la
dispozițiile articolului 26 alineatul (1) litera (a), ale articolului 168
și ale articolului 169 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al
taxei pe valoarea adăugată (JO L 19, 22.1.2011, p. 11).
[7]               COM (2004) 728 final.
[8]               Directiva 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977
privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele
pe cifra de afaceri - sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată:
baza unitară de evaluare (JO L 145, 13.6.1977, p. 1).


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 27.7.2017
            COM(2017) 397 final
            2017/0175(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind semnarea Acordului dintre Uniunea Europeană și Federația Saint Kitts și Nevis de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Federația Saint Kitts și Nevis privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               Regulamentul (UE) nr. 610/2013 din 26 iunie 2013
                  1
                (denumit în continuare „modificarea Codului frontierelor Schengen”) a modificat Convenția de punere în aplicare a acordului Schengen (CAAS)
                  2
               , Regulamentul (CE) nr. 562/2006
                  3
                [Codul frontierelor Schengen (SBC)] și Regulamentul (CE) nr. 810/2009
                  4
                (Codul de vize) și – printre altele – a redefinit conceptul de scurtă ședere pentru resortisanții țărilor terțe în spațiul Schengen. Începând din 18 octombrie 2013, durata maximă de ședere autorizată pentru resortisanții țărilor terțe – indiferent dacă trebuie să dețină viză sau dacă sunt scutiți de aceasta – care intenționează să călătorească în spațiul Schengen pentru o ședere de scurtă durată este definită ca fiind o perioadă de „90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile”. Spre deosebire de definiția în vigoare până la 18 octombrie 2013 („trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni, calculată de la data primei intrări”), noul concept este mai precis, dat fiind că stabilește durata în zile, iar nu în luni. În plus, sintagma „de la data primei intrări”, care a dat naștere la numeroase incertitudini și întrebări, a fost eliminată din definiție.

               Modificarea Codului frontierelor Schengen a introdus toate modificările necesare ale acquis-ului UE în materie de vize și frontiere, acestea vizând CAAS, Codul frontierelor Schengen, Codul de vize și Regulamentul (CE) nr. 539/2001
                  5
               . Cu toate acestea, conceptul de scurtă ședere este consacrat și în acordurile internaționale încheiate de Uniunea Europeană. Acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiate cu Antigua și Barbuda
                  6
               , Bahamas
                  7
               , Barbados
                  8
               , Brazilia
                  9
               , Mauritius
                  10
               , Saint Kitts și Nevis
                  11
                și Seychelles
                  12
                se referă în continuare, atunci când definesc durata șederii fără viză, la vechea definiție („trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni, calculată de la data primei intrări”
                  13
               ).

               La 16 iulie 2014, Comisia a adoptat o recomandare de decizie a Consiliului de autorizare a deschiderii negocierilor pentru modificarea acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere încheiat între Uniunea Europeană și țările menționate mai sus
                  14
               , care a fost adoptată de Consiliu la 9 octombrie 2014
                  15
               . Obiectivul era acela de a pune în aplicare, în raport cu aceste șapte țări, noua definiție a conceptului de scurtă ședere, astfel cum a fost prevăzută de modificarea Codului frontierelor Schengen. În plus, exprimarea în zile, în loc de luni, din definiția dată în acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză conceptului de scurtă ședere este mai simplu de verificat și de calculat prin mijloace electronice/informatice, fiind, prin urmare, mai potrivită pentru sistemele centralizate de gestionare a frontierelor, cum ar fi sistemul de intrare/ieșire (EES)
                  16
                propus.

               În urma autorizării de către Consiliu, Comisia a demarat negocierile pentru modificarea acordurilor privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiate cu șapte țări (Antigua și Barbuda, Bahamas, Barbados, Brazilia, Mauritius, Saint Kitts și Nevis și Seychelles).

               Negocierile cu Federația Saint Kitts și Nevis s-au încheiat cu succes prin parafarea acordului de modificare la 28 iulie 2016. Ambele părți au convenit să adopte noua definiție a conceptului de scurtă ședere în întregul acord privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiat între UE și Saint Kitts și Nevis. În plus, acordul implică modificarea unor detalii tehnice (a se vedea mai jos), dar nicio modificare nu este semnificativă din punctul de vedere al călătorului.

                  Situația specifică a Regatului Unit și a Irlandei este reflectată în preambulul la acord.

