               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 7.4.2020
            COM(2020) 137 final
            2020/0053(COD)
            Propunere de
            DECIZIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI
            de modificare a Deciziei 2003/17/CE a Consiliului în ceea ce privește echivalența inspecțiilor în câmp efectuate în Ucraina asupra cerealelor de cultură producătoare de semințe și privind echivalența semințelor de cereale produse în Ucraina

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Motivele și obiectivele propunerii

               Decizia 2003/17/CE a Consiliului acordă echivalență anumitor țări terțe în ceea ce privește inspecțiile în câmp și producția de semințe provenite de la anumite specii, care sunt efectuate în conformitate cu Directivele 66/401/CEE, 66/402/CEE, 2002/54/CE și 2002/57/CE. Dispozițiile naționale care reglementează semințele recoltate și controlate în țările respective oferă aceleași garanții ca și dispozițiile aplicabile semințelor recoltate și controlate în Uniunea Europeană, în ceea ce privește caracteristicile, examinarea, identitatea, marcajul și controlul semințelor. Ucraina nu este inclusă în lista țărilor terțe respective, prin urmare, importul în Uniunea Europeană de semințe de cereale recoltate în țara respectivă nu este posibil în prezent.

               Ucraina a prezentat Comisiei o cerere prin care solicita ca semințele sale de cereale să intre sub incidența Deciziei 2003/17/CE a Consiliului în ceea ce privește echivalența.

               În urma acestei cereri, Comisia a examinat legislația aplicabilă din Ucraina și a efectuat un audit al inspecțiilor în câmp și al sistemului existent de certificare a semințelor de cereale din Ucraina. S-a concluzionat că cerințele și sistemul în vigoare în Ucraina sunt echivalente cu cele din Uniune și oferă aceleași garanții ca cele oferite de sistemul Uniunii.

               Prin urmare, este oportun să se recunoască semințele din Ucraina ca fiind echivalente cu semințele de cereale recoltate, produse și controlate în Uniunea Europeană, prin intermediul unei decizii care urmează să fie adoptată de Parlamentul European și de Consiliu.

               •Coerența cu dispozițiile deja existente în domeniul de politică vizat

                  Prezenta este o implementare tehnică a cerințelor existente și, prin urmare, este în concordanță cu dispozițiile de politică existente în domeniul de politică vizat sau în cel al comercializării semințelor.

               •Coerența cu alte domenii de politică ale Uniunii

                  Prezenta propunere este în conformitate cu obiectivele Acordului de asociere UE-Ucraina deoarece va stimula comerțul cu semințe care respectă normele Uniunii.

               2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

               •Temei juridic

                  Temeiul juridic al acestui act este reprezentat de articolul 43 alineatul (2) din TFUE, care împuternicește Parlamentul European și Consiliul să stabilească dispozițiile necesare pentru îndeplinirea obiectivelor politicii agricole comune.

               •Subsidiaritate (în cazul competențelor neexclusive)

                  Cerințele aplicabile semințelor sunt reglementate la nivelul Uniunii. Pentru a garanta libera circulație a semințelor importate pe piața unică, este necesară o acțiune la nivelul Uniunii.

               •Proporționalitate

                  Aceasta este singura formă posibilă de acțiune a Uniunii pentru atingerea obiectivului urmărit.

               •Alegerea instrumentului

                  Instrumentul juridic este prevăzut de temeiul juridic, articolul 43 alineatul (2) din TFUE.

               3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

               •Evaluări ex post/verificarea adecvării legislației existente

                  N/A

               •Consultările cu părțile interesate

                  Statele membre au fost informate și consultate în cadrul Comitetului permanent pentru plante, animale, produse alimentare și hrană pentru animale. Consultări separate nu au fost necesare întrucât inițiativa se referă doar la punerea în aplicare la nivel tehnic a normelor existente, iar în cadrul unor inițiative similare din trecut nu au avut loc consultări separate. Ucraina a prezentat observații cu privire la proiectul de raport de audit, în cadrul căruia nu au fost semnalate controverse semnificative.

               •Obținerea și utilizarea expertizei

                  Comisia a efectuat o analiză legislativă printr-un schimb de informații cu Ucraina, iar serviciile sale au efectuat o inspecție în Ucraina. Comisia a elaborat un raport prezentând datele necesare care justifică inițiativa.

               •Evaluarea impactului

                  Este vorba despre o decizie de natură pur tehnică, care pune în aplicare normele existente și, prin urmare, nu este necesară o evaluare a impactului.

               •Adecvarea și simplificarea reglementărilor

                  Prezenta propunere nu este legată de REFIT. Propunerea va stimula schimburile comerciale dintre Ucraina și UE. Investind în capacitățile de producție a semințelor din Ucraina, întreprinderile cu sediul în UE încearcă să își diversifice suprafețele de producție de semințe pe tot cuprinsul Europei pentru a reduce riscurile de a realiza producție doar într-o singură zonă climatică. Prin urmare, echivalența ar contribui la menținerea aprovizionării continue cu semințe de calitate superioară în UE. În plus, întreprinderile europene producătoare de semințe caută noi oportunități, care ar fi asigurate de echivalența UE. Propunerea nu are niciun impact asupra costurilor de asigurare a conformității pentru operatori. Verificarea digitală („Digital Check”) nu este aplicabilă prezentei propuneri.

               •Drepturile fundamentale

                  N/A

               4.IMPLICAȚIILE BUGETARE

                  Nu există

               5.ALTE ELEMENTE

               •Planuri de punere în aplicare și măsuri de monitorizare, evaluare și raportare

                  N/A

               •Documente explicative (pentru directive)

                  N/A

               •Explicații detaliate cu privire la prevederile specifice ale propunerii

                  Dispoziția singulară de fond a propunerii adaugă Ucraina pe lista țărilor pentru care echivalența inspecțiilor în câmp a cerealelor de cultură producătoare de semințe și echivalența semințelor produse au fost recunoscute.

               2020/0053 (COD)

               Propunere de

               DECIZIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI

               de modificare a Deciziei 2003/17/CE a Consiliului în ceea ce privește echivalența inspecțiilor în câmp efectuate în Ucraina asupra cerealelor de cultură producătoare de semințe și privind echivalența semințelor de cereale produse în Ucraina

               PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 43 alineatul (2),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,

               având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European
                  1
               ,

               hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară,

               întrucât:

               (1)Decizia 2003/17/CE a Consiliului
                  2
                prevede că, în anumite condiții, inspecțiile în câmp asupra anumitor plante de cultură producătoare de semințe realizate în țările terțe incluse într-o listă trebuie să fie considerate echivalente cu inspecțiile în câmp realizate în conformitate cu legislația Uniunii și că, în anumite condiții, semințele de anumite specii de cereale produse în aceste țări trebuie să fie considerate echivalente cu semințele produse în conformitate cu legislația Uniunii.

               (2)Ucraina a prezentat Comisiei o cerere pentru a acorda echivalență sistemului ei de inspecții în câmp asupra semințelor de cereale și semințelor de cereale produse și certificate în Ucraina.

               (3)Comisia a examinat legislația relevantă din Ucraina și, pe baza unui audit efectuat în 2015 în ceea ce privește sistemul de controale oficiale și de certificare a semințelor de cereale în Ucraina, precum și echivalența acestuia cu cerințele Uniunii, a publicat concluziile sale într-un raport intitulat „Raport final al auditului efectuat în Ucraina, în perioada 26 mai - 4 iunie 2015, în scopul evaluării sistemului de controale oficiale și de certificare a semințelor de cereale și a echivalenței acestora cu cerințele Uniunii Europene”.

               (4)În urma respectivului audit, s-a ajuns la concluzia că inspecțiile în câmp asupra plantelor de cultură producătoare de semințe, eșantionarea, testarea și controalele oficiale a posteriori vizând semințele de cereale sunt efectuate corespunzător și că îndeplinesc condițiile din anexa II la Decizia 2003/17/CE și cerințele prevăzute în Directiva 66/402/CEE. În plus, s-a concluzionat că autoritățile naționale responsabile cu punerea în aplicare a certificării semințelor din Ucraina sunt competente și funcționează în mod corespunzător.

               (5)Prin urmare, este oportun să se acorde echivalență inspecțiilor în câmp efectuate în ceea ce privește semințele de cereale din Ucraina și semințelor de cereale produse în Ucraina și certificate oficial de autoritățile sale.

               (6)Prin urmare, Decizia 2003/17/CE trebuie modificată în consecință,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1
               Modificări aduse Deciziei 2003/17/CE

               Anexa I la Decizia 2003/17/CE se modifică după cum urmează:

               (a)În tabel, se introduce următoarea rubrică între „TR” și „US”:

                        „UA

                        Ministerul Politicii Agricole și Alimentației din Ucraina

                        Khreshchatyk str., 24, 01001, KIEV

                        66/402/CEE”

               (b)În nota de subsol a tabelului respectiv, se introduce următorul text între „TR – Turcia” și „US – Statele Unite ale Americii”:

               „UA – Ucraina,”.

               Articolul 2
               Intrarea în vigoare

                Prezenta decizie intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               Articolul 3
               Destinatari

               Prezenta decizie se adresează statelor membre.

               Adoptată la Bruxelles,

                  Pentru Parlamentul European
                        Pentru Consiliu

                  Președintele
                        Președintele

                     (1)

                        JO C , , p. .

