               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 8.4.2016
            COM(2016) 190 final
            2016/0100(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Tuvalu privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXT

               Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului
                  1
                stabilește lista țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe ale statelor membre și lista țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație. Regulamentul (CE) nr. 539/2001 este aplicat de către toate statele membre, cu excepția Irlandei și a Regatului Unit.

               Regulamentul (UE) nr. 509/2014 al Parlamentului European și al Consiliului
                  2
                a modificat Regulamentul (CE) nr. 539/2001 prin transferarea a 19 țări în anexa II, în care sunt enumerate țările terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de obligația de a deține viză. Aceste 19 țări sunt: Columbia, Dominica, Emiratele Arabe Unite, Grenada, Insulele Marshall, Insulele Solomon, Kiribati, Micronezia, Nauru, Palau, Peru, Saint Lucia, Saint Vincent și Grenadine, Samoa, Timorul de Est, Tonga, Trinidad și Tobago, Tuvalu și Vanuatu. Mențiunea fiecăruia dintre statele respective în anexa II este însoțită de o notă de subsol în care se precizează că „[e]xceptarea de la obligativitatea vizelor se aplică de la data intrării în vigoare a unui acord privind exceptarea de la obligativitatea vizelor, care urmează să fie încheiat cu Uniunea Europeană”.

               Regulamentul (UE) nr. 509/2014 a fost adoptat la 20 mai 2014 și a intrat în vigoare la 9 iunie 2014. În iulie 2014, Comisia a prezentat Consiliului o recomandare de autorizare a Comisiei să inițieze negocieri cu fiecare dintre următoarele 17 țări referitor la acordurile privind exonerarea de obligația de a deține viză: Dominica, Emiratele Arabe Unite, Grenada, Insulele Marshall, Insulele Solomon, Kiribati, Micronezia, Nauru, Palau, Saint Lucia, Saint Vincent și Grenadine, Samoa, Timorul de Est, Tonga, Trinidad și Tobago, Tuvalu și Vanuatu
                  3
               . La 9 octombrie 2014, Consiliul a transmis Comisiei directivele de negociere.

               Primele acorduri privind exonerarea de obligația de a deține viză au fost semnate la 6 mai 2015 (cu Emiratele Arabe Unite), 26 mai 2015 (cu Timorul de Est) și 28 mai 2015 (cu Dominica, Grenada, Saint Lucia, Saint Vincent și Grenadine, Samoa, Trinidad și Tobago și Vanuatu) și se aplică cu titlu provizoriu de la data semnării până la intrarea lor în vigoare. Consiliul a autorizat semnarea unei a doua serii de acorduri privind exonerarea de obligația de a deține viză, și anume cu Tonga (acord semnat la 20 noiembrie 2015), Columbia (acord semnat la 2 decembrie 2015), Kiribati (data semnării urmează a fi stabilită) și Palau (acord semnat la 7 decembrie 2015). Aceste patru acorduri se aplică cu titlu provizoriu din ziua următoare datei semnării lor până la intrarea lor în vigoare.

               Negocierile cu Tuvalu au fost deschise la 19 noiembrie 2014. În cursul reuniunii de la acea dată s-a putut revizui întregul proiect de text și în cadrul unor schimburi ulterioare s-a ajuns la un acord cu privire la toate aspectele. Acordul a fost parafat de negociatorii-șefi la Bruxelles, la 8 octombrie 2015. Statele membre au fost informate în cursul reuniunii din 26 octombrie 2015 a Grupului de lucru pentru vize al Consiliului.

               2.TEMEI JURIDIC

               În ceea ce privește Uniunea, temeiul juridic al acordului este articolul 77 alineatul (2) litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), coroborat cu articolul 218.

               Propunerea anexată constituie instrumentul juridic pentru încheierea acordului. Consiliul va hotărî cu majoritate calificată, după semnarea acordului, în numele Uniunii, de către o persoană desemnată de președinția Consiliului și după obținerea aprobării Parlamentului European, în conformitate cu articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf litera (a) din TFUE.

               3.REZULTATELE NEGOCIERILOR

               Comisia consideră că obiectivele stabilite de Consiliu în cadrul directivelor sale de negociere au fost îndeplinite și că proiectul de acord privind exonerarea de obligația de a deține viză este acceptabil pentru Uniune.

               Textul final al acestuia poate fi rezumat după cum urmează:

               Obiectivul

               Acordul prevede un regim de călătorii fără viză pentru cetățenii Uniunii Europene și pentru cetățenii statului Tuvalu care călătoresc pe teritoriul celeilalte părți contractante pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               Pentru a garanta egalitatea de tratament pentru toți cetățenii UE, în acord s-a inclus o dispoziție conform căreia statul Tuvalu poate suspenda sau denunța acordul numai cu privire la toate statele membre ale Uniunii Europene și, reciproc, Uniunea poate suspenda sau denunța acordul numai cu privire la toate statele sale membre.

               Situația specifică a Regatului Unit și a Irlandei este descrisă în preambul.

               Domeniul de aplicare

               Exonerarea de obligația de a deține viză se aplică tuturor categoriilor de persoane (titulari de pașaport simplu, diplomatic, de serviciu/oficial și special) care călătoresc din diverse motive, cu excepția celui de a desfășura o activitate remunerată. Pentru această ultimă categorie, fiecare stat membru, precum și Tuvalu au în continuare posibilitatea de a impune cetățenilor celeilalte părți obligativitatea de a deține viză, în conformitate cu dreptul aplicabil al Uniunii sau cu dreptul intern aplicabil. Pentru a se putea asigura o punere în aplicare armonizată, la acord este anexată o declarație comună privind interpretarea categoriei de persoane care călătoresc în vederea desfășurării unei activități remunerate.

               Durata șederii

               Acordul prevede un regim de călătorii fără viză pentru cetățenii Uniunii Europene și pentru cetățenii statului Tuvalu care călătoresc pe teritoriul celeilalte părți contractante pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile. La acord este anexată o declarație comună privind interpretarea acestei perioade de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               Acordul ia în considerare situația statelor membre care nu aplică încă integral acquis-ul Schengen. Atâta timp cât aceste state nu fac parte din spațiul Schengen fără frontiere interne, exonerarea de obligația de a deține viză oferă cetățenilor statului Tuvalu dreptul de a rămâne 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile pe teritoriul fiecăruia dintre statele membre respective (în prezent Bulgaria, Cipru, Croația și România), independent de perioada calculată pentru întregul spațiu Schengen.

               Aplicarea teritorială

               Acordul cuprinde dispoziții privind aplicarea sa teritorială: în cazul Franței și al Țărilor de Jos, exonerarea de obligația de a deține viză dă dreptul cetățenilor statului Tuvalu să rămână numai pe teritoriile europene ale respectivelor state membre.

               Declarațiile

               Pe lângă declarațiile comune menționate mai sus, la acord sunt anexate alte două declarații comune:

               –privind asocierea Norvegiei, a Islandei, a Elveției și a Liechtensteinului la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen;

               –privind difuzarea completă de informații cu privire la conținutul și consecințele acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză și la alte aspecte conexe, cum ar fi condițiile de intrare.

               4.CONCLUZIE

               Având în vedere rezultatele menționate anterior, Comisia propune Consiliului să aprobe, după obținerea aprobării Parlamentului European, acordul dintre Uniunea Europeană și Tuvalu privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere.

               2016/0100 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Tuvalu privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 77 alineatul (2) litera (a) coroborat cu articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf litera (a) punctul (v),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere aprobarea Parlamentului European
                  4
               ,

               întrucât:

               (1)Comisia a negociat, în numele Uniunii Europene, un acord cu Tuvalu privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere („acordul”).

               (2)În conformitate cu Decizia (UE) 2015/[…] a Consiliului, acordul a fost semnat și se aplică cu titlu provizoriu de la […].

               (3)Prin acord s-a instituit un Comitet mixt de experți pentru gestionarea acordului. Uniunea urmează să fie reprezentată în cadrul acestui Comitet mixt de către Comisie, care ar trebui să fie asistată de reprezentanții statelor membre.