               2.TEMEIUL JURIDIC, SUBSIDIARITATEA ȘI PROPORȚIONALITATEA

               •Temeiul juridic

               Acordul trebuie să fie adoptat de către ambele părți contractante în conformitate cu procedurile fiecăreia. În ceea ce privește Uniunea, sunt necesare decizii ale Consiliului privind semnarea și încheierea acordului.

               Prezenta propunere se înaintează Consiliului în vederea autorizării semnării acordului de modificare a acordului încheiat între Comunitatea Europeană și Federația Saint Kitts și Nevis privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere.

               Acordul asigură coerența juridică, precum și armonizarea între statele membre, prin aderarea la noua definiție a conceptului de scurtă ședere, astfel cum este prevăzută de modificarea Codului frontierelor Schengen, care oferă o interpretare clară a acestui concept.

               Temeiul juridic al prezentei propuneri este articolul 77 alineatul (2) litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), coroborat cu articolul 218.

               Uniunea nu are competența de a aduce modificări la acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză care ar impune obligații celor patru țări asociate la punerea în aplicare a acquis-ului Schengen, inclusiv a politicii comune a vizelor. Pentru a asigura o abordare armonizată și punerea în aplicare a dispozițiilor privind durata de ședere autorizată în spațiul Schengen, o declarație comună este inclusă în acord, afirmând că este de dorit ca Saint Kitts și Nevis, pe de o parte, și Islanda, Liechtenstein, Norvegia și Elveția, pe de altă parte, să își modifice în mod corespunzător acordurile bilaterale existente privind exonerarea de obligația de a deține viză.

               •Subsidiaritatea (pentru competența neexclusivă)

               În cazul în care una dintre părțile contractante la un acord internațional este Uniunea Europeană, atunci nicio modificare a unui astfel de acord nu poate fi pusă în aplicare în mod legal de statele membre însele. Acordul cu Saint Kitts și Nevis privind exonerarea de obligația de a deține viză a fost încheiat de către Uniunea Europeană. Prin urmare, este necesară o acțiune la nivelul Uniunii.

               În plus, încheierea de acorduri de către statele membre privind exonerarea de obligația de a deține viză ar afecta acquis-ul Uniunii în domeniul vizelor [articolul 3 alineatul (2) din TFUE].

               •Proporționalitatea

               Prezenta propunere nu depășește ceea ce este necesar pentru a atinge obiectivul urmărit, și anume modificarea acordului existent privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiat între Saint Kitts și Nevis și Uniune.

               3.IMPLICAȚIILE BUGETARE

               Propunerea nu generează costuri suplimentare pentru bugetul UE.

               4. REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR PĂRȚILOR INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

               •Consultările părților interesate

               La 9 octombrie 2014, Consiliul a adoptat directive de negociere care autorizau Comisia să deschidă negocierile cu Federația Saint Kitts și Nevis în vederea modificării acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiat între cele două părți. Statele membre au fost informate în legătură cu stadiul negocierilor în cadrul unor reuniuni ale Grupului de lucru pentru vize.

               5.ALTE ELEMENTE

               •Rezultatul negocierilor

                  Comisia consideră că obiectivele stabilite de Consiliu în cadrul directivelor sale de negociere au fost îndeplinite și că proiectul de acord este acceptabil pentru Uniune.

                  Textul final al acordului poate fi rezumat după cum urmează:

                  a. Durata șederii

                  Acordul stabilește scutirea de viză a cetățenilor Uniunii Europene și a celor din Federația Saint Kitts și Nevis atunci când călătoresc pe teritoriul celeilalte părți contractante pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile (în loc de perioada maximă de trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni, calculată de la data primei intrări). Noua definiție se utilizează în întregul acord dintre Uniunea Europeană și Federația Saint Kitts și Nevis privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere.

                  b. Dispoziție finală – suspendarea acordului [articolul 8 alineatul (4)]

               Acordul modifică articolul 8 alineatul (4) ultima teză după cum urmează: „Partea contractantă care a suspendat aplicarea prezentului acord informează de îndată cealaltă parte contractantă, în momentul în care motivele suspendării nu mai există, și revocă suspendarea.” Prin adăugarea formulării „și revocă suspendarea” la textul actual, acordul modificat clarifică faptul că o suspendare a exonerării de obligația de a deține viză trebuie să fie revocată dacă motivele care au dus la suspendare nu mai există. Cu privire la acest aspect, modificarea aliniază formularea acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză încheiat cu Saint Kitts și Nevis cu cea a tuturor celorlalte acorduri privind exonerarea de obligația de a deține viză semnate de Uniune în 2015 și 2016. La 14 iunie 2016, Grupul de lucru pentru vize a fost consultat cu privire la această modificare și niciun stat membru nu a formulat obiecții.