                     (2)

                        Decizia 2003/17/CE a Consiliului din 16 decembrie 2002 privind echivalența inspecțiilor în câmp la culturile producătoare de semințe, efectuate în țări terțe și echivalența semințelor produse în țări terțe (JO L 8, 14.1.2003, p. 10).


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 15.5.2020
            COM(2020) 195 final
            2020/0079(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Comitetului mixt instituit prin Acordul privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice în legătură cu adoptarea unei decizii de modificare a acordului

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.Obiectul propunerii

               Comisia propune Consiliului să stabilească poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Comitetului mixt instituit prin Acordul privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice (denumit în continuare „Acordul de retragere”) în legătură cu decizia Comitetului mixt de a modifica acordul menționat.

               2.Contextul propunerii

               2.1.Acordul privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice

               Acordul de retragere prevede condițiile pentru retragerea ordonată a Regatului Unit din Uniune și Euratom. Acordul de retragere a intrat în vigoare la 1 februarie 2020.

               2.2.Comitetul mixt

               În componența Comitetului mixt instituit în temeiul articolului 164 alineatul (1) din Acordul de retragere intră reprezentanți ai Uniunii și ai Regatului Unit. Comitetul mixt este coprezidat de Uniune și de Regatul Unit. Anexa VIII la Acordul de retragere stabilește regulamentul de procedură al Comitetului mixt. Comitetul mixt se reunește cel puțin o dată pe an sau la cererea Uniunii sau a Regatului Unit și își stabilește programul și ordinea de zi a reuniunii de comun acord.

               Sarcinile Comitetului mixt sunt prevăzute la articolul 164 din Acordul de retragere și constau în principal în:

               ·supravegherea punerii în aplicare și a executării acordului în mod direct sau prin activitatea comitetelor specializate care transmit rapoarte Comitetului mixt;

               ·adoptarea de decizii și recomandări, inclusiv modificări la acord în cazurile prevăzute de acesta;

               ·prevenirea problemelor și soluționarea litigiilor care pot apărea cu privire la interpretarea și executarea acordului.

               2.3.Decizia avută în vedere de Comitetul mixt

               Comitetul mixt poate adopta o decizie de modificare a Acordului de retragere, în temeiul articolului 164 alineatul (5) litera (d) din acord, pentru corectarea erorilor, remedierea omisiunilor sau a altor deficiențe ori pentru soluționarea unor situații neprevăzute în momentul semnării acordului și cu condiția ca modificările să nu aducă schimbări elementelor esențiale ale acordului.

               Scopul deciziei avute în vedere este de a remedia omisiuni și deficiențe care nu modifică elementele esențiale ale Acordului de retragere.

               Decizia avută în vedere va deveni obligatorie pentru părți, în conformitate cu articolul 166 alineatul (2) din Acordul de retragere. În conformitate cu regula 9 din Regulamentul de procedură, deciziile adoptate de Comitetul mixt vor preciza data la care produc efecte.

               3.Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii

               3.1.Partea a cincea privind dispozițiile financiare

               Având în vedere că Acordul de retragere a intrat în vigoare mai târziu decât data prevăzută inițial, ca urmare a mai multor prelungiri ale statutului Regatului Unit de stat membru al Uniunii, sunt necesare mai mute ajustări tehnice la partea a cincea privind dispozițiile financiare.

               3.1.1.Articolul 135 se referă la contribuția și participarea Regatului Unit la execuția bugetelor Uniunii. Prin acest articol se urmărește să se asigure contribuția și participarea în condiții normale a Regatului Unit la bugetele Uniunii în perioada cuprinsă între data retragerii și încheierea perioadei de tranziție. Întrucât data retragerii Regatului Unit din Uniune era 31 ianuarie 2020, este oportun, din motive de securitate juridică, să se elimine trimiterea la exercițiul 2019 din titlu și de la articolul 135 alineatul (1) din acord.

               3.1.2.Articolul 137 se referă la participarea Regatului Unit la punerea în aplicare a programelor și activităților Uniunii în perioada cuprinsă între data retragerii Regatului Unit din Uniune și încheierea perioadei de tranziție. Întrucât data retragerii Regatului Unit din Uniune era 31 ianuarie 2020, este oportun, din motive de securitate juridică, să se elimine trimiterea la anul 2019 din titlu și de la articolul 137 alineatul (1) din acord.

               3.1.3.Articolul 143 se referă la datoriile financiare contingente aferente împrumuturilor pentru asistență financiară, FEIS, FEDD și mandatului de acordare a împrumuturilor externe. Acest articol prevede mai multe obligații de raportare pentru Uniune în cazul cărora datele de referință au trecut deja. Prima dată este 31 iulie 2019, aceasta fiind data estimată pentru primul raport privind situația operațiunilor financiare în temeiul articolului 143 la data retragerii Regatului Unit din Uniune. Întrucât data retragerii era 31 ianuarie 2020, este necesar să se modifice articolul 143 alineatul (1), astfel încât termenul de prezentare a primului raport să fie 31 iulie 2020. De asemenea, este necesar să se elimine restul trimiterilor la exercițiul 2019 de la acest alineat.

               3.1.4.Articolul 144 se referă la instrumentele financiare care fac obiectul gestiunii directe sau indirecte, finanțate de programele din cadrul financiar multianual (CFM) 2014‑2020 sau în cadrul perspectivelor financiare anterioare. Acest articol conține o trimitere la primul raport privind situația operațiunilor financiare în temeiul articolului 143 și data la care trebuie întocmit. Prin urmare, este necesar să se modifice trimiterea la data menționată la articolul 144 alineatul (1).

               3.1.5.Articolul 150 se referă la menținerea obligațiilor Regatului Unit și rambursarea capitalului subscris și vărsat în cadrul Băncii Europene de Investiții (BEI) în douăsprezece tranșe. Acest articol prevede data de efectuare a plății primei tranșe în cadrul rambursării de către BEI a capitalului subscris și vărsat de Regatul Unit (15 decembrie 2019), obiectivul fiind de a începe rambursarea la sfârșitul anului în care are loc retragerea Regatului Unit din Uniune. Întrucât data retragerii era 31 ianuarie 2020, este necesar să se modifice referința la această dată. După discuțiile cu BEI, se propune să se prevadă efectuarea plății aferente primei tranșe în 2020 și, mai exact, la 15 octombrie 2020. În condițiile în care începerea rambursării este decalată cu un an, este, de asemenea, necesar să se modifice data ultimei plăți, care ar trebui să aibă loc la 15 octombrie 2031. Articolul 150 alineatul (4) ar trebui modificat în consecință.

               Articolul 150 prevede, de asemenea, că la 31 iulie 2019 BEI comunică expunerea Regatului Unit în cadrul operațiunilor financiare ale BEI. Întrucât data retragerii era 31 ianuarie 2020, este necesar ca la alineatul (8) să se modifice data la care se efectuează această comunicare, cu aceeași dată cu an mai târziu, respectiv 31 iulie 2020.

               Articolul 150 prevede obligația BEI de a comunica în fiecare an și până la stingerea obligațiilor Regatului Unit în temeiul articolului respectiv, expunerea rămasă a Regatului Unit în cadrul operațiunilor financiare ale BEI. Data indicată în prezent în acord este 31 martie a fiecărui an, începând cu 2020. Întrucât data retragerii era 31 ianuarie 2020, prima expunere rămasă care urma să fie raportată este cea pentru 31 decembrie 2020; prin urmare, prima comunicare ar trebui să aibă loc la 31 martie 2021. Articolul 150 alineatul (8) al doilea paragraf ar trebui modificat în consecință.

               3.1.6.Articolul 145 se referă la rambursarea cotei care revine Regatului Unit din activele nete ale Comunității Europene a Cărbunelui și Oțelului (CECO). Veniturile aferente acestor active sunt transferate Fondului de cercetare pentru cărbune și oțel (FCCO) care finanțează proiecte de cercetare în domeniul cărbunelui și oțelului. Aceste proiecte nu fac parte din CFM și au propriul temei juridic, respectiv Protocolul nr. 37 la Tratatul privind Uniunea Europeană referitor la consecințele financiare ale expirării Tratatului CECO și la Fondul de cercetare pentru cărbune și oțel. Rezultă că granturile legate de aceste proiecte nu intră sub incidența articolelor 137 și 138 din Acordul de retragere și, prin urmare, nu sunt prevăzute dispoziții pentru aceste granturi în curs, acordate beneficiarilor din Regatul Unit până la încheierea perioadei de tranziție.

               Prin urmare, este necesar să se modifice Acordul de retragere pentru a se înlătura acest vid juridic. Se propune ca, în cazul granturilor acordate în temeiul FCCO, să se urmeze aceeași logică ca cea aplicată în cazul granturilor finanțate în temeiul CFM. Aceasta înseamnă că granturile FCCO semnate cu beneficiarii din Regatul Unit înainte de încheierea perioadei de tranziție ar trebui onorate până la finalizarea lor. Această abordare ar fi, de asemenea, în conformitate cu normele de finanțare ale FCCO, conform cărora angajamentele din anul N sunt finanțate din veniturile aferente activelor Comunității Europene a Cărbunelui și Oțelului din anul N-2 (cu alte cuvinte, în 2020 proiectele sunt finanțate din veniturile din 2018). Prin analogie cu norma CFM și luând în considerare rambursarea activelor către Regatul Unit începând cu 30 iunie 2021, se propune să se adauge ca dată-limită pentru semnare data la care se încheie perioada de tranziție. La articolul 145 din acord ar trebui să se adauge un al treilea paragraf pentru a reflecta acest lucru.