               (4)Prezenta decizie constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Regatul Unit nu participă, în conformitate cu Decizia 2000/365/CE a Consiliului
                  5
               ; prin urmare, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               (5)Prezenta decizie reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Irlanda nu participă, în conformitate cu Decizia 2002/192/CE a Consiliului
                  6
               ; prin urmare, Irlanda nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               (6)Acordul ar trebui să fie aprobat,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Prin prezenta decizie se aprobă, în numele Uniunii, Acordul dintre Uniunea Europeană și Tuvalu privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere.

               Articolul 2

               Președintele Consiliului efectuează, în numele Uniunii, notificarea prevăzută la articolul 8 alineatul (1) din acord
                  7
               .

               Articolul 3

               Comisia, asistată de reprezentanții statelor membre, reprezintă Uniunea în cadrul Comitetului mixt de experți instituit în temeiul articolului 6 din acord.

               Articolul 4

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)
                  Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului din 15 martie 2001 de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație, JO L 81, 21.3.2001, p. 1.

                     (2)
                  Regulamentul (UE) nr. 509/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 mai 2014 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 539/2001 al Consiliului de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație, JO L 149, 20.5.2014, p. 67.

                     (3)
                  COM(2014) 467, 17.7.2014.

                     (4)
                  Aprobare acordată la […].

                     (5)
                  Decizia 2000/365/CE a Consiliului din 29 mai 2000 privind solicitarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (JO L 131, 1.6.2000, p. 43).

                     (6)
                  Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind solicitarea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (JO L 64, 7.3.2002, p. 20).

                     (7)
                  Data intrării în vigoare a acordului se va publica în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene de către Secretariatul General al Consiliului.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 8.4.2016
            COM(2016) 190 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de decizie a Consiliului
            privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Tuvalu privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               ANEXĂ

               la

               Propunerea de decizie a Consiliului

               privind încheierea Acordului dintre Uniunea Europeană și Tuvalu privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               ACORD

               între Uniunea Europeană și Tuvalu privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere

               UNIUNEA EUROPEANĂ, denumită în continuare „Uniunea” sau „UE”, și

               TUVALU,

               denumite în continuare împreună „părțile contractante”,

               ÎN VEDEREA dezvoltării în continuare a relațiilor de prietenie între părțile contractante și din dorința de a facilita călătoriile prin asigurarea unui regim fără viză pentru cetățenii acestora în cazul intrării și al șederii de scurtă durată,

               AVÂND ÎN VEDERE Regulamentul (UE) nr. 509/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 mai 2014 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 539/2001 al Consiliului de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație
                  1
               , printre altele prin transferarea a 19 țări terțe, inclusiv a statului Tuvalu, în lista țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de obligația de a deține viză de scurtă ședere în statele membre,

               ȚINÂND SEAMA de faptul că articolul 1 din Regulamentul (UE) nr. 509/2014 prevede că, pentru respectivele 19 țări, exceptarea de la obligativitatea vizelor se aplică de la data intrării în vigoare a unui acord privind exceptarea de la obligativitatea vizelor, care urmează să fie încheiat cu Uniunea Europeană,

               DORIND să salvgardeze principiul egalității de tratament pentru toți cetățenii UE,

               LUÂND ÎN CONSIDERARE faptul că persoanele care călătoresc în vederea desfășurării unei activități remunerate în timpul șederii lor de scurtă durată nu intră sub incidența prezentului acord și, prin urmare, pentru respectiva categorie continuă să se aplice dispozițiile relevante din dreptul Uniunii și dreptul intern al statelor membre și din dreptul intern al statului Tuvalu cu privire la obligația de a deține viză sau la exonerarea de această obligație, precum și cu privire la accesul pe piața forței de muncă,

               ȚINÂND SEAMA de Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție și de Protocolul privind acquis-ul Schengen integrat în cadrul Uniunii Europene, anexate la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și confirmând că dispozițiile prezentului acord nu se aplică Regatului Unit și Irlandei,

               CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:

               ARTICOLUL 1

               Obiectivul

               Prezentul acord prevede un regim de călătorii fără viză pentru cetățenii Uniunii și pentru cetățenii statului Tuvalu care călătoresc pe teritoriul celeilalte părți contractante pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               ARTICOLUL 2

               Definiții

               În sensul prezentului acord:

               (a)
                     „stat membru” înseamnă orice stat membru al Uniunii, cu excepția Regatului Unit și a Irlandei;

               (b)
                     „cetățean al Uniunii” înseamnă un resortisant al unui stat membru, astfel cum este definit la litera (a);

               (c)
                     „cetățean al statului Tuvalu” înseamnă orice persoană care deține cetățenia statului Tuvalu;

               (d)
                     „spațiul Schengen” înseamnă spațiul lipsit de frontiere interne care cuprinde teritoriile statelor membre, astfel cum sunt definite la litera (a), care aplică integral acquis-ul Schengen.

               ARTICOLUL 3

               Domeniul de aplicare

               (1)
                     Cetățenii Uniunii care dețin un pașaport valabil simplu, diplomatic, de serviciu, oficial sau special emis de un stat membru pot intra și rămâne fără viză pe teritoriul statului Tuvalu pentru perioada de ședere definită la articolul 4 alineatul (1).

               Cetățenii statului Tuvalu care dețin un pașaport valabil simplu, diplomatic, de serviciu, oficial sau special emis de Tuvalu pot intra și rămâne fără viză pe teritoriul statelor membre pentru perioada de ședere definită la articolul 4 alineatul (2).

               (2)
                     Alineatul (1) al prezentului articol nu se aplică persoanelor care călătoresc în vederea desfășurării unei activități remunerate.

               Pentru respectiva categorie de persoane, fiecare stat membru poate decide individual să impună obligația de a deține viză cetățenilor statului Tuvalu sau să retragă această obligație, în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului
                  2
               .

               Pentru respectiva categorie de persoane, Tuvalu poate decide impunerea obligației de a deține viză sau exonerarea de această obligație pentru cetățenii fiecărui stat membru în mod individual, în conformitate cu dreptul său intern.

               (3)
                     Exonerarea de obligația de a deține viză prevăzută în prezentul acord se aplică fără a se aduce atingere legislației părților contractante privind condițiile de intrare și de scurtă ședere. Statele membre și Tuvalu își rezervă dreptul de a refuza intrarea și scurta ședere pe teritoriul lor dacă una sau mai multe dintre aceste condiții nu sunt respectate.

               (4)
                     Exonerarea de obligația de a deține viză se aplică indiferent de modul de transport utilizat pentru a trece frontierele părților contractante.

               (5)
                     Aspectele care nu sunt reglementate prin prezentul acord sunt reglementate de dreptul Uniunii, dreptul intern al statelor membre sau dreptul intern al statului Tuvalu.

               ARTICOLUL 4

               Durata șederii

               (1)
                     Cetățenii Uniunii pot rămâne pe teritoriul statului Tuvalu pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               (2)
                     Cetățenii statului Tuvalu pot rămâne pe teritoriul statelor membre care aplică integral acquis-ul Schengen pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile. Perioada respectivă se calculează independent de orice ședere într-un stat membru care nu aplică încă integral acquis-ul Schengen.

               Cetățenii statului Tuvalu pot rămâne pentru o perioadă maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile pe teritoriul fiecărui stat membru care nu aplică încă integral acquis-ul Schengen, independent de perioada de ședere calculată pentru teritoriul statelor membre care aplică integral acquis-ul Schengen.

               (3)
                     Prezentul acord nu aduce atingere posibilității ca Tuvalu și statele membre să prelungească perioada de ședere peste cele 90 de zile, în conformitate cu dreptul lor intern și cu dreptul Uniunii.

               ARTICOLUL 5

               Aplicarea teritorială

               (1)
                     În ceea ce privește Republica Franceză, prezentul acord se aplică numai teritoriului european al Republicii Franceze.

               (2)
                     În ceea ce privește Regatul Țărilor de Jos, prezentul acord se aplică numai teritoriului european al Regatului Țărilor de Jos.

               ARTICOLUL 6

               Comitetul mixt de gestionare a acordului

               (1)
                     Părțile contractante instituie un Comitet mixt de experți (denumit în continuare „Comitetul”), alcătuit din reprezentanți ai Uniunii și din reprezentanți ai statului Tuvalu. Uniunea este reprezentată de Comisia Europeană.