                  c. Înlocuirea „Comunității” cu „Uniunea”

                  De la intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, la 1 decembrie 2009, Uniunea Europeană are o personalitate juridică consolidată. Cu toate acestea, denumirea de „Comunitate Europeană” este în continuare consacrată în acordurile internaționale care au intrat în vigoare înaintea Tratatului de la Lisabona, cum este cazul Acordului dintre Comunitatea Europeană și Federația Saint Kitts și Nevis privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere. Prin urmare, acordul de modificare înlocuiește termenul de „Comunitate” cu cel de „Uniune” în întregul acord de exonerare de obligația de a deține viză.

                  d. Declarații comune

                  La acord sunt anexate două declarații comune:

                  - una cu privire la interpretarea perioadei de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile

                  - și una privind Islanda, Norvegia, Elveția și Liechtenstein.

                  e. Intrarea în vigoare

                  Acordul va intra în vigoare în prima zi a celei de a șasea luni următoare datei la care ultima parte contractantă notifică celeilalte părți contractante că procedurile de ratificare au fost finalizate. Pentru a asigura securitatea juridică și pentru a permite călătorilor să înțeleagă și să respecte legislația, este necesară o perioadă de tranziție suficient de lungă. După ce ratificarea acordului a fost finalizată, termenul de șase luni va permite călătorilor să își încheie șederile de scurtă durată care sunt încă în întregime calculate în conformitate cu vechea definiție înainte de intrarea în vigoare a noii definiții a conceptului de scurtă ședere și a perioadei de referință retroactive de 180 de zile.

                  Acordul de modificare nu aduce atingere niciunei alte dispoziții a acordului în vigoare încheiat între Comunitatea Europeană și Federația Saint Kitts și Nevis privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere, prin urmare nici dispozițiilor privind domeniul de aplicare teritorial.

               6.CONCLUZIE

               Având în vedere considerațiile de mai sus, Comisia propune Consiliului să decidă semnarea acordului în numele Uniunii și să autorizeze președintele Consiliului să numească persoana (persoanele) împuternicită (împuternicite) corespunzător să îl semneze în numele Uniunii.

               2017/0175 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind semnarea Acordului dintre Uniunea Europeană și Federația Saint Kitts și Nevis de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Federația Saint Kitts și Nevis privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 77 alineatul (2) litera (a), coroborat cu articolul 218 alineatul (5),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Prin decizia din 30 noiembrie 2009, Consiliul a încheiat acordul dintre Comunitatea Europeană și Federația Saint Kitts și Nevis privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere. Acordul stabilește posibilitatea de a călători fără viză pentru cetățenii Uniunii Europene și pentru cei din Saint Kitts și Nevis în cazul călătoriilor pe teritoriul celeilalte părți contractante „pentru o perioadă maximă de trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni”.

               (2)Regulamentul (UE) nr. 610/2013 al Parlamentului European și al Consiliului
                  17
                a adus unele modificări orizontale la acquis-ul Uniunii în materie de vize și frontiere și a definit șederea de scurtă durată ca fiind o perioadă de maximum 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               (3)Este necesar ca acordul dintre Uniune și Federația Saint Kitts și Nevis privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere să includă această nouă definiție, pentru a armoniza pe deplin regimul Uniunii de scurtă ședere.

               (4)La 9 octombrie 2014, Consiliul a adoptat o decizie prin care autoriza Comisia să deschidă negocierile privind un acord de modificare a acordului încheiat între Comunitatea Europeană și Federația Saint Kitts și Nevis privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere (denumit în continuare „acordul”).

               (5)Negocierile cu Federația Saint Kitts și Nevis privind acordul s-au încheiat cu succes prin parafarea acestuia, prin schimb de scrisori, la 28 iulie 2016, de către negociatorii-șefi ai Uniunii și de către cei din Federația Saint Kitts și Nevis.

               (6)Acordul ar trebui să fie semnat și declarațiile anexate la acord ar trebui să fie aprobate în numele Uniunii.