               3.2.Anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord

               Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord a fost instituit pentru a răspunde circumstanțelor unice de pe insula Irlanda în contextul retragerii Regatului Unit din Uniune. Protocolul cuprinde dispoziții pentru evitarea instituirii unei frontiere strict controlate între Irlanda și Irlanda de Nord și prevede alinierea Irlandei de Nord la un set limitat de norme care sunt legate de piața unică a Uniunii pentru mărfuri. Anexa 2 la protocol conține o listă cu dispozițiile din dreptul Uniunii menționate la articolul 5 alineatul (4) din protocol, care se aplică în această privință Irlandei de Nord. Din omisiune, opt acte care sunt esențiale pentru aplicarea normelor pieței interne pentru mărfuri în Irlanda de Nord nu au fost incluse în anexa menționată. Tot din omisiune, trei note care sunt necesare pentru definirea ulterioară a domeniului de aplicare al anumitor acte specifice enumerate în anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord nu au fost incluse în anexa menționată.

               3.2.1.Directiva (UE) 2019/904 privind reducerea impactului anumitor produse din plastic asupra mediului
                  1

               Directiva (UE) 2019/904 promovează abordările circulare care acordă prioritate mai degrabă produselor reutilizabile durabile și netoxice, precum și sistemelor de reutilizare, decât produselor de unică folosință, vizând în principal o reducere a cantității de deșeuri generate. Această directivă este complementară Directivei 94/62/CE privind ambalajele și deșeurile de ambalaje care a fost deja inclusă în anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord. Este necesară aplicarea ambelor instrumente pe teritoriul Irlandei de Nord, pentru a se evita utilizarea unor abordări diferite în ceea ce privește deșeurile, de exemplu în materie de cerințe de etichetare, și pentru a se asigura că produsele care ar putea fi introduse pe piața Irlandei de Nord pot fi introduse în siguranță și în mod legal peste graniță, în Irlanda și în restul pieței unice.

               În lumina celor de mai sus și având în vedere obiectivul de a menține integritatea pieței interne în ceea ce privește ambalajele și deșeurile de ambalaje, se propune includerea Directivei (UE) 2019/904 pe lista dispozițiilor din dreptul Uniunii care se aplică Irlandei de Nord la punctul „Deșeuri” din anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord.

               3.2.2.Directiva 2011/91/UE privind indicarea sau marcarea care permite identificarea lotului din care face parte un produs alimentar
                  2

               Directiva 2011/91/UE stabilește norme cu caracter general și orizontal pentru gestionarea unui sistem comun de identificare a loturilor. Directiva stabilește obligația generală de a indica lotul, prevede excepții de la această obligație, atribuie operatorilor responsabilitatea asigurării conformității și conține specificații privind elementele identificării și aplicarea acesteia pe produse alimentare.

               Indicarea lotului reprezintă o sursă utilă de informații atunci când produsele alimentare fac obiectul unui litigiu sau reprezintă un posibil pericol pentru sănătatea consumatorilor. Indicarea lotului facilitează gestionarea de către operatorii din sectorul alimentar a retragerii de pe piață a produselor alimentare care nu prezintă siguranță, atât în ceea ce privește identificarea rapidă a lotului de produse alimente care nu prezintă siguranță, cât și în ceea ce privește eliminarea în timp util de pe piață a lotului respectiv. Indicarea lotului este un instrument indispensabil pentru autoritățile naționale în contextul investigațiilor privind fraudele alimentare.

               Deși la nivel internațional există obligația cu caracter general de a prezenta o referință la lotul de fabricație sau la cel de ambalare pentru produsele alimentare preambalate (Standardul general pentru etichetarea produselor alimentare preambalate prevăzut de Codex Alimentarius), directiva stabilește cerințe comune specifice care depășesc această obligație. În fine, pentru a fi comercializate în mod legal în Uniune, alimentele care intră în Uniunea Europeană din țări terțe trebuie să respecte cerințele de trasabilitate stabilite în legislația Uniunii.

               În fine, Directiva 2011/91/UE prevede obligații suplimentare, pe lângă cele prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare care este inclus deja în anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord.

               În lumina celor de mai sus și având în vedere obiectivul de a menține unitatea pieței interne, precum și sănătatea și siguranța cetățenilor Uniunii, se propune includerea Directivei 2011/91/UE pe lista dispozițiilor din dreptul Uniunii care se aplică Irlandei de Nord la punctul „Produse alimentare – aspecte generale” din anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord.

               3.2.3.Directiva 66/401/CEE a Consiliului din 14 iunie 1966 privind comercializarea semințelor de plante furajere
                  3

               Directiva 66/401/CEE stabilește norme privind comercializarea semințelor de plante furajere în Uniune. Directiva include cerințe privind identitatea, sănătatea și calitatea semințelor, precum și măsuri de certificare a semințelor, în temeiul cărora acestea pot fi comercializate liber în Uniune.

               În lumina celor de mai sus și având în vedere obiectivul de a menține comercializarea semințelor de plante furajere în Uniune, se propune includerea Directivei 66/401/CEE pe lista dispozițiilor din dreptul Uniunii care se aplică Irlandei de Nord la punctul „Material de reproducere a plantelor” din anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord.

               3.2.4.Directiva 98/56/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind comercializarea materialelor de înmulțire pentru plantele ornamentale
                  4

               Directiva 98/56/CE stabilește norme privind comercializarea în Uniune a materialelor de înmulțire pentru plantele ornamentale. Directiva include cerințe privind calitatea și sănătatea materialelor, în temeiul cărora respectivele materiale pot fi comercializate liber în Uniune.

               În lumina celor de mai sus și având în vedere obiectivul de a menține comercializarea materialelor de înmulțire pentru plantele ornamentale în Uniune, se propune includerea Directivei 98/56/CE pe lista dispozițiilor din dreptul Uniunii care se aplică Irlandei de Nord la punctul „Material de reproducere a plantelor” din anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord.

               3.2.5.Directiva 2008/72/CE a Consiliului din 15 iulie 2008 privind comercializarea materialului de înmulțire și plantare legumicol, altul decât semințele
                  5

               Directiva 2008/72/CE a Consiliului stabilește norme privind comercializarea materialului de înmulțire și plantare legumicol, altul decât semințele în Uniune. Directiva include cerințe privind identitatea, sănătatea și calitatea materialului, precum și măsuri de control a materialului respectiv, în temeiul cărora acesta poate fi comercializat liber în Uniune.

               În lumina celor de mai sus și având în vedere obiectivul de a menține comercializarea materialului de înmulțire și plantare legumicol în Uniune, se propune includerea Directivei 2008/72/CE pe lista dispozițiilor din dreptul Uniunii care se aplică Irlandei de Nord la punctul „Material de reproducere a plantelor” din anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord.

               3.2.6.Regulamentul (CE) nr. 111/2005 al Consiliului de stabilire a normelor de monitorizare a comerțului cu precursori de droguri între Uniune și țările terțe
                  6

               Regulamentul (CE) nr. 111/2005 pune în aplicare Convenția Națiunilor Unite împotriva traficului ilicit de stupefiante și de substanțe psihotrope adoptată la Viena la 19 decembrie 1988, la care Comunitatea este parte. În special, Regulamentul (CE) nr. 111/2005 are drept scop punerea în aplicare în dreptul Uniunii a articolului 12 din convenția menționată anterior, prin stabilirea de norme comunitare privind comerțul cu substanțe folosite frecvent pentru fabricarea ilicită de stupefiante și substanțe psihotrope și prin instituirea unui sistem de monitorizare a schimburilor comerciale cu precursori de droguri dintre Uniune și țările terțe.

               De asemenea, Regulamentul (CE) nr. 111/2005 este indisolubil legat de Regulamentul (CE) nr. 273/2004 al Parlamentului European și al Consiliului privind precursorii drogurilor, care este inclus în anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord: numai prin corelarea acestor două instrumente se asigură un sistem coerent și cuprinzător de control al precursorilor de droguri. Prin aplicarea exclusivă a Regulamentului (CE) nr. 273/2004, astfel cum se prevede în protocolul actual, în Irlanda/Irlanda de Nord s-ar crea o lacună în sistemul de control al precursorilor de droguri, întrucât nu s-ar monitoriza și nu s-ar controla importul/tranzitul/exportul de precursori de droguri prin Irlanda de Nord, care ar deveni apoi o regiune atractivă pentru fabricarea ilegală de droguri. De asemenea, în lipsa unor frontiere strict controlate între Irlanda de Nord și Republica Irlanda, precursorii de droguri care sunt deturnați prin Irlanda de Nord ar putea ajunge cu ușurință în Republica Irlanda (și de aici în alte părți ale UE) unde ar putea fi utilizați pentru fabricarea ilegală de droguri.

               În lumina celor de mai sus și având în vedere obiectivul de a menține sistemul de control al precursorilor de droguri din Uniune, se propune includerea Regulamentului (CE) nr. 111/2005 pe lista dispozițiilor din dreptul Uniunii care se aplică Irlandei de Nord la punctul „Substanțe chimice și produse conexe” din anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord.