               (2)
                     Comitetului îi revin, printre altele, următoarele atribuții:

               (a)
                     monitorizarea punerii în aplicare a prezentului acord;

               (b)
                     propunerea de modificări sau completări la prezentul acord;

               (c)
                     soluționarea diferendelor legate de interpretarea sau aplicarea prezentului acord.

               (3)
                     Comitetul se reunește, ori de câte ori este necesar, la cererea uneia dintre părțile contractante.

               (4)
                     Comitetul își stabilește regulamentul de procedură.

               ARTICOLUL 7

               Relația dintre prezentul acord și acordurile bilaterale de exonerare de obligația de a deține viză
                  existente între statele membre și Tuvalu

               Prezentul acord prevalează asupra oricăror acorduri sau înțelegeri bilaterale încheiate între fiecare stat membru și Tuvalu, în măsura în care acestea vizează aspecte care intră în domeniul de aplicare al prezentului acord.

               ARTICOLUL 8

               Dispoziții finale

               (1)
                     Prezentul acord se ratifică sau se aprobă de către părțile contractante în conformitate cu procedurile interne ale acestora și intră în vigoare în prima zi a celei de a doua luni care urmează datei ultimei dintre cele două notificări prin care părțile contractante își notifică reciproc faptul că procedurile respective au fost finalizate.

               Prezentul acord se aplică cu titlu provizoriu din ziua următoare datei semnării sale.

               (2)
                     Prezentul acord se încheie pe o durată nedeterminată, cu excepția cazului în care este denunțat în conformitate cu alineatul (5).

               (3)
                     Prezentul acord poate fi modificat prin acordul scris al părților contractante. Modificările intră în vigoare după ce părțile contractante și-au notificat reciproc finalizarea procedurilor interne necesare în acest sens.

               (4)
                     Oricare parte contractantă poate suspenda integral sau parțial prezentul acord, în special din motive de ordine publică, de protecție a securității naționale sau de protecție a sănătății publice, ca urmare a imigrației ilegale sau a reintroducerii obligației de a deține viză de către una dintre părțile contractante. Decizia de suspendare se notifică celeilalte părți contractante cu cel puțin două luni înainte de preconizata sa intrare în vigoare. Partea contractantă care a suspendat aplicarea prezentului acord informează de îndată cealaltă parte contractantă, în momentul în care motivele suspendării nu mai există, și revocă suspendarea.

               (5)
                     Fiecare parte contractantă poate denunța prezentul acord prin notificarea scrisă a celeilalte părți. Prezentul acord își încetează valabilitatea după 90 de zile de la data unei astfel de notificări.

               (6)
                     Tuvalu poate suspenda sau denunța prezentul acord numai cu privire la toate statele membre.

               (7)
                     Uniunea poate suspenda sau denunța prezentul acord numai cu privire la toate statele sale membre.

               Întocmit în dublu exemplar în limbile bulgară, cehă, croată, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă și suedeză, fiecare text fiind în egală măsură autentic.

               DECLARAȚIE COMUNĂ CU PRIVIRE LA ISLANDA, NORVEGIA, ELVEȚIA
                  ȘI LIECHTENSTEIN

               Părțile contractante iau cunoștință de relațiile strânse existente între Uniunea Europeană și Norvegia, Islanda, Elveția și Liechtenstein, în special în temeiul acordurilor din 18 mai 1999 și 26 octombrie 2004 privind asocierea acestor țări la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen.

               În astfel de circumstanțe, este de dorit ca autoritățile Norvegiei, Islandei, Elveției și Liechtensteinului, pe de o parte, și ale statului Tuvalu, pe de altă parte, să încheie, fără întârziere, acorduri bilaterale privind exonerarea de obligația de a deține viză de scurtă ședere în condiții similare cu cele prevăzute în prezentul acord.

               DECLARAȚIE COMUNĂ PRIVIND INTERPRETAREA CATEGORIEI DE PERSOANE CARE CĂLĂTORESC ÎN VEDEREA DESFĂȘURĂRII UNEI ACTIVITĂȚI REMUNERATE,
                  ASTFEL CUM SE PREVEDE LA ARTICOLUL 3 ALINEATUL (2) DIN PREZENTUL ACORD

               Din dorința de a asigura o interpretare comună, părțile contractante convin ca, în sensul prezentului acord, categoria de persoane care desfășoară activități remunerate să includă persoanele care intră, cu scopul de a desfășura activități profesionale sau remunerate, pe teritoriul celeilalte părți contractante ca angajat sau prestator de servicii.

               Această categorie nu ar trebui să includă:

               –
                     oamenii de afaceri, cu alte cuvinte persoanele care călătoresc în scopuri de afaceri (fără să fie angajați în țara celeilalte părți contractante);

               –
                     sportivii sau artiștii care desfășoară activități punctuale;

               –
                     jurnaliștii trimiși de media din țara lor de reședință; și

               –
                     stagiarii detașați în cadrul aceleiași companii.

               Punerea în aplicare a prezentei declarații este monitorizată de Comitetul mixt, în limita responsabilităților care îi revin în temeiul articolului 6 din prezentul acord, care poate propune modificări atunci când, pe baza experienței părților contractante, le consideră necesare.

               DECLARAȚIE COMUNĂ PRIVIND INTERPRETAREA PERIOADEI DE 90 DE ZILE
                  ÎN CURSUL ORICĂREI PERIOADE DE 180 DE ZILE, ASTFEL CUM ESTE PREVĂZUTĂ LA ARTICOLUL 4 DIN PREZENTUL ACORD

               Părțile contractante înțeleg că perioada maximă de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile, astfel cum este prevăzută la articolul 4 din prezentul acord, înseamnă fie o vizită continuă, fie mai multe vizite consecutive a căror durată totală nu depășește 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile.

               Termenul „oricare” presupune aplicarea unei perioade de referință mobile de 180 de zile; aceasta înseamnă că trebuie calculată fiecare zi de ședere din ultima perioadă de 180 de zile, pentru a verifica dacă cerința privind durata de ședere de 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile continuă să fie îndeplinită. Printre altele, aceasta înseamnă că o absență pe o perioadă neîntreruptă de 90 zile permite o nouă ședere de până la 90 de zile.

               DECLARAȚIE COMUNĂ PRIVIND INFORMAREA CETĂȚENILOR
                  ASUPRA ACORDULUI DE EXONERARE DE OBLIGAȚIA DE A DEȚINE VIZĂ

               Recunoscând importanța transparenței pentru cetățenii Uniunii Europene și pentru cetățenii statului Tuvalu, părțile contractante convin să asigure difuzarea completă a informațiilor cu privire la conținutul și consecințele acordului privind exonerarea de obligația de a deține viză și la alte aspecte conexe, de exemplu condițiile de intrare.

               _________________

                     (1)
                  JO UE L 149, 20.5.2014, p. 67.

                     (2)
                  Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului din 15 martie 2001 de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație (JO UE L 81, 21.3.2001, p. 1).


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 18.1.2016
            COM(2016) 3 final
            2016/0008(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            referitoare la poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, la cea de a șaptea sesiune a Comitetului interguvernamental de negociere privind mercurul și la prima reuniune a Conferinței părților la Convenția de la Minamata privind mercurul, în ceea ce privește adoptarea provizorie și, ulterior, definitivă a orientărilor menționate la articolul 8 punctele 8 și 9

               Expunere de motive

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               Uniunea Europeană (UE) și 26 de state membre au semnat Convenția de la Minamata privind mercurul (denumită în continuare „Convenția”)
                  1
               , care a fost negociată sub auspiciile Programului Organizației Națiunilor Unite pentru Mediu (UNEP) și a fost adoptată în octombrie 2013, la Conferința plenipotențiarilor de la Kumamoto, Japonia
                  2
               .

               Convenția este principalul cadru juridic internațional care are ca scop protecția sănătății umane și a mediului de emisiile antropice și scurgerile de mercur și de compuși ai mercurului (denumite în continuare „emisii de mercur”) în aer, apă și sol. Aceasta vizează întregul ciclu de viață al mercurului, de la extragerea sa și până la eliminarea deșeurilor de mercur.