               (7)Prezenta decizie constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Regatul Unit nu participă, în conformitate cu Decizia 2000/365/CE a Consiliului
                  18
               . Prin urmare, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               (8)Prezenta decizie reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Irlanda nu participă, în conformitate cu Decizia 2002/192/CE a Consiliului
                  19
               . Prin urmare, Irlanda nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Se autorizează semnarea, în numele Uniunii Europene, a Acordului dintre Uniunea Europeană și Federația Saint Kitts și Nevis de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Federația Saint Kitts și Nevis privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere („acordul”), sub rezerva încheierii acordului.

               Textul acordului se anexează la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Declarațiile anexate la prezenta decizie se aprobă în numele Uniunii.

               Articolul 3

               Președintele Consiliului este autorizat să desemneze persoana (persoanele) împuternicită (împuternicite) să semneze acordul în numele Uniunii.

               Articolul 4

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  JO L 182, 29.6.2013, p. 1.

                     (2)
                  JO L 239, 22.9.2000, p. 19.

                     (3)
                  JO L 105, 13.4.2006, p. 1.

                     (4)
                  JO L 243, 15.9.2009, p. 1.

                     (5)
                  JO L 081, 21.3.2001, p. 1.

                     (6)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 3.

                     (7)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 24.

                     (8)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 10.

                     (9)
                  În ceea ce privește Brazilia, UE a încheiat două acorduri, unul pentru titularii de pașaport simplu (JO L 255, 21.9.2012, p. 4) și un altul pentru titularii de pașaport diplomatic, de serviciu sau oficial (JO L 66, 12.3.2011, p. 2).

                     (10)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 17.

                     (11)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 38.

                     (12)
                  JO L 169, 30.6.2009, p. 31.

                     (13)
                  A se vedea „Obiectivul” și „Durata șederii” din acorduri.

                     (14)
                  COM(2014) 468 final.

                     (15)
                  Decizia Consiliului de autorizare a Comisiei în vederea deschiderii de negocieri pentru modificarea acordurilor privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere încheiate între Uniunea/Comunitatea Europeană și Antigua și Barbuda, Uniunea Bahamas, Barbados, Republica Federativă a Braziliei, Republica Mauritius, Federația Saint Kitts și Nevis și Republica Seychelles, adoptată de Consiliu la 9.10.2014.

                     (16)
                  COM(2016) 194 final.

                     (17)
                  Regulamentul (UE) nr. 610/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen), a Convenției de punere în aplicare a Acordului Schengen, a Regulamentelor (CE) nr. 1683/95 și (CE) nr. 539/2001 ale Consiliului și a Regulamentelor (CE) nr. 767/2008 și (CE) nr. 810/2009 ale Parlamentului European și ale Consiliului, JO L 182, 29.6.2013, p. 1.

                     (18)
                  Decizia 2000/365/CE a Consiliului din 29 mai 2000 privind solicitarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (JO L 131, 1.6.2000, p. 43).

                     (19)
                  Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind solicitarea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (JO L 64, 7.3.2002, p. 20).

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 27.7.2017
            COM(2017) 397 final
            ANEXĂ
            la
            propunerea de decizie a Consiliului
            privind semnarea Acordului dintre Uniunea Europeană și Federația Saint Kitts și Nevis de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Federația Saint Kitts și Nevis privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               ACORD

               între Uniunea Europeană și Federația Saint Kitts și Nevis de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Federația Saint Kitts și Nevis privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               UNIUNEA EUROPEANĂ,

               pe de o parte, și

               FEDERAȚIA SAINT KITTS ȘI NEVIS (denumită în continuare „Saint Kitts și Nevis”),

               pe de altă parte,

               denumite în continuare împreună „părțile contractante”,

               AVÂND ÎN VEDERE Acordul dintre Comunitatea Europeană și Federația Saint Kitts și Nevis privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere (denumit în continuare „acordul”), care a intrat în vigoare la 1 august 2015,

               REAFIRMÂND importanța facilitării contactelor interpersonale,

               LUÂND ACT de faptul că acordul acționează în beneficiul cetățenilor părților contractante,

               LUÂND ÎN CONSIDERARE faptul că definiția conceptului de scurtă ședere prevăzută de acord (trei luni în cadrul unei perioade de șase luni, calculată de la data primei intrări) nu este suficient de precisă și, mai exact, că noțiunea „datei primei intrări” poate genera incertitudini și întrebări,

               ȚINÂND SEAMA de faptul că Regulamentul (UE) nr. 610/2013 din 26 iunie 2013 a adus unele modificări orizontale la acquis-ul „intern” al Uniunii în materie de vize și frontiere și a definit conceptul de scurtă ședere ca fiind o perioadă de „90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile”,