               3.2.7.Regulamentul 2019/880 al Parlamentului European și al Consiliului privind introducerea și importul bunurilor culturale
                  7

               Regulamentul 2019/880 urmărește conservarea patrimoniului cultural al umanității și prevenirea comerțului ilicit cu bunuri culturale din afara UE, în special atunci când aceste schimburi comerciale pot contribui la finanțarea terorismului. În acest scop, regulamentul interzice introducerea în Uniune de bunuri culturale care au fost exportate ilegal dintr-o țară terță. Această interdicție generală se va aplica de la 28 decembrie 2020. Regulamentul prevede, de asemenea, controale sistematice ale bunurilor culturale din afara UE, atunci când acestea sunt importate în Uniune. Întrucât sistemul de control al documentelor – licențe de import și declarații ale importatorilor – se bazează pe un sistem electronic centralizat, sistemul se va aplica de îndată ce sistemul informatic devine operațional și cel târziu începând cu 28 iunie 2025.

               Dacă Regulamentul 2019/880 nu este inclus în lista dispozițiilor din dreptul Uniunii care se aplică Irlandei de Nord, bunurile culturale jefuite sau furate din țări terțe, inclusiv din Regatul Unit, ar putea intra pe piața internă a Uniunii prin Irlanda de Nord, deoarece nu vor exista frontiere strict controlate între Irlanda de Nord și Republica Irlanda și, prin urmare, autoritățile vamale sau alte autorități de aplicare a legii nu vor efectua controale la aceste frontiere. Această posibilitate va fi, fără îndoială, exploatată de către operatorii frauduloși pentru a evita controalele Uniunii la import, ceea ce va face ca regulamentul să fie ineficient.

               În lumina celor de mai sus și având în vedere obiectivul de a menține integritatea pieței interne în ceea ce privește importul de bunuri culturale, se propune includerea Regulamentului (UE) 2019/880 pe lista dispozițiilor din dreptul Uniunii care se aplică Irlandei de Nord la punctul „Altele” din anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord.

               3.2.8.Regulamentul (UE) 2019/287 al Parlamentului European și al Consiliului de punere în aplicare a clauzelor de salvgardare bilaterale și a altor mecanisme care permit retragerea temporară a preferințelor aferente anumitor acorduri comerciale încheiate între Uniunea Europeană și țări terțe
                  8

               Regulamentul (UE) 2019/287 stabilește dispozițiile de punere în aplicare a clauzelor de salvgardare bilaterale și a altor mecanisme privind retragerea temporară a preferințelor tarifare sau a altor tratamente preferențiale conținute în acordurile comerciale încheiate între Uniune și țări terțe. Acest regulament se aplică în special celor mai recente acorduri comerciale încheiate de Uniune, de exemplu cu Japonia sau Singapore.

               Anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord conține o listă a tuturor regulamentelor Uniunii privind salvgardările bilaterale. Regulamentul (UE) 2019/287 nu era în vigoare la momentul întocmirii listei din anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord.

               În lumina celor de mai sus și având în vedere obiectivul de a menține aplicarea tuturor măsurilor comerciale ale UE la mărfurile introduse în Irlanda de Nord, susceptibile de a intra ulterior în Uniune, se propune includerea Regulamentului (UE) 2019/287 pe lista dispozițiilor din dreptul Uniunii care se aplică Irlandei de Nord la punctul „Reglementări privind salvgardări bilaterale” din anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord.

               3.2.9.Notă explicativă privind domeniul de aplicare al Regulamentului (UE) nr. 978/2012
                  9

               Regulamentul (UE) nr. 978/2012 aplică sistemul generalizat de preferințe tarifare al Uniunii (SGP). Pentru a asigura buna funcționare și integritatea SGP al Uniunii și a Protocolului privind Irlanda/Irlanda de Nord, în cazul anumitor elemente ale domeniului de aplicare al acestui act ar trebui să se excludă Regatul Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord.

               Având în vedere cele de mai sus, se propune introducerea unei note la punctul „4. Aspecte referitoare la comerțul general”, la mențiunea referitoare la Regulamentul (UE) nr. 978/2012, conform căreia fără a aduce atingere faptului că preferințele tarifare pentru țările eligibile în temeiul SGP al Uniunii se aplică în Regatul Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord:

               –trimiterile la „stat membru” de la articolul 9 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) și de la capitolul VI [Dispoziții de salvgardare și supraveghere] din Regulamentul (UE) nr. 978/2012 nu se interpretează ca incluzând Regatul Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord;

               –trimiterile la „piața Uniunii” de la articolul 2 litera (k) și de la capitolul VI [Dispoziții de salvgardare și supraveghere] din Regulamentul (UE) nr. 978/2012 nu se interpretează ca incluzând piața Regatului Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord și

               –trimiterile la „producătorii din Uniune” și la „industria Uniunii” din Regulamentul (UE) nr. 978/2012 nu se interpretează ca incluzând producătorii și, respectiv, industria din Regatul Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord.

               3.2.10.Notă explicativă privind domeniul de aplicare al regulamentelor și măsurilor de bază ale Uniunii în materie de apărare comercială

               Regulamentele de bază ale Uniunii în materie de apărare comercială sunt incluse în anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord. Pentru a asigura buna funcționare și integritatea regulamentelor Uniunii în materie de apărare comercială și a Protocolului privind Irlanda/Irlanda de Nord, ar trebui să se clarifice domeniul de aplicare al anumitor acte în Regatul Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord.

               Având în vedere cele de mai sus, se propune introducerea unei note la punctul „5. Instrumente de apărare comercială”, conform căreia fără a aduce atingere faptului că măsurile Uniunii de apărare comercială se aplică în Regatul Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord, trimiterile la „state membre” sau la „Uniune” din Regulamentul (UE) 2016/1036, Regulamentul (UE) 2016/1037, Regulamentul (UE) 2015/478 și Regulamentul 2015/755 nu se interpretează ca incluzând Regatul Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord. De asemenea, importatorii care au plătit taxele antidumping sau taxele compensatorii ale Uniunii la importul de mărfuri vămuite în Irlanda de Nord pot solicita rambursarea acestor taxe doar în temeiul articolului 11 alineatul (8) din Regulamentul (UE) 2016/1036 sau, respectiv, al articolului 21 din Regulamentul (UE) 2016/1037.

               3.2.11.Notă explicativă privind domeniul de aplicare al măsurilor Uniunii de salvgardare bilaterale

               Regulamentele Uniunii privind măsurile de salvgardare bilaterale sunt incluse în anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord. Pentru a asigura buna funcționare și integritatea regulamentelor Uniunii și a Protocolului privind Irlanda/Irlanda de Nord, ar trebui să se clarifice domeniul de aplicare al anumitor acte în Regatul Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord.

               Fără a aduce atingere faptului că măsurile Uniunii de salvgardare bilaterale se aplică în Regatul Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord, trimiterile la „state membre” sau la „Uniune” din regulamentele menționate la punctul 6 „Reglementări privind salvgardări bilaterale” nu se interpretează ca incluzând Regatul Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord.

               3.3.Anexa I la Acordul de retragere privind coordonarea în materie de securitate socială

               Partea I din anexa I la Acordul de retragere conține deciziile și recomandările Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială, de care Uniunea și Regatul Unit trebuie să țină seama în mod corespunzător atunci când aplică normele privind coordonarea în materie de securitate socială (a se vedea articolul 31 din Acordul de retragere).

               La 19 decembrie 2018, Comisia administrativă pentru coordonarea sistemelor de securitate socială a aprobat Decizia nr. F3
                  10
                privind interpretarea articolului 68 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 referitor la metoda de calculare a suplimentului reprezentând diferența. Această decizie se aplică de la 16 iulie 2019, însă nu a fost cuprinsă în partea I din anexa I și, prin urmare, ar trebui adăugată.

               La 27 iunie 2019, Comisia administrativă pentru coordonarea sistemelor de securitate socială a aprobat Decizia nr. E7
                  11
                care stabilește modalitățile practice de cooperare și de schimb de date aplicabile de la 3 iulie 2019 și până la implementarea completă în statele membre a schimbului electronic de informații privind securitatea socială (EESSI). Această decizie nu a fost însă inclusă în anexa I la Acordul de retragere și, prin urmare, ar trebui adăugată.

               4.Temei juridic

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede posibilitatea adoptării unor decizii de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului.”

               Decizia pe care Comitetul mixt este invitat să o adopte este un act cu efecte juridice. Actul avut în vedere va deveni obligatoriu pentru părți, în conformitate cu articolul 166 alineatul (2) din acord.

               Actul avut în vedere nu completează și nu modifică cadrul instituțional al acordului.

               Prin urmare, temeiul juridic procedural al deciziei propuse este articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               Unicul obiectiv al actului avut în vedere și conținutul acestuia se referă, pe de o parte, la modificarea acordului pentru a remedia omisiuni și deficiențe, fără a modifica elementele esențiale ale acordului, și, pe de altă parte, la modificarea acordului într-un caz prevăzut în mod specific de acord.

               Încheierea acordului a avut la bază articolul 50 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană.

               Prin urmare, și în conformitate cu principiul de bază conform căruia un act poate fi modificat numai printr-un act de același tip, temeiul juridic material al deciziei propuse este articolul 50 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană.