               Articolul 8 din Convenție prevede că părțile controlează și, atunci când este posibil, reduc emisiile de mercur în aer provenite de la surse punctuale care se încadrează în categoriile de surse menționate în anexa D. În conformitate cu articolul 8 punctul 2 litera (b) din Convenție, orice parte poate decide să reglementeze numai o parte din sursele incluse într-o categorie de surse, cu condiția ca sursele reglementate să fie responsabile pentru cel puțin 75 % din emisiile provenite de la categoria de surse în cauză.

               În conformitate cu articolul 8 punctul 4 din convenție, părțile solicită tuturor „surselor noi”
                  3
                să utilizeze cele mai bune tehnici disponibile (BAT) și cele mai bune practici de mediu (BEP). În ceea ce privește „sursele existente”, părțile controlează emisiile atmosferice de mercur prin una sau mai multe dintre măsurile menționate la articolul 8 punctul 5 din Convenție, care includ utilizarea BAT și BEP, fixarea unui obiectiv cuantificat și stabilirea de valori limită de emisie (ELV). De asemenea, în temeiul articolului 8 punctul 7 din Convenție, părțile stabilesc și mențin un inventar al emisiilor de mercur în aer provenite de la sursele reglementate la articolul 8.

               Pentru a ajuta părțile să îndeplinească aceste obligații, Conferința părților la Convenție (CoP) adoptă, în temeiul articolului 8 punctele 8 și 9 din Convenție, orientări privind următoarele: BAT și BEP, sprijinul acordat părților pentru punerea în aplicare a măsurilor prevăzute la articolul 8 punctul 5 (în special, pentru stabilirea obiectivelor cuantificate și a ELV), criteriile pe care părțile le pot aplica în temeiul articolului 8 punctul 2 litera (b) și metodologia de elaborare a unui inventar al emisiilor.

               Articolul 8 punctul 10 (a doua teză) din Convenție prevede că părțile țin seama de aceste orientări la punerea în aplicare a articolului 8.

               În acest cadru, Conferința plenipotențiarilor privind Convenția a instituit și a mandatat un grup de experți tehnici, ca organism subsidiar care raportează Comitetului interguvernamental de negociere, pentru a elabora documentele de orientare prevăzute la articolul 8 punctele 8 și 9. Conform obiectivelor stabilite de Conferință, CoP trebuie să fie în măsură să decidă cu privire la aceste chestiuni la prima sa reuniune și să încurajeze luarea de măsuri internaționale prompte pentru protecția sănătății umane și a mediului de emisiile antropice de mercur, până la intrarea în vigoare a Convenției
                  4
               . De fapt, cele patru documente de orientare au fost finalizate de grupul de experți și publicate de Secretariatul UNEP la [XX/XX/XXXX]
                  5
                și, în consecință, vor fi înaintate spre adoptare provizorie la cea de a șaptea sesiune a Comitetului interguvernamental de negociere (INC 7), care va avea loc la 10-15 martie 2016 în Iordania, reținând faptul că nu este de așteptat ca acestea să sufere modificări de substanță între adoptarea provizorie și adoptarea oficială și definitivă de către Conferința părților la Convenție (CoP).

               2.REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

               Grupul de experți tehnici s-a reunit de patru ori între februarie 2014 și septembrie 2015. După o consultare publică privind proiectele de documente de orientare, organizată de UNEP în vara anului 2015, grupul a finalizat proiectele de documente la scurt timp după cea de a patra reuniune a sa, care a avut loc la 10-15 septembrie 2015, la Stockholm.

               UE depune eforturi pentru transpunerea în legislația Uniunii și ratificarea Convenției; obligațiile care decurg din articolul 8 punctele 4, 5 și 7, cu completările aduse de orientările menționate la articolul 8, sunt însă deja prevăzute de mai multe instrumente ale UE. În special, Directiva 2010/75/UE privind emisiile industriale (DEI)
                  6
                impune operatorilor instalațiilor la care se referă articolul 8 din Convenție să ia măsurile adecvate pentru a împiedica poluarea cauzată, de exemplu, de emisiile de mercur și să utilizeze în acest scop BAT. În ceea ce privește obligația de a stabili și a menține un inventar al emisiilor de mercur și metodologia relevantă explicată în orientările propuse, Regulamentul (CE) nr. 166/2006 de instituire a unui registru european al emisiilor și transferului de poluanți (E-PRTR)
                  7
                stabilește un astfel de inventar.

               Prin urmare, adoptarea provizorie a documentelor de orientare, urmată de adoptarea oficială de către CoP, nu va produce efecte suplimentare asupra mediului sau de natură socioeconomică în UE. Aceasta va încuraja însă țările terțe să reducă emisiile de mercur în aer, care provoacă poluare transfrontalieră în UE și contribuie la contaminarea lanțului alimentar la nivel mondial.

               3.ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

               Având în vedere că legislația UE concordă cu cele patru documente de orientare propuse, poziția care urmează să fie adoptată de UE la INC.7 trebuie să constea în susținerea acestora în vederea adoptării provizorii, cu scopul de a promova punerea lor în aplicare cât mai curând posibil și de a facilita adoptarea lor oficială și definitivă de către CoP cu ocazia primei sale reuniuni.

               4.IMPLICAȚIILE BUGETARE

               Decizia propusă nu are implicații bugetare pentru Uniune.

               2016/0008 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               referitoare la poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, la cea de a șaptea sesiune a Comitetului interguvernamental de negociere privind mercurul și la prima reuniune a Conferinței părților la Convenția de la Minamata privind mercurul, în ceea ce privește adoptarea provizorie și, ulterior, definitivă a orientărilor menționate la articolul 8 punctele 8 și 9

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 192 alineatul (1) coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Uniunea este parte semnatară la Convenția de la Minamata privind mercurul
                  8
                (denumită în continuare „Convenția”).

               (2)Articolul 8 punctul 4 din Convenție impune părților să se asigure că noile surse punctuale care se încadrează în categoriile de surse menționate în anexa D utilizează cele mai bune tehnici disponibile și cele mai bune practici de mediu pentru a controla și, atunci când este posibil, a reduce emisiile de mercur și de compuși de mercur în atmosferă.

               (3)Articolul 8 punctul 5 din Convenție prevede că părțile controlează și, atunci când este posibil, reduc emisiile de mercur și de compuși de mercur în aer provenite de la sursele punctuale existente, care se încadrează în categoriile de surse menționate în anexa D, punând în aplicare una sau mai multe dintre următoarele măsuri: utilizarea celor mai bune tehnici disponibile și a celor mai bune practici de mediu și/sau stabilirea de obiective cuantificate și/sau de valori limită de emisie și/sau o strategie de control privind mai mulți poluanți și/sau măsuri alternative.

               (4)Articolul 8 punctul 7 din Convenție impune părților să stabilească și să mențină un inventar al emisiilor de mercur și de compuși de mercur în atmosferă.

               (5)Articolul 8 punctul 8 din Convenție prevede că, la prima sa reuniune, Conferința părților la Convenție adoptă orientări privind cele mai bune tehnici disponibile și cele mai bune practici de mediu, ținând seama de orice diferență dintre sursele noi și cele existente și de necesitatea de a reduce la minimum efectele asupra altor compartimente de mediu, precum și orientări menite să sprijine părțile să pună în aplicare obligațiile care le revin în temeiul articolului 8 punctul 5, în special determinarea obiectivelor și stabilirea de valori limită de emisie.

               (6)Articolul 8 punctul 9 din Convenție prevede adoptarea de către Conferința părților la Convenție, cât mai curând posibil, a unor orientări privind criteriile pe care părțile le pot elabora în temeiul articolului 8 punctul 2 litera (b) atunci când decid să aplice măsuri de control al emisiilor de mercur și de compuși de mercur în aer numai pentru sursele punctuale care se încadrează într-o anumită categorie de surse menționată în anexa D, cu condiția ca acestea să acopere cel puțin 75 % din emisiile provenite de la categoria de surse în cauză, precum și orientări privind metodologia utilizată pentru întocmirea inventarului de emisii de mercur și de compuși de mercur în aer.

               (7)Articolul 8 punctul 10 a doua teză din Convenție prevede că părțile țin seama de aceste orientări la punerea în aplicare a dispozițiilor relevante de la articolul 8. Prin urmare, aceste orientări vor avea efecte juridice.