               LUÂND ÎN CONSIDERARE faptul că sistemul de intrare/ieșire care urmează să fie instituit de Uniunea Europeană impune utilizarea unei definiții clare și uniforme a conceptului de scurtă ședere, care să se aplice tuturor resortisanților țărilor terțe,

               DORIND să asigure buna circulație a călătorilor la punctele de trecere a frontierelor părților contractante,

               REAFIRMÂND că acordul se aplică cetățenilor tuturor statelor membre ale Uniunii Europene, cu excepția Regatului Unit și a Irlandei,

               LUÂND ÎN CONSIDERARE Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție și Protocolul privind integrarea acquis-ului Schengen în cadrul Uniunii Europene, anexate la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și confirmând că prevederile prezentului acord nu se aplică Regatului Unit și Irlandei,

               CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:

               Articolul 1

               Acordul se modifică în conformitate cu dispozițiile prezentului articol:

               (1)În titlu și la articolul 3 alineatul (5), la articolul 6 alineatul (1) și la articolul 8 alineatul (7), cuvântul „Comunitate” se înlocuiește cu cuvântul „Uniune”.

               (2)La articolul 1, cuvintele „trei luni, în cadrul unei perioade de șase luni” se înlocuiesc cu cuvintele „90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile”.

               (3)La articolul 4, alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:

               „Cetățenii Uniunii Europene pot rămâne pe teritoriul Saint Kitts și Nevis pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.”

               (4)La articolul 4, alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:

               „Cetățenii Saint Kitts și Nevis pot rămâne pe teritoriul statelor membre care aplică integral acquis-ul Schengen pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile. Perioada respectivă se calculează independent de orice ședere într-un stat membru care nu aplică încă integral acquis-ul Schengen.

               Cetățenii Saint Kitts și Nevis pot rămâne pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile pe teritoriul fiecărui stat membru care nu aplică încă integral acquis-ul Schengen, independent de perioada de ședere calculată pentru teritoriul statelor membre care aplică integral acquis-ul Schengen.”

               (5)La articolul 4 alineatul (3), cuvintele „trei luni” se înlocuiesc cu cuvintele „90 de zile”, iar cuvântul „comunitară” se înlocuiește cu sintagma „cu cea a Uniunii”.

               (6)La articolul 8 alineatul (4), ultima teză se înlocuiește cu următorul text:

               „Partea contractantă care a suspendat aplicarea prezentului acord informează de îndată cealaltă parte contractantă, în momentul în care motivele suspendării nu mai există, și revocă suspendarea.”

               Articolul 2

               Prezentul acord se ratifică sau se aprobă de către părțile contractante în conformitate cu procedurile corespunzătoare ale acestora și intră în vigoare în prima zi a celei de a șasea luni care urmează datei la care ultima parte notifică celeilalte părți încheierea procedurilor menționate anterior.

               Încheiat la […], în a […] zi a lunii […], în anul două mii șaptesprezece, în dublu exemplar în limbile bulgară, cehă, croată, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă și suedeză, fiecare dintre aceste texte fiind în egală măsură autentic.

               Pentru Uniunea Europeană

               Pentru Federația Saint Kitts și Nevis

               DECLARAȚIE COMUNĂ PRIVIND ISLANDA, NORVEGIA, ELVEȚIA ȘI LIECHTENSTEIN

               Este de dorit ca autoritățile din Norvegia, Islanda, Elveția și Liechtenstein, pe de o parte, și cele din Saint Kitts și Nevis, pe de altă parte, să modifice fără întârziere acordurile bilaterale în vigoare privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere, în conformitate cu dispozițiile prezentul acord.

               Declarație comună cu privire la interpretarea conceptului de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile

               Părțile contractante înțeleg că perioada maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile, astfel cum este prevăzută la articolul 4 din acord, înseamnă fie o vizită continuă a cărei durată nu depășește 90 de zile în total în decursul oricărei perioade de 180 de zile, fie mai multe vizite consecutive a căror durată nu depășește 90 de zile în total în decursul oricărei perioade de 180 de zile.

               Termenul „oricare” presupune aplicarea unei perioade de referință mobile de 180 de zile, examinând, pentru fiecare zi a șederii, perioada de 180 de zile anterioară acestei zile, pentru a verifica dacă cerința privind durata de ședere de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile continuă să fie îndeplinită. Printre altele, aceasta înseamnă că o absență neîntreruptă de 90 zile permite o nouă ședere de până la 90 de zile.

               ________