               4.1.Concluzie

               Temeiul juridic al deciziei propuse ar trebui să fie articolul 50 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană, coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               5.Publicarea actului avut în vedere

               Întrucât decizia Comitetului mixt va modifica Acordul de retrage, este necesar ca aceasta să fie publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene după adoptarea sa.

               2020/0079 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Comitetului mixt instituit prin Acordul privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice în legătură cu adoptarea unei decizii de modificare a acordului

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind Uniunea Europeană, în special articolul 50 alineatul (2),

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Acordul privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice (denumit în continuare „Acordul de retragere”) a fost încheiat de Uniune prin Decizia (UE) 2020/135
                  12
                a Consiliului din 30 ianuarie 2020 și a intrat în vigoare la 1 februarie 2020.

               (2)Articolul 164 alineatul (5) litera (d) din Acordul de retragere împuternicește Comitetul mixt să adopte decizii de modificare a acordului menționat, cu condiția ca astfel de modificări să fie necesare pentru corectarea erorilor, remedierea omisiunilor sau a altor deficiențe ori pentru soluționarea unor situații neprevăzute în momentul semnării acordului și cu condiția ca astfel de decizii să nu modifice elementele esențiale ale acordului menționat. În temeiul articolului 166 alineatul (2) din Acordul de retragere, deciziile adoptate de Comitetul mixt sunt obligatorii pentru Uniune și pentru Regatul Unit, iar Uniunea și Regatul Unit trebuie să pună în aplicare deciziile respective, care au același efect juridic ca și Acordul de retragere. În conformitate cu articolul 182 din Acordul de retragere, Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord constituie parte integrantă a acordului menționat.

               (3)Anumite date menționate în acordul de retragere au trecut deja la momentul intrării în vigoare a acordului și, prin urmare, ar trebui modificate și ar trebui efectuate ajustările corespunzătoare, din considerente de securitate juridică.

               (4)Articolul 145 din Acordul de retragere nu conține dispoziții care reglementează granturile acordate în temeiul Fondului de cercetare pentru cărbune și oțel beneficiarilor din Regatul Unit înainte de încheierea perioadei de tranziție și, prin urmare, ar trebui să fie completat în acest sens, pentru a oferi securitate juridică în ceea ce privește granturile în curs.

               (5)Din omisiune, două decizii ale Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială nu au fost enumerate în partea I a anexei I la Acordul de retragere și opt acte care sunt esențiale pentru aplicarea normelor pieței interne pentru mărfuri în Irlanda de Nord nu au fost enumerate în anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord. Aceste decizii și acte ar trebui, prin urmare, să fie adăugate în anexele respective. De asemenea, sunt necesare trei note pentru definirea ulterioară a domeniului de aplicare al anumitor acte specifice enumerate în anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord. Aceste note ar trebui, așadar, adăugate în anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord.

               (6)Comitetul mixt ar trebui să adopte o decizie în temeiul articolului 164 alineatul (5) litera (d) din Acordul de retragere pentru a remedia aceste omisiuni și deficiențe.

               (7)Este, așadar, oportun să se stabilească poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii în cadrul Comitetului mixt,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii în cadrul Comitetului mixt instituit prin Acordul de retragere privind o decizie a Comitetului mixt de luat în conformitate cu articolul 164 alineatul (5) litera (d) din acord vizează modificarea Acordului de retragere după cum urmează:

               (1)La articolul 135, în titlu, cuvintele „bugetelor Uniunii pentru exercițiile 2019 și 2020” se înlocuiesc cu cuvintele „bugetului Uniunii pentru exercițiul 2020” și la alineatul (1), cuvintele „exercițiile 2019 și” se înlocuiesc cu cuvântul „exercițiul”.

               (2)La articolul 137, în titlu și la alineatul (1) primul paragraf, cuvintele „2019 și” se elimină.

               (3)Articolul 143 alineatul (1) se modifică după cum urmează:

               (a)la al doilea paragraf, „31 iulie 2019” se înlocuiește cu „31 iulie 2020”;

               (b)al treilea paragraf se înlocuiește cu următorul text:

               „În conturile consolidate ale Uniunii referitoare la exercițiul 2020, plățile efectuate, din provizioanele menționate la al doilea paragraf litera (b), între data intrării în vigoare a prezentului acord și data de 31 decembrie 2020 sunt prezentate pentru aceleași operațiuni financiare menționate la prezentul alineat, dar care sunt decise la data intrării în vigoare a prezentului acord sau după data respectivă.”

               (4)La articolul 144 alineatul (1) la al doilea paragraf, „31 iulie 2019” se înlocuiește cu „31 iulie 2020”.

               (5)La articolul 145, se adaugă următorul paragraf:

               „În ceea ce privește proiectele din cadrul Fondului de cercetare pentru cărbune și oțel instituit prin Protocolul nr. 37 la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în temeiul acordurilor de grant semnate până la încheierea perioadei de tranziție, dreptul aplicabil al Uniunii continuă să se aplice Regatului Unit și pe teritoriul acestuia după încheierea perioadei de tranziție și până la finalizarea proiectelor. Dreptul aplicabil al Uniunii include în special următoarele dispoziții, inclusiv orice modificări aduse acestora, indiferent de data adoptării, a intrării în vigoare sau de aplicare a modificării:

               (a)Deciziile 2003/76/CE
                  13
               , 2003/77/CE
                  14
                și 2008/376/CE
                  15
                ale Consiliului;

               (b)actele menționate la articolul 138 alineatul (2) literele (a) și (c)-(e).”

               (6)Articolul 150 se modifică după cum urmează:

               (a)alineatul (4) se modifică după cum urmează:

               (i)la a patra teză, „15 decembrie” se înlocuiește cu „15 octombrie” și „2019” se înlocuiește cu „2020”;

               (ii)la a cincea teză, „15 decembrie 2030” se înlocuiește cu „15 octombrie 2031”;

               (b)alineatul (8) se modifică după cum urmează:

               (i)la primul paragraf, „2019” se înlocuiește cu „2020”;

               (ii)la prima teză de la al doilea paragraf, „2020” se înlocuiește cu „2021”.

               (7)În anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord, se introduc următoarele note:

               (a)La „4. Aspecte referitoare la comerțul general”, după mențiunea privind „Regulamentul (UE) nr. 978/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 de aplicare a unui sistem generalizat de preferințe tarifare și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 732/2008 al Consiliului”:

               „Fără a aduce atingere faptului că preferințele tarifare pentru țările eligibile în temeiul sistemului generalizat de preferințe tarifare al Uniunii se aplică în Regatul Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord:

               –trimiterile la «stat membru» de la articolul 9 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) și de la capitolul VI [Dispoziții de salvgardare și supraveghere] din Regulamentul (UE) nr. 978/2012 nu se interpretează ca incluzând Regatul Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord;

               –trimiterile la «piața Uniunii» de la articolul 2 litera (k) și de la capitolul VI [Dispoziții de salvgardare și supraveghere] din Regulamentul (UE) nr. 978/2012 nu se interpretează ca incluzând piața Regatului Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord și

               –trimiterile la «producătorii din Uniune» și la «industria Uniunii» din Regulamentul (UE) nr. 978/2012 nu se interpretează ca incluzând producătorii și, respectiv, industria din Regatul Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord.”

               (b)La „5. Instrumente de apărare comercială”, sub titlul secțiunii:

               „Fără a aduce atingere faptului că măsurile Uniunii de apărare comercială se aplică în Regatul Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord, trimiterile la «state membre» sau la «Uniune» din Regulamentul (UE) 2016/1036, Regulamentul (UE) 2016/1037, Regulamentul (UE) 2015/478 și Regulamentul 2015/755 nu se interpretează ca incluzând Regatul Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord. De asemenea, importatorii care au plătit taxele antidumping sau taxele compensatorii ale Uniunii la importul de mărfuri vămuite în Irlanda de Nord pot solicita rambursarea acestor taxe doar în temeiul articolului 11 alineatul (8) din Regulamentul (UE) 2016/1036 sau, respectiv, al articolului 21 din Regulamentul (UE) 2016/1037.”

               (c)La „6. Reglementări privind salvgardări bilaterale”, sub titlul secțiunii:

               „Fără a aduce atingere faptului că măsurile Uniunii de salvgardare bilaterale se aplică în Regatul Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord, trimiterile la «state membre» sau la «Uniune» din regulamentele menționate mai jos nu se interpretează ca incluzând Regatul Unit în ceea ce privește Irlanda de Nord.”