               (8)Textul celor patru documente de orientare propuse a fost elaborat de grupul de experți tehnici instituit și mandatat de Conferința plenipotențiarilor privind Convenția în conformitate cu Actul final al acestei conferințe și a fost publicat oficial de Secretariatul Programului pentru Mediu al Organizației Națiunilor Unite la [XX/XX/XXXX].

               (9)La cea de a șaptea sesiune a sa, care va avea loc la 10-15 martie 2016, în Iordania, Comitetul interguvernamental de negociere al Convenției ar trebui să adopte provizoriu cele patru documente de orientare propuse, pentru a încuraja punerea lor în aplicare cât mai curând posibil și a permite Conferinței părților la Convenție să le adopte oficial la prima sa reuniune.

               (10)Legislația Uniunii, care include Directiva 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind emisiile industriale
                  9
                și Regulamentul (CE) nr. 166/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 ianuarie 2006 de instituire a unui registru european al emisiilor și transferului de poluanți și de modificare a Directivelor 91/689/CEE și 96/61/CE ale Consiliului
                  10
               , respectă dispozițiile articolului 8 din Convenție, cu completările aduse de orientările propuse.

               (11)Prin urmare, orientările propuse trebuie susținute.

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               La cea de a șaptea sesiune a Comitetului interguvernamental de negociere privind mercurul, Uniunea Europeană sprijină adoptarea provizorie a orientărilor menționate la articolul 8 punctele 8 și 9 din Convenția de la Minamata privind mercurul, finalizate de grupul de experți tehnici mandatat în acest scop de Conferința plenipotențiarilor privind Convenția și publicate de Secretariatul UNEP la [XX/XX/XXXX], cu scopul de a încuraja punerea lor în aplicare cât mai curând posibil și de a facilita adoptarea lor definitivă de către Conferința părților la Convenție la prima sa reuniune. Uniunea Europeană sprijină, de asemenea, adoptarea definitivă ulterioară a acestor orientări.

               Reprezentanții Uniunii pot conveni asupra unor modificări minore, conforme cu acquis-ul Uniunii, ale orientărilor, fără a fi necesară o nouă decizie a Consiliului.

               Articolul 2

               Decizia (Deciziile) Conferinței părților la Convenția de la Minamata privind mercurul de adoptare a orientărilor se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)
                  Copia certificată a Convenției de la Minamata privind mercurul este disponibilă la adresa:

                     https://treaties.un.org/doc/Treaties/2013/10/20131010%2011-16%20AM/CTC-XXVII-17.pdf

                     (2)
                  Convenția de la Minamata a fost semnată de Uniunea Europeană și douăzeci și unu de state membre la 10 octombrie 2013, de Croația, Cipru, Letonia și Polonia la 24 septembrie 2014 și de Malta la 8 octombrie 2014. Estonia și Portugalia nu au semnat Convenția, dar și-au exprimat angajamentul de a o ratifica.

                     (3)
                  O „sursă nouă” înseamnă o sursă a cărei construcție sau modificare substanțială a început după cel puțin un an de la data intrării în vigoare a Convenției pentru partea în cauză.

                     (4)
                  UNEP(DTIE)/Hg/CONF/4, Rezoluția 1, punctul 10

                     (5)
                  Textul celor patru documente de orientare, finalizat de grupul de experți tehnici mandatat de Conferința plenipotențiarilor și publicat de Secretariatul UNEP la [XX/XX/XXXX], este disponibil la [...].

                     (6)
                  Directiva 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind emisiile industriale, JO L 334, 17.12.2010, p. 17

                     (7)
                  Regulamentul (CE) nr. 166/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 ianuarie 2006 de instituire a unui registru european al emisiilor și transferului de poluanți și de modificare a Directivelor 91/689/CEE și 96/61/CE ale Consiliului, JO L 33, 4.2.2006, p. 1.

                     (8)
                  Copia certificată a Convenției de la Minamata privind mercurul este disponibilă la adresa:

                     https://treaties.un.org/doc/Treaties/2013/10/20131010%2011-16%20AM/CTC-XXVII-17.pdf

                     (9)
                  JO L 334, 17.12.2010, p. 17.

                     (10)
                  Regulamentul (CE) nr. 166/2006 de instituire a unui registru european al emisiilor și transferului de poluanți și de modificare a Directivelor 91/689/CEE și 96/61/CE ale Consiliului, JO L 33, 4.2.2006, p. 1.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 22.9.2016
            COM(2016) 617 final
            2016/0296(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Organizației Maritime Internaționale în cadrul celei de a 70-a și celei de a 71-a sesiuni a Comitetului pentru protecția mediului marin cu privire la aprobarea și adoptarea modificărilor anexei VI la Convenția MARPOL privind desemnarea Mării Baltice și a Mării Nordului ca zone de control al emisiilor de oxizi de azot (NECA) și intrarea în vigoare a acestor desemnări

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.
                     CONTEXTUL PROPUNERII

               Prezenta propunere a Comisiei vizează stabilirea poziției Uniunii în cadrul celei de a 70-a și celei de a 71-a sesiuni a Comitetului pentru protecția mediului marin (MEPC) al Organizației Maritime Internaționale (OMI) în ceea ce privește aprobarea și adoptarea modificărilor la anexa VI la Convenția internațională pentru prevenirea poluării de către nave (MARPOL) referitoare la desemnarea Mării Baltice și a Mării Nordului ca zone de control al emisiilor de oxizi de azot (NECA) și la intrarea în vigoare a acestor desemnări.

               În vederea prevenirii, reducerii și controlului emisiilor de oxizi de azot (NOx) provenite de la nave, anexa VI la MARPOL prevede posibilitatea desemnării unei NECA, la cererea părților având un interes comun într-o anumită zonă maritimă. Cererile de desemnare se transmit către OMI, care trebuie să evalueze, să aprobe și să adopte modificările necesare la anexa VI la MARPOL, astfel încât propunerea de desemnare a unei anumite zone maritime ca NECA să poată intra în vigoare și să producă efecte. Toate statele membre ale UE, cu excepția Austriei și Ungariei, au ratificat anexa VI la MARPOL.

               Primele NECA, desemnate în mările din America de Nord și zona Mării Caraibilor aparținând Statelor Unite, au intrat în vigoare la 1 ianuarie 2016. Atunci când este utilizat în aceste zone maritime, un motor instalat pe o navă construită după data menționată anterior va trebui să respecte așa-numitele cerințe de nivelul III prevăzute în anexa VI la MARPOL.

               Cele mai comune tehnologii disponibile de reducere a emisiilor care ar asigura respectarea cerințelor de nivelul III sunt sistemele de recirculare a gazelor de eșapament (EGR), sistemele de reducere catalitică selectivă (SCR) sau motoarele (parțial) alimentate cu gaz natural lichefiat (GNL).

               Anticipând beneficiile semnificative în materie de mediu și de sănătate și urmând exemplul nord-american, toate statele riverane Mării Baltice și Mării Nordului au hotărât în comun să propună OMI desemnarea ambelor mări ca NECA pentru a reduce în timp în mod semnificativ volumul total al emisiilor de NOx provenite de la nave.

               Emisiile de NOx provenite de la nave în Marea Baltică și Marea Nordului constituie un important factor de poluare a aerului, în special în marile orașe din zonele de coastă, prin formarea de particule în suspensie, formarea ozonului troposferic și contribuția la concentrațiile de dioxizi de azot (NO2), toate având efecte negative asupra sănătății umane. Aportul de azot la mediul marin și terestru prin depunerile atmosferice contribuie, de asemenea, la eutrofizarea mării și a solului.

               Eutrofizarea este o problemă majoră în Marea Baltică. Emisiile de NOx provenite de la nave contribuie la aportul total de azot la mediul marin prin depuneri atmosferice, agravând astfel problema eutrofizării Mării Baltice. Aplicarea reglementărilor de nivelul III rezultate în urma desemnării Mării Baltice ca NECA ar putea reduce eutrofizarea în mai multe zone ale Mării Baltice cu până la 20-30 %.

               În absența unor măsuri de control, emisiile de NOx generate de transportul maritim pe Marea Nordului vor genera între 7 % și 24 % din media anuală a concentrațiilor de NOx în aerul înconjurător în statele riverane Mării Nordului în 2030. Transportul maritim generează între 2 % și 5 % din depunerile de azot în statele riverane Mării Nordului. Se preconizează că desemnarea Mării Nordului ca NECA va reduce proporția emisiilor generate de transportul maritim din Marea Nordului cu aproximativ o treime.