               (8)În anexa 2 la Protocolul privind Irlanda/Irlanda de Nord, se adaugă următoarele acte:

               –la „6. Reglementări privind salvgardări bilaterale”: Regulamentul (UE) 2019/287 al Parlamentului European și al Consiliului de punere în aplicare a clauzelor de salvgardare bilaterale și a altor mecanisme care permit retragerea temporară a preferințelor aferente anumitor acorduri comerciale încheiate între Uniunea Europeană și țări terțe
                  16
               ;

               –la „23. Substanțe chimice și produse conexe”: Regulamentul (CE) nr. 111/2005 al Consiliului de stabilire a normelor de monitorizare a comerțului cu precursori de droguri între Uniune și țările terțe
                  17
               ;

               –la „25. Deșeuri”: Directiva (UE) 2019/904 privind reducerea impactului anumitor produse din plastic asupra mediului
                  18
               ;

               –la „29. Produse alimentare – aspecte generale”: Directiva 2011/91/UE a Parlamentului European și a Consiliului privind indicarea sau marcarea care permite identificarea lotului din care face parte un produs alimentar
                  19
               ;

               –la „42. Material de reproducere a plantelor”: Directiva 66/401/CEE a Consiliului din 14 iunie 1966 privind comercializarea semințelor de plante furajere
                  20
               ; Directiva 98/56/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind comercializarea materialelor de înmulțire pentru plantele ornamentale
                  21
                și Directiva 2008/72/CE a Consiliului din 15 iulie 2008 privind comercializarea materialului de înmulțire și plantare legumicol, altul decât semințele
                  22
               ;

               –la „47. Altele”: Regulamentul (UE) 2019/880 al Parlamentului European și al Consiliului privind introducerea și importul bunurilor culturale
                  23
               .

               (9)În partea I a anexei I la Acordul de retragere se adaugă următoarele acte:

               –la „Schimbul electronic de date (seria E)”: Decizia nr. E7 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială privind modalitățile practice de cooperare și de schimb de date până la implementarea completă în statele membre a schimbului electronic de informații privind securitatea socială (EESSI)
                  24
               ;

               –la „Prestații familiale (seria F)”: Decizia nr. F3
                  25
                a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială privind interpretarea articolului 68 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 referitor la metoda de calculare a suplimentului reprezentând diferența.

               Articolul 2

               Decizia Comitetului mixt se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)

                        JO L 155, 12.6.2019, p. 1.

                     (2)

                        JO L 334, 16.12.2011, p. 1.

                     (3)

                        JO 125, 11.7.1966, p. 2298-2308.

                     (4)

                        JO L 226, 13.8.1998, p. 16-23.

                     (5)

                        JO L 205, 1.8.2008, p. 28-39.

                     (6)

                        JO L 22, 26.1.2005, p. 1.

                     (7)

                        JO L 151, 7.6.2019, p. 1.

                     (8)

                        JO L 53, 22.2.2019, p. 1.

                     (9)

                        JO L 303, 31.10.2012, p. 1.

                     (10)

                        JO C 215, 26.6.2019, p. 2.

                     (11)

                        JO C 73, 6.3.2020, p. 5.

                     (12)

                        JO L 29, 31.1.2020, p. 1.

                     (13)

                        Decizia 2003/76/CE a Consiliului din 1 februarie 2003 de stabilire a măsurilor necesare pentru punerea în aplicare a Protocolului anexat la Tratatul de instituire a Comunității Europene, privind consecințele financiare ale expirării Tratatului de instituire a Comunității Europene a Cărbunelui și Oțelului (CECO) și Fondul de cercetare pentru cărbune și oțel (JO L 29, 5.2.2003, p. 22).

                     (14)

                        Decizia 2003/77/CE a Consiliului din 1 februarie 2003 de stabilire a orientărilor financiare multianuale pentru gestionarea activelor Comunității Europene a Cărbunelui și Oțelului (CECO) în lichidare și, după încheierea lichidării, a activelor Fondului de cercetare pentru cărbune și oțel (JO L 29, 5.2.2003, p. 25).

                     (15)

                        Decizia 2008/376/CE a Consiliului din 29 aprilie 2008 privind adoptarea programului de cercetare al Fondului de cercetare pentru cărbune și oțel și privind orientările tehnice multianuale pentru acest program (JO L 130, 20.5.2008, p. 7).

                     (16)

                        JO L 53, 22.2.2019, p. 1.

                     (17)

                        JO L 22, 26.1.2005, p. 1.

                     (18)

                        JO L 155, 12.6.2019, p. 1.

                     (19)

                        JO L 334, 16.12.2011, p. 1.

                     (20)

                        JO 125, 11.7.1966, p. 2298-2308.

                     (21)

                        JO L 226, 13.8.1998, p. 16-23.

                     (22)

                        JO L 205, 1.8.2008, p. 28-39.

                     (23)

                        JO L 151, 7.6.2019, p. 1.

                     (24)

                        JO C 73, 6.3.2020, p. 5.

                     (25)

                        JO C 215, 26.6.2019, p. 2.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 5.7.2021
            COM(2021) 354 final
            2021/0175(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii Europene în cadrul Comitetului mixt al SEE referitoare la o modificare a Protocolului 31 la Acordul privind SEE în ceea ce privește cooperarea în domenii specifice în afara celor patru libertăți (Linia bugetară 07 20 03 01 - Asigurări sociale)
            (Text cu relevanță pentru SEE)

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.Obiectul propunerii

               Prezenta propunere se referă la decizia de stabilire a poziției care urmează să fie luată în numele Uniunii în cadrul Comitetului mixt al SEE în legătură cu adoptarea preconizată a deciziei Comitetului mixt referitoare la modificarea Protocolului 31 la Acordul privind SEE în ceea ce privește cooperarea în domenii specifice în afara celor patru libertăți.

               2.Contextul propunerii

               2.1.Acordul privind SEE

               Acordul privind Spațiul Economic European („Acordul privind SEE”) garantează drepturi și obligații egale în cadrul pieței interne pentru cetățenii și operatorii economici din SEE. Acesta prevede includerea legislației UE din domeniul celor patru libertăți în toate cele 30 de state SEE, care cuprind statele membre ale UE, Norvegia, Islanda și Liechtenstein. În plus, Acordul privind SEE reglementează cooperarea și în alte domenii importante, cum ar fi cercetarea și dezvoltarea, educația, politica socială, mediul, protecția consumatorilor, turismul și cultura, denumite colectiv „politici de sprijin și orizontale”. Acordul a intrat în vigoare la 1 ianuarie 1994. Uniunea Europeană împreună cu statele sale membre este parte la acord.

               2.2.Comitetul mixt al SEE

               Comitetul mixt al SEE este responsabil de gestionarea Acordului privind SEE. Comitetul mixt este un forum pentru schimbul de opinii cu privire la funcționarea Acordului privind SEE. Deciziile Comitetului mixt sunt luate prin consens. În conformitate cu Tratatul de la Lisabona, responsabilitatea care îi revine UE în ceea ce privește coordonarea aspectelor legate de SEE este încredințată Serviciului European de Acțiune Externă.

               2.3.Actul avut în vedere al Comitetului mixt al SEE

               Comitetul mixt al SEE urmează să adopte Decizia Comitetului mixt al SEE („actul avut în vedere”) referitoare la modificarea Protocolului 31 la Acordul privind SEE în ceea ce privește cooperarea în domenii specifice în afara celor patru libertăți.

               Scopul actului avut în vedere este de a asigura continuarea cooperării dintre părțile contractante la Acordul privind SEE în ceea ce privește acțiunile Uniunii finanțate din bugetul general al Uniunii legate de libera circulație a lucrătorilor, coordonarea sistemelor de asigurări sociale și măsurile în favoarea lucrătorilor migranți, inclusiv a lucrătorilor migranți din țări terțe (linia bugetară 07 20 03 01), înscrise în bugetul general al Uniunii Europene pentru exercițiul financiar 2021.

               Actul avut în vedere va avea caracter obligatoriu pentru părți, în conformitate cu articolele 103 și 104 din Acordul privind SEE.

               3.Poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii Europene

               Serviciile Comisiei prezintă proiectul de decizie a Comitetului mixt al SEE în vederea adoptării de către Consiliu ca poziție a Uniunii. Comisia speră să poată prezenta acest document, în cel mai scurt timp, în cadrul Comitetului mixt al SEE.

               Conținutul și natura proiectului de decizie a Comitetului mixt al SEE atașat depășesc ceea ce poate fi considerat a reprezenta simple adaptări tehnice în sensul Regulamentului (CE) nr. 2894/94 al Consiliului. Prin urmare, poziția Uniunii este stabilită de Consiliu.

               În conformitate cu politica bugetară a UE, participarea la o acțiune a Uniunii poate avea loc numai după achitarea contribuției financiare corespunzătoare. Cu toate acestea, plata poate fi efectuată după adoptarea prezentului proiect de decizie a Consiliului și după transmiterea către statele AELS care fac parte din SEE a cererii de fonduri din partea UE, lansată de Comisia Europeană.

               Prin urmare, pentru a acoperi perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2021 și primirea acestei plăți, proiectul de decizie a Comitetului mixt se aplică și retroactiv, începând cu 1 ianuarie 2021. Retroactivitatea nu aduce atingere drepturilor și obligațiilor persoanelor vizate și respectă principiul încrederii legitime.

               4.Temei juridic

               4.1.Temeiul juridic procedural

               4.1.1.Principii

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede posibilitatea adoptării unor decizii de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului.”

               Noțiunea de „acte cu efecte juridice” include actele care au efecte juridice în temeiul normelor de drept internațional aplicabile organismului în cauză. Sunt, de asemenea, incluse instrumentele care nu au un caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, dar care „au vocația de a influența în mod decisiv conținutul reglementării adoptate de legiuitorul Uniunii”
                  1
               .

               4.1.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Comitetul mixt al SEE este un organism instituit printr-un acord, și anume Acordul privind SEE. Actul pe care Comitetul mixt al SEE este invitat să îl adopte este un act cu efecte juridice. Actul avut în vedere va avea caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, în conformitate cu articolele 103 și 104 din Acordul privind SEE.

               Actul avut în vedere nu completează și nu modifică cadrul instituțional al acordului. Prin urmare, temeiul juridic procedural al deciziei propuse este articolul 218 alineatul (9) din TFUE coroborat cu articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2894/94 al Consiliului privind normele de punere în aplicare a Acordului privind Spațiul Economic European.

               4.2.Temeiul juridic material

               4.2.1.Principii

               Temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE depinde în primul rând de obiectivul și de conținutul actului avut în vedere cu privire la care se adoptă o poziție în numele Uniunii. În cazul în care actul avut în vedere urmărește două obiective sau include două elemente, iar unul dintre aceste obiective sau elemente poate fi identificat ca fiind obiectivul sau elementul principal, iar celălalt obiectiv sau element are mai degrabă un caracter accesoriu, decizia adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE trebuie să se întemeieze pe un singur temei juridic material, respectiv cel impus de obiectivul sau de elementul principal sau predominant.

               În ceea ce privește un act avut în vedere care urmărește simultan mai multe obiective sau care include mai multe elemente care sunt legate între ele în mod inextricabil, fără ca vreunul să fie accesoriu în raport cu un altul, temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE va trebui să includă, în mod excepțional, diferitele temeiuri juridice relevante.

               4.2.2.Aplicarea la cazul în discuție

               Actul avut în vedere urmărește obiective și are componente în domeniul liberei circulații a lucrătorilor și al coordonării sistemelor de asigurări sociale. Prin urmare, temeiul juridic material este reprezentat de articolele 46 și 48 din TFUE.

               4.3.Concluzie

               Temeiul juridic al deciziei propuse ar trebui să fie reprezentat de articolele 46 și 48 din TFUE coroborate cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE și cu articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2894/94 al Consiliului privind normele de punere în aplicare a Acordului privind Spațiul Economic European.

               5.Implicațiile bugetare

                  Statele AELS care fac parte din SEE contribuie financiar la linia bugetară 07 20 03 01: „Libera circulație a lucrătorilor, coordonarea sistemelor de asigurări sociale și măsuri în favoarea lucrătorilor migranți, inclusiv a lucrătorilor migranți din țări terțe”. Suma exactă se stabilește după adoptarea prezentei decizii a Consiliului, pe baza modalităților prevăzute în Protocolul 32 la Acordul privind SEE.

               6.Publicarea actului avut în vedere

               Întrucât actul Comitetului mixt al SEE va modifica Protocolul 31 la Acordul privind SEE în ceea ce privește cooperarea în domenii specifice în afara celor patru libertăți, este oportună publicarea acestuia, după adoptare, în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               2021/0175 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii Europene în cadrul Comitetului mixt al SEE referitoare la o modificare a Protocolului 31 la Acordul privind SEE în ceea ce privește cooperarea în domenii specifice în afara celor patru libertăți

                  (Linia bugetară 07 20 03 01 - Asigurări sociale)

               (Text cu relevanță pentru SEE)

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolele 46 și 48, coroborate cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere Regulamentul (CE) nr. 2894/94 al Consiliului din 28 noiembrie 1994 privind normele de punere în aplicare a Acordului privind Spațiul Economic European
                  2
               , în special articolul 1 alineatul (3),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Acordul privind Spațiul Economic European
                  3
                („Acordul privind SEE”) a intrat în vigoare la 1 ianuarie 1994.

               (2)În temeiul articolului 98 din Acordul privind SEE, Comitetul mixt al SEE poate decide să modifice, printre altele, Protocolul 31 la Acordul privind SEE.

               (3)Protocolul 31 la Acordul privind SEE conține dispoziții referitoare la cooperarea în domenii specifice în afara celor patru libertăți.

               (4)Este oportun să se continue cooperarea dintre părțile contractante la Acordul privind SEE pentru a include cooperarea în ceea ce privește libera circulație a lucrătorilor, coordonarea sistemelor de asigurări sociale și măsuri în favoarea lucrătorilor migranți, inclusiv a lucrătorilor migranți din țări terțe.

               (5)Prin urmare, Protocolul 31 la Acordul privind SEE ar trebui modificat pentru ca această cooperare extinsă să poată continua începând cu data de 1 ianuarie 2021.

               (6)Poziția Uniunii în cadrul Comitetului mixt al SEE ar trebui să se bazeze pe proiectul de decizie atașat,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie luată, în numele Uniunii, în cadrul Comitetului mixt al SEE, referitoare la modificarea propusă a Protocolului 31 la Acordul privind SEE în ceea ce privește cooperarea în domenii specifice în afara celor patru libertăți se bazează pe proiectul de decizie a Comitetului mixt al SEE atașat la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014, Germania/Consiliul, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punctele 61–64.

                     (2)

                        JO L 305, 30.11.1994, p. 6.

                     (3)

                        JO L 1, 3.1.1994, p. 3.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 5.7.2021
            COM(2021) 354 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie luată în numele Uniunii Europene în cadrul Comitetului mixt al SEE referitoare la o modificare a Protocolului 31 la Acordul privind SEE în ceea ce privește cooperarea în domenii specifice în afara celor patru libertăți  (Linia bugetară 07 20 03 01 - Asigurări sociale)

               ANEXĂ

               DECIZIA NR. [...]

               A COMITETULUI MIXT AL SEE

               din [...]

               de modificare a Protocolului 31 la Acordul privind SEE
                  în ceea ce privește cooperarea în domenii specifice în afara celor patru libertăți

               COMITETUL MIXT AL SEE,

               având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European („Acordul privind SEE”), în special articolele 86 și 98,

               întrucât:

               (1)Este oportun să se continue cooperarea dintre părțile contractante la Acordul privind SEE în cadrul acțiunilor Uniunii finanțate din bugetul general al Uniunii privind libera circulație a lucrătorilor, coordonarea sistemelor de asigurări sociale și măsurile în favoarea lucrătorilor migranți, inclusiv a lucrătorilor migranți din țări terțe.

               (2)Este oportun ca această cooperare să continue după data de 31 decembrie 2020, indiferent de momentul adoptării prezentei decizii sau dacă îndeplinirea eventualelor cerințe constituționale este notificată după data de 10 iulie 2021.

               (3)Entitățile stabilite în statele AELS ar trebui să aibă dreptul de a participa la activitățile care încep înainte de intrarea în vigoare a prezentei decizii. Costurile suportate pentru aceste activități, a căror punere în aplicare începe după data de 1 ianuarie 2021, pot fi considerate eligibile în aceleași condiții ca și cele aplicabile costurilor suportate de entitățile stabilite în statele membre ale UE, cu condiția ca prezenta decizie să intre în vigoare înainte de încheierea acțiunii în cauză.

               (4)Prin urmare, Protocolul 31 la Acordul privind SEE ar trebui modificat, astfel încât cooperarea extinsă să poată fi realizată începând cu 1 ianuarie 2021,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Articolul 5 din Protocolul 31 la Acordul privind SEE se modifică după cum urmează:

               1.după alineatul (13) se introduce următorul alineat:

               „(14)Începând cu 1 ianuarie 2021, statele AELS participă la acțiunile finanțate din următoarea linie bugetară, înscrisă în bugetul general al Uniunii Europene pentru exercițiul financiar 2021:

               -linia bugetară 07 20 03 01: «Libera circulație a lucrătorilor, coordonarea sistemelor de asigurări sociale și măsuri în favoarea lucrătorilor migranți, inclusiv a lucrătorilor migranți din țări terțe».

               Costurile suportate cu activitățile a căror punere în aplicare începe după 1 ianuarie 2021 pot fi considerate eligibile de la începutul acțiunii, conform acordului de grant sau deciziei de grаnt în cauză, cu condiția ca Decizia nr. XX/2021 a Comitetului mixt al SEE din […] [prezenta decizie] să intre în vigoare înainte de încheierea acțiunii.”;

               2.la alineatul (5), cuvintele „și la acțiunile finanțate din liniile bugetare pentru exercițiile financiare 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 și 2020 menționate la alineatul (13) începând cu 1 ianuarie 2014” se înlocuiesc prin cuvintele „, la acțiunile finanțate din liniile bugetare pentru exercițiile financiare 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 și 2021 menționate la alineatul (13) începând cu 1 ianuarie 2014 și la acțiunile finanțate din linia bugetară pentru exercițiul financiar 2021 menționată la alineatul (14) începând cu 1 ianuarie 2021”;

               3.la alineatele (6) și (7), cuvintele „alineatele (8), (12) și (13)” se înlocuiesc prin cuvintele „alineatele (8), (12), (13) și (14)”.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare în ziua următoare datei la care s-a efectuat ultima notificare prevăzută la articolul 103 alineatul (1) din Acordul privind SEE
                  1*.

               Aceasta se aplică de la 1 ianuarie 2021.

               Articolul 3

               Prezenta decizie se publică în secțiunea SEE și în suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.

               Adoptată la Bruxelles, […].

                  Pentru Comitetul mixt al SEE,

                  Președintele,

                  […]

                                                                                Secretarii

                               Comitetului mixt al SEE

                     […]

                     (1)
                  *
                        [Nu au fost semnalate obligații constituționale.] [Au fost semnalate obligații constituționale.]