               2.
                     EVOLUȚIILE ÎNREGISTRATE PÂNĂ ÎN PREZENT

               Ca urmare a preferințelor exprimate de statele riverane Mării Baltice și Mării Nordului privind un proces paralel și sincronizat de desemnare ca NECA atât a Mării Nordului, cât și a Mării Baltice, a fost elaborată o „foaie de parcurs” care stabilește etapele care conduc la o astfel de desemnare simultană a celor două mări ca NECA și intrarea în vigoare simultană a acestor desemnări.

               Foaia de parcurs
                  1
                prevede înaintarea către OMI a ambelor cereri de desemnare în iulie 2016, în vederea aprobării de către MEPC, în cadrul celei de a 70-a sesiuni (octombrie 2016), urmată de adoptarea în cadrul celei de a 71-a sesiuni a MEPC (primăvara anului 2017). Data propusă de la care ambele NECA ar trebui să producă efecte este stabilită la 1 ianuarie 2021, pentru a acorda operatorilor suficient timp să se pregătească și să se adapteze.

               În urma lucrărilor pregătitoare cuprinzătoare care evidențiază efectele și beneficiile ambelor desemnări ca NECA, proiectele cererilor de desemnare au fost discutate în cadrul atelierelor tehnice care au avut loc în Rusia și în Danemarca în mai 2016. Proiectele (finale) ale cererilor de desemnare au fost, de asemenea, distribuite în cadrul Grupului de lucru al Consiliului pentru transport maritim la 19 mai 2016 și la 29 iunie 2016.

               În conformitate cu foaia de parcurs, în cadrul celei de a 50-a reuniuni a șefilor de delegație din cadrul Comisiei pentru protecția mediului marin al Mării Baltice (HELCOM), care a avut loc în Estonia, la 15-16 iunie 2016, s-a aprobat înaintarea către OMI a cererilor de desemnare ca NECA la 1 iulie 2016 de către respectivele state riverane. În urma acordului din cadrul HELCOM, statele riverane Mării Nordului ar putea depune cererea de desemnare în paralel pentru a respecta calendarul pentru aprobarea și adoptarea simultană de către OMI în conformitate cu foaia de parcurs comună.

               3.
                     MODIFICĂRILE ADUSE ANEXEI VI LA MARPOL

               În conformitate cu criteriile și procedurile stabilite în regula 13.6 și apendicele III la anexa VI la MARPOL privind propunerea de desemnare a unei anumite zone maritime ca NECA, cererea prezentată de către statele riverane Mării Baltice și Mării Nordului prezintă modificările necesare la regula 13 punctele 5.1, 5.2 și 5.3, care ar adăuga Marea Nordului și Marea Baltică la NECA deja desemnate în America de Nord și în zona Mării Caraibilor aparținând Statelor Unite, precizând în același timp că desemnarea Mării Nordului și Mării Baltice ca NECA va intra în vigoare la 1 ianuarie 2021.

               După înaintarea către OMI la 1 iulie 2016 a modificărilor propuse de către statele riverane Mării Baltice și Mării Nordului, se preconizează că modificările propuse vor fi examinate și aprobate cu ocazia celei de a 70-a sesiuni a MEPC (programată să aibă loc între 24 și 28 octombrie 2016), după care se preconizează ca modificările să fie supuse adoptării în cadrul celei de a 71-a sesiuni a MEPC (programată să aibă loc în primăvara anului 2017).

               După aprobarea și adoptarea de către comitet, modificările la regula 13 din anexa VI la MARPOL prevăzute mai sus vor fi comunicate în vederea aprobării către părțile contractante la anexa VI la MARPOL.

               4.
                     LEGISLAȚIA UE RELEVANTĂ ȘI COMPETENȚA UE

               Desemnarea ca NECA a unor zone din apele UE ar contribui în mod semnificativ la atingerea obiectivelor prevăzute în politica Uniunii privind mediul care vizează conservarea, protejarea și îmbunătățirea calității mediului marin și protejarea sănătății umane prin îmbunătățirea calității aerului. Evaluarea impactului elaborată de Comisie care însoțește pachetul de politici „Aer curat” din 2013
                  2
                a constatat că, deși toate deciziile privind măsuri specifice ale Uniunii care reglementează emisiile de NOx generate de transportul maritim ar necesita o analiză distinctă, mai specifică, există un potențial clar în cadrul transportului maritim de a se obține reduceri ale emisiilor de NOx eficiente din punctul de vedere al costurilor, care ar contribui la îmbunătățirea calității mediului marin și a aerului.

               Directiva-cadru „Strategia pentru mediul marin”
                  3
                prevede obligația statelor membre de a adopta măsurile necesare pentru a obține sau a menține „o stare ecologică bună” în mediul marin până în 2020. O „stare ecologică bună” înseamnă „starea ecologică a apelor marine care se definește prin diversitatea ecologică și dinamica oceanelor și a mărilor, care sunt curate, în bună stare sanitară și productive în cadrul condițiilor lor intrinseci și printr-o utilizare durabilă a mediului marin, salvgardându-se astfel potențialul acestuia pentru utilizările și activitățile generațiilor actuale și viitoare” [articolul 3 alineatul (5) din Directiva-cadru „Strategia pentru mediul marin”). Determinarea stării ecologice bune presupune, inter alia, că eutrofizarea datorată activităților umane este redusă la minimum, în special efectele adverse ale acesteia, precum pierderea biodiversității, degradarea ecosistemelor, proliferarea algelor toxice și dezoxigenarea apelor de fund (toate acestea având loc pe scară largă în special în Marea Baltică). Reducerea aporturilor de azot provenite de la transportul maritim prin aplicarea cerințelor de nivelul III derivate din desemnarea Mării Nordului și Mării Baltice ca NECA va sprijini statele membre ale UE care au frontiere cu aceste mări să obțină o „stare ecologică bună” în conformitate cu Directiva-cadru „Strategia pentru mediul marin”.

               Directiva privind calitatea aerului înconjurător
                  4
                stabilește, printre altele, valorile-limită pentru NO2 cu scopul de a evita, preveni sau reduce efectele dăunătoare asupra sănătății umane și/sau mediului cauzate de poluarea atmosferică. Valoarea-limită pentru media anuală a concentrației de NO2 este stabilită la 40 micrograme/m³. În special în statele riverane Mării Nordului această concentrație maximă este depășită în diferite regiuni și zone. Emisiile generate de transportul maritim pot contribui în mod semnificativ la probleme privind calitatea aerului la nivel local în Europa, mai ales dacă se ia în considerare faptul că, în Marea Nordului, 89 % din emisiile de la nave se situează pe o rază de 50 de mile marine de la țărm
                  5
               .

               Directiva privind calitatea aerului înconjurător recunoaște că, în scopul îndeplinirii obiectivelor stabilite în directiva respectivă, este deosebit de importantă combaterea la sursă a emisiilor de poluanți, în special prin măsuri care să limiteze emisiile de gaze de eșapament ale motoarelor diverselor surse mobile și fixe prin intermediul standardelor calitative privind motoarele sau combustibilii.

               Uniunea Europeană a pus în aplicare diferite acte legislative care reglementează emisiile prin intermediul normelor privind motoarele utilizate în diferite moduri de transport rutier (autoturisme, camioane și camionete, prin intermediul normelor Euro
                  6
               ) și privind echipamentele mobile fără destinație rutieră (nave de navigație interioară și locomotive, prin Directiva privind utilajele mobile fără destinație rutieră)
                  7
               . Emisiile de sulf generate de transportul maritim în apele europene au fost reglementate prin directiva privind stabilirea de cerințe legate de conținutul de sulf din combustibilii pentru nave
                  8
               . De asemenea, această directivă transpune în dreptul Uniunii desemnarea Mării Nordului și Mării Baltice ca zone de control al emisiilor de sulf (SECA) în conformitate cu anexa VI la MARPOL. Intrarea în vigoare la 1 ianuarie 2015 a cerințelor privind conținutul redus de sulf în combustibili în cele două SECA a avut ca efect reducerea concentrației de sulf în regiunile de coastă.