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 6.7.2021
            COM(2021) 368 final
            2021/0182(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            de autorizare a statelor membre ale Uniunii Europene să accepte, în interesul Uniunii Europene, aderarea Pakistanului la Convenția de la Haga din 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXT

               •Motivele și obiectivele propunerii

                  Obiectivul Convenției de la Haga din 25 octombrie 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii (denumită în continuare „Convenția de la Haga din 1980”), ratificată până în prezent de 101 țări, inclusiv de toate statele membre ale UE, este de a restabili statu-quo-ul prin înapoierea imediată a copiilor deplasați sau reținuți ilicit, prin intermediul unui sistem de cooperare între autoritățile centrale desemnate de părțile contractante.

                  Întrucât prevenirea răpirii copiilor este o parte esențială a politicii UE de promovare a drepturilor copilului, Uniunea Europeană întreprinde acțiuni la nivel internațional în vederea îmbunătățirii aplicării Convenției de la Haga din 1980 și încurajează țările terțe să adere la convenție.

                  La 22 decembrie 2016, Pakistanul și-a depus instrumentul de aderare la Convenția de la Haga din 1980. Convenția a intrat în vigoare în Pakistan la 1 martie 2017.

                  Conform articolului 38 alineatul (4) din Convenția de la Haga din 1980, aceasta se aplică între statul care aderă și statele contractante care vor fi declarat că acceptă această aderare.

                  Existența competenței exclusive a UE în ceea ce privește acceptarea aderării unui stat terț la Convenția de la Haga din 1980 a fost confirmată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, care a fost consultată la inițiativa Comisiei.

                  La 14 octombrie 2014, Curtea de Justiție a Uniunii Europene a emis Avizul 1/13 care a statuat că acceptarea aderării unui stat terț la Convenția de la Haga din 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii ține de competența exclusivă a Uniunii Europene.

                  Curtea a insistat asupra nevoii de uniformitate la nivelul UE în acest domeniu, în vederea evitării unei geometrii variabile între statele membre.

                  Întrucât problema răpirii internaționale de copii intră în sfera competenței externe exclusive a Uniunii Europene, decizia privind acceptarea aderării Pakistanului trebuie luată la nivelul UE printr-o decizie a Consiliului. Prin urmare, statele membre ale Uniunii Europene ar trebui să depună declarația de acceptare a aderării Pakistanului în interesul Uniunii Europene.

                  În urma acceptării de către statele membre ale Uniunii Europene, Convenția de la Haga din 1980 ar deveni aplicabilă între Pakistan și statele membre ale UE, cu excepția Danemarcei.

               •Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică vizat

                  În ceea ce privește răpirea copiilor de către unul dintre părinți, Convenția de la Haga din 1980 este contrapartea internațională a Regulamentului nr. 2201/2003 al Consiliului (cunoscut sub denumirea de „Regulamentul Bruxelles IIa”), care reprezintă piatra de temelie a cooperării judiciare în cadrul UE în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești.

                  Unul dintre obiectivele principale ale regulamentului este acela de a descuraja răpirile de copii între statele membre prin stabilirea de proceduri pentru a asigura înapoierea imediată a copilului în statul membru în care acesta are reședința obișnuită. În acest scop, Regulamentul Bruxelles IIa include, la articolul 11, procedura prevăzută în Convenția de la Haga din 1980 și o completează prin clarificarea unor aspecte ale acesteia, în special ascultarea copilului, perioada de timp necesară pentru a pronunța o hotărâre după depunerea unei cereri de înapoiere și motivele de refuz al înapoierii copilului. Regulamentul introduce, de asemenea, dispoziții care reglementează situațiile în care în state membre diferite se pronunță hotărâri contradictorii, de înapoiere și de refuz al înapoierii.

                  La nivel internațional, Uniunea Europeană sprijină aderarea statelor terțe la Convenția de la Haga din 1980 pentru ca statele sale membre să se bazeze pe un cadru juridic comun atunci când tratează cazurile de răpiri internaționale de copii.

                  S-au adoptat deja, între iunie 2015 și februarie 2019, 18 decizii ale Consiliului de acceptare a aderării la Convenția de la Haga din 1980 privind răpirea internațională de copii a 26 de țări terțe (Maroc, Singapore, Federația Rusă, Albania, Andorra, Seychelles, Armenia, Republica Coreea, Kazahstan, Peru, Georgia, Africa de Sud, Chile, Islanda, Bahamas, Panama, Uruguay, Columbia, El Salvador, San Marino, Republica Dominicană, Belarus, Uzbekistan, Honduras, Ecuador și Ucraina)
                     1
                  .

               •Coerența cu alte politici ale Uniunii

                  Prezenta propunere este legată în mod evident de obiectivul general consacrat la articolul 3 din Tratatul privind Uniunea Europeană de a proteja drepturile copilului. Sistemul prevăzut de Convenția de la Haga din 1980 vizează protejarea copilului de efectele dăunătoare ale unei răpiri parentale și asigurarea faptului că respectivul copil poate menține contactul cu ambii părinți, de exemplu prin garantarea exercitării efective a drepturilor de vizitare.

                  Trebuie menționată și legătura cu promovarea utilizării medierii în soluționarea litigiilor familiale transfrontaliere. Directiva privind anumite aspecte ale medierii în materie civilă și comercială
                     2
                   se aplică și dreptului familiei în spațiul judiciar european comun. Convenția de la Haga din 1980 încurajează, de asemenea, soluționarea pe cale amiabilă a litigiilor familiale. Unul dintre ghidurile de bune practici elaborate în temeiul Convenției de la Haga din 1980, care este publicat de Conferința de la Haga de Drept Internațional Privat, este consacrat utilizării medierii pentru soluționarea litigiilor familiale internaționale legate de copii care intră în domeniul de aplicare al convenției. La inițiativa Comisiei Europene, acest ghid a fost tradus în toate limbile UE, în afara englezei și a francezei, precum și în arabă, pentru a sprijini dialogul cu statele care nu au ratificat sau nu au aderat încă la această convenție și pentru a contribui la găsirea unor modalități concrete de soluționare a problemelor legate de răpirea internațională de copii
                     3
                  .

               2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

               •Temeiul juridic

                  La articolul 38 din Convenția de la Haga din 1980 se prevede că „[a]derarea [statelor care aderă] nu va avea efect decât în raporturile dintre statul care aderă și statele contractante care vor fi declarat că acceptă această aderare.” Având în vedere faptul că decizia privește acceptarea expresă, de către statele membre în interesul Uniunii, a aderării unui stat aderent la Convenția de la Haga din 1980, temeiul juridic aplicabil este articolul 218 alineatul (6) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Temeiul juridic material este articolul 81 alineatul (3) din TFUE și, prin urmare, Consiliul hotărăște în unanimitate, după consultarea Parlamentului European.

                  Irlanda are obligații în temeiul Regulamentului (CE) nr. 2201/2003 și, prin urmare, participă la adoptarea și la aplicarea prezentei decizii.

                  În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

               •Proporționalitatea

                  Prezenta propunere este elaborată după modelul deciziilor Consiliului adoptate deja pe aceeași temă și nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivului de a întreprinde acțiuni coerente la nivelul UE în ceea ce privește răpirea internațională de copii, prin asigurarea faptului că statele membre ale Uniunii Europene acceptă aderarea Pakistanului la Convenția de la Haga din 1980 într-un anumit interval de timp.

               3.REZULTATE ALE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR PĂRȚILOR INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

               •Consultări cu părțile interesate

                  Fiind consultate de către Comisie cu privire la disponibilitatea lor de a accepta aderarea Pakistanului la Convenția de la Haga din 1980, marea majoritate a statelor membre ale Uniunii Europene au dat un răspuns pozitiv.

                  Din discuțiile purtate în cadrul reuniunii experților din 2 iulie 2019 a reieșit că, cu o excepție, nu există obiecții din partea statelor membre cu privire la acceptarea aderării Pakistanului la Convenția de la Haga din 1980.

                  Comisia speră că, în urma discuțiilor ulterioare la nivel tehnic din cadrul Grupului de lucru pentru chestiuni de drept civil al Consiliului, se va ajunge la unanimitatea necesară pentru adoptarea deciziei Consiliului.

               •Opinii ale experților

                  În pregătirea reuniunii experților din 2 iulie 2019 și a acțiunilor ulterioare acesteia, Comisia a colaborat strâns cu Conferința de la Haga de Drept Internațional Privat și cu Delegația UE în Pakistan.

               •Evaluarea impactului

                  Pentru cele 18 decizii ale Consiliului, adoptate deja între 2015 și 2019, referitoare la acceptarea aderării mai multor state terțe la Convenția de la Haga din 1980 nu s-a efectuat nicio evaluare a impactului, având în vedere natura acestui act legislativ. Cu toate acestea, în cadrul reuniunii experților din 2 iulie 2019, la care au fost reprezentate toate statele membre ale UE, s-a examinat nivelul de punere în aplicare a convenției de către Pakistan. Ca urmare a reuniunii, Comisia a urmărit îndeaproape evoluțiile ulterioare din Pakistan.

                   Pakistanul a desemnat drept autoritate centrală Biroul Avocatului General din cadrul Ministerului pentru Drept, Justiție și Drepturile Omului. În plus, a înființat autorități provinciale în Punjab, Sindh, Khyber Pakhtunkhwa, Balochistan, Azad Jammu și Kashmir și Gilgit-Baltistan, precum și agenții guvernamentale corespunzătoare care să sprijine aceste