               Cu toate că emisiile de NOx generate de transportul maritim internațional nu au fost reglementate la sursă prin legislația Uniunii, este recunoscut faptul că transportul maritim generează o proporție considerabilă din totalul emisiilor respective și din concentrația și depunerile acestora în Uniune și că aceste emisii ar trebui reduse
                  9
               . Având în vedere faptul că desemnarea Mării Baltice și a Mării Nordului ca NECA va conduce la reduceri ale emisiilor generate de transportul maritim internațional, astfel cum se urmărește în legislația Uniunii, ar trebui sprijinite cererile de desemnare înaintate către OMI.

               Având în vedere legăturile care există între modificările propuse la anexa VI la MARPOL privind desemnarea Mării Nordului și a Mării Baltice ca NECA și obiectivele și cerințele stabilite în diverse instrumente legislative ale Uniunii al căror scop este să contribuie la conservarea, protecția și îmbunătățirea calității mediului marin, precum și la protejarea sănătății umane prin îmbunătățirea calității aerului, aprobarea și adoptarea modificărilor anexei VI la Convenția MARPOL ar putea orienta dezvoltarea viitoare a legislației UE în acest domeniu.

               5.
                     CONCLUZII

               Dispozițiile articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene se aplică, de asemenea, cu privire la adoptarea de către OMI a modificărilor anexei VI la Convenția MARPOL și, prin urmare, este necesară o decizie a Consiliului privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în ceea ce privește modificările anexei VI la Convenția MARPOL privind desemnarea Mării Nordului și a Mării Baltice ca NECA ce urmează să fie aprobate și adoptate în cadrul celei de a 70-a și, respectiv, celei de a 71-a sesiuni a MEPC.

               2016/0296 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Organizației Maritime Internaționale în cadrul celei de a 70-a și celei de a 71-a sesiuni a Comitetului pentru protecția mediului marin cu privire la aprobarea și adoptarea modificărilor anexei VI la Convenția MARPOL privind desemnarea Mării Baltice și a Mării Nordului ca zone de control al emisiilor de oxizi de azot (NECA) și intrarea în vigoare a acestor desemnări

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 192 alineatul (1) coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)În vederea prevenirii, reducerii și controlului emisiilor de oxizi de azot (NOx) provenite de la nave, anexa VI la Convenția internațională pentru prevenirea poluării de către nave (MARPOL) prevede posibilitatea desemnării unei zone de control al emisiilor de oxizi de azot (NECA), la cererea părților având un interes comun într-o anumită zonă maritimă.

               (2)Organizația Maritimă Internațională (OMI) trebuie să evalueze, să aprobe și să adopte modificările necesare la anexa VI la MARPOL, astfel încât propunerea de desemnare a unei anumite zone maritime ca NECA să poată intra în vigoare și să producă efecte.

               (3)Părțile la anexa VI la MARPOL care au frontiere cu Marea Nordului și Marea Baltică au hotărât de comun acord să elaboreze două propuneri de desemnare a mărilor respective ca NECA cu începere de la 1 ianuarie 2021.

               (4)Lucrările pregătitoare cu privire la cererea prin care se solicită desemnarea Mării Baltice ca NECA au fost realizate de către Comisia pentru protecția mediului marin al Mării Baltice (sau Comisia de la Helsinki – HELCOM) în cadrul Convenției de la Helsinki pentru protecția mediului marin din zona Mării Baltice. Cu ocazia reuniunii șefilor de delegație din cadrul HELCOM din 16 iunie 2016 s-a convenit transmiterea propunerii de desemnare a Mării Baltice ca NECA spre examinare de către Comitetul pentru protecția mediului marin (MEPC) al OMI în cadrul celei de-a 70-a sesiuni a acestuia.

               (5)Lucrările pregătitoare cu privire la cererea prin care se solicită desemnarea Mării Nordului ca NECA au fost realizate de către statele riverane Mării Nordului la nivel ministerial.

               (6)Grupul de lucru al Consiliului pentru transport maritim a fost informat la 19 mai 2016 și la 29 iunie 2016 cu privire la proiectele (finale) de propuneri solicitând desemnarea Mării Nordului și a Mării Baltice ca NECA ce urmau să fie transmise către OMI spre examinare în cadrul celei de-a 70-a sesiuni a MEPC.

               (7)Se preconizează că modificările la anexa VI la MARPOL privind desemnarea Mării Baltice și a Mării Nordului ca NECA vor fi aprobate în cadrul celei de a 70-a sesiuni a Comitetului pentru protecția mediului marin (MEPC), iar adoptarea acestora este preconizată în cadrul celei de a 71-a sesiuni, care urmează să aibă loc în mai 2017.

               (8)Aprobarea și adoptarea modificărilor propuse la anexa VI la MARPOL de către MEPC al OMI privind desemnarea Mării Baltice și a Mării Nordului ca NECA ar avea efecte juridice în sensul articolului 218 alineatul (9) din TFUE.

               (9)Al șaptelea Program de acțiune pentru mediu
                  10
                confirmă obiectivul pe termen lung al Uniunii cu privire la politica privind calitatea aerului de a atinge niveluri de calitate a aerului care nu duc la un impact negativ semnificativ asupra sănătății oamenilor și asupra mediului și nu prezintă riscuri pentru acestea, solicitând, în acest sens, respectarea deplină a legislației actuale a Uniunii privind calitatea aerului, precum și a obiectivelor și acțiunilor strategice pentru perioada de după 2020, depunerea de eforturi sporite în zonele în care populația și ecosistemele sunt expuse la niveluri ridicate de poluanți atmosferici și reducerea nivelurilor și a depunerilor de poluanți atmosferici cu efect de acidifiere și de eutrofizare, precum și a nivelului de ozon sub cantitățile și nivelurile critice.

               (10)În 2013, un număr total de 19 dintre cele 28 de state membre au înregistrat depășiri ale valorii-limită anuale pentru dioxidul de azot (NO2) prevăzute în Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului
                  11
                la una sau mai multe stații de monitorizare. 9 % din populația urbană din UE-28 trăiește în zone în care, în 2013, sau înregistrat depășiri ale valorii-limită anuale la nivelul UE și a valorii concentrațiilor de NO2 stabilite de orientările OMS privind calitatea aerului.
                  12

               (11)Este cunoscut faptul că emisiile provenite de la nave au efecte asupra sănătății oamenilor, asupra ecosistemelor și asupra calității aerului din Uniune, ca urmare a emisiilor pe care le generează, cum ar fi oxizii de azot (NOx), oxizii de sulf (SOx), metanul (CH4), particulele în suspensie (PM) și negrul de fum (BC).

               (12)În conformitate cu evaluarea impactului care însoțește pachetul de politici „Aer curat” din decembrie 2013
                  13
               , se prevede că emisiile de sulf provenite de la transportul maritim vor fi reduse în mod semnificativ în urma revizuirii Directivei privind conținutul de sulf din combustibilii marini
                  14
               , în timp ce particulele în suspensie și emisiile de NOx provenite de la nave, care sunt legate de motoare, vor continua să afecteze nivelurile de calitate a aerului în Uniune. Emisiile de NOx generate de transportul maritim internațional în apele europene ar putea să atingă același nivel ca și cele generate de sursele terestre în Uniune începând cu 2020
                  15
               .

               (13)Reducerea treptată a poluării aerului în Uniune se datorează reducerilor obținute ca urmare a legislației privind poluarea aerului care vizează sursele de poluare specifice și care definesc limite de emisii (NOx), printre altele, prin intermediul unor norme privind combustibilii și motoarele aplicabile diferitelor surse de emisii mobile și fixe.

               (14)Deși Uniunea a stabilit norme privind combustibilii marini, precum și obligații în materie de monitorizare, raportare și verificare a emisiilor cu scopul de a proteja și de a îmbunătăți calitatea mediului și a sănătății umane împotriva emisiilor de SOx și CO2 în aer generate de transportul maritim, nu există în prezent niciun text legislativ specific al UE privind sursele emisiilor de NOx provenite de la transportul maritim internațional.

               (15)Comunicarea Comisiei din 2013 - Programul „Aer curat pentru Europa”
                  16
                subliniază faptul că emisiile provenite de la transportul maritim vor continua să aibă un impact asupra calității aerului de pe uscat și că sectorul transportului maritim ar putea să le reducă în condiții eficiente din punctul de vedere al costurilor. De asemenea, aceasta precizează faptul că, având în vedere caracterul internațional al transportului maritim, în principiu trebuie să se acorde prioritate elaborării de politici la nivel internațional, cum ar fi desemnarea unor zone de control al emisiilor de NOx și asigurarea respectării normelor de emisii de NOx deja convenite de OMI. În conformitate cu evaluarea impactului care însoțește documentul respectiv există un potențial clar privind reducerea emisiilor de NOx de către sectorul transportului maritim în condiții eficiente din punctul de vedere al costurilor. Desemnarea ca NECA a zonelor maritime ale UE ar aduce beneficii substanțiale pentru mediu și sănătate.

               (16)Directiva 2001/81/CE a Parlamentului European și a Consiliului
                  17
                prevede că atât Comisia, cât și statele membre, după caz, fără a aduce atingere articolului 218 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, continuă cooperarea bilaterală și multilaterală cu țări terțe și organizații relevante, precum Organizația Maritimă Internațională (OMI), în scopul îmbunătățirii elementelor de bază pentru facilitarea reducerii emisiilor.

               (17)Din cele de mai sus rezultă în mod clar că aprobarea și adoptarea modificărilor la anexa VI la MARPOL poate să creeze un cadru pentru evoluția legislației UE în acest domeniu.

               (18)Ar trebui adoptată o decizie a Consiliului în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE pentru a stabili poziția Uniunii cu privire la adoptarea acestor modificări.

               (19)Statele membre ar trebui să susțină adoptarea modificărilor propuse la anexa VI la MARPOL privind desemnarea Mării Baltice și a Mării Nordului ca NECA în cadrul celei de a 70-a sesiuni a MEPC (octombrie 2016) și aprobarea ulterioară a acestora în cadrul celei de a 71-a sesiuni a MEPC (primăvara anului 2017).

               (20)Uniunea nu este nici membră a OMI, nici parte contractantă la MARPOL. Prin urmare, este necesar ca statele membre să fie autorizate de către Consiliu să exprime poziția Uniunii și să își exprime acordul de a trata modificările ca fiind obligatorii din punct de vedere juridic,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               1.Poziția Uniunii în cadrul celei de a 70-a sesiuni a Comitetului pentru protecția mediului marin al Organizației Maritime Internaționale constă în susținerea aprobării modificărilor anexei VI la MARPOL care desemnează Marea Nordului și Marea Baltică ca zone de control al emisiilor de oxizi de azot.

               2.Această poziție este, de asemenea, valabilă în orice alte reuniuni ale MEPC al OMI în cazul în care modificările nu sunt aprobate în cadrul celei de-a 70-a sesiuni a Comitetului pentru protecția mediului marin.

               Articolul 2

               1.Poziția Uniunii în cadrul celei de a 71-a sesiuni a Comitetului pentru protecția mediului marin al Organizației Maritime Internaționale constă în aprobarea adoptării modificărilor anexei VI la MARPOL care desemnează Marea Nordului și Marea Baltică ca zone de control al emisiilor de oxizi de azot.

               2.Această poziție este, de asemenea, valabilă în orice alte reuniuni ale MEPC al OMI în cazul în care modificările nu sunt adoptate în cadrul celei de-a 71-a sesiuni a Comitetului pentru protecția mediului marin.

               Articolul 3

               1.Poziția Uniunii, astfel cum este prevăzută la articolele 1 și 2, se exprimă de către statele membre care sunt membre ale OMI, acționând împreună în interesul Uniunii.

               2.Modificările minore la modificările menționate la articolele 1 și 2 pot fi susținute și acceptate de reprezentanții Uniunii fără a fi necesară o altă decizie a Consiliului.

               Articolul 4

               Prin prezenta decizie, statele membre sunt autorizate să își exprime consimțământul, în interesul Uniunii, să intre sub incidența obligațiilor aferente modificărilor menționate la articolele 1 și 2.

               Articolul 5

               Prezenta decizie se adresează statelor membre.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)
                  A se vedea, de asemenea: https://portal.helcom.fi/meetings/HOD 49-2015-247/MeetingDocuments/4-29 Roadmap for designating a NECA in the Baltic Sea in parallel with the North Sea.pdf

                     (2)
                  A se vedea:

                     http://ec.europa.eu/environment/air/clean_air_policy.htm

                     (3)
                  Directiva 2008/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 iunie 2008 de instituire a unui cadru de acțiune comunitară în domeniul politicii privind mediul marin (Directiva-cadru „Strategia pentru mediul marin”), JO L 164, 25.6.2008, p. 19.

                     (4)
                  Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa, JO L 152, 11.6.2008, p. 1.

                     (5)
                  Agenția Europeană de Mediu (AEM), Raport tehnic nr. 4/2013 – Impactul transportului maritim internațional asupra calității aerului și a schimbărilor climatice în Europa – 14.3.2013, p. 38.

                     (6)
                  De exemplu, Regulamentul (CE) nr. 715//2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 iunie 2007 privind omologarea de tip a autovehiculelor în ceea ce privește emisiile provenind de la vehiculele ușoare pentru pasageri și de la vehiculele ușoare comerciale (Euro 5 și Euro 6) și privind accesul la informațiile referitoare la repararea și întreținerea vehiculelor (JO L 171, 29.6.2007, p. 1) sau Regulamentul (CE) nr. 595/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 iunie 2009 privind omologarea de tip a autovehiculelor și a motoarelor cu privire la emisiile provenite de la vehicule grele (Euro VI) și accesul la informații privind repararea și întreținerea vehiculelor.

                     (7)
                  Directiva 97/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1997 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile împotriva emisiei de poluanți gazoși și de pulberi provenind de la motoarele cu ardere internă care urmează să fie instalate pe echipamentele mobile fără destinație rutieră, JO L 59, 27.2.1998, p. 1.

                     (8)
                  Directiva (UE) 2016/802 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2016 privind reducerea conținutului de sulf din anumiți combustibili lichizi, JO L132, 21.5.2016, p. 58.

                     (9)
                  Directiva 2001/81/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2001 privind plafoanele naționale de emisie pentru anumiți poluanți atmosferici, JO L 309, 27.11.2011, p. 22.

                     (10)
                  Decizia nr. 1386/2013/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 noiembrie 2013 privind un Program general al Uniunii de acțiune pentru mediu până în 2020 „O viață bună, în limitele planetei noastre”, JO L 354, 28.12.2013, p. 171.

                     (11)
                  Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa, JO L 152, 11.6.2008, p. 1.

                     (12)
                  Agenția Europeană de Mediu (AEM), Raportul nr. 5/2015 „Air quality in Europe – 2015 report” (Calitatea aerului în Europa - Raportul pentru 2015), 30.11.2015, p. 30 și p. 40.

                     (13)
                  Document de lucru al serviciilor Comisiei nr. 531/2013, Evaluarea impactului care însoțește Comunicarea Comisiei: Programul „Aer curat pentru Europa”, Propunerea de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind limitarea emisiilor în atmosferă a anumitor poluanți provenind de la instalații medii de ardere, Propunerea de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind reducerea emisiilor naționale de anumiți poluanți atmosferici și de modificare a Directivei 2003/35/CE, Propunerea de decizie a Consiliului privind acceptarea modificării Protocolului din 1999 la Convenția din 1979 privind poluarea atmosferică transfrontalieră pe distanțe lungi pentru a reduce gradul de acidifiere, eutrofizare și nivelul de ozon troposferic.

                     (14)
                  Directiva (UE) 2016/802 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2016 privind reducerea conținutului de sulf din anumiți combustibili lichizi (text codificat), JO L132, 21.5.2016, p. 58.

                     (15)
                  Agenția Europeană de Mediu (AEM), Raport tehnic nr. 4/2013 – Impactul transportului maritim internațional asupra calității aerului și a schimbărilor climatice în Europa – 14.3.2013, p. 38.

                     (16)

                        COM(2013)0918 final.

                     (17)
                  Directiva 2001/81/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2001 privindplafoanele naționale de emisie pentru anumiți poluanți atmosferici, JO L 309, 27.11.2011, p. 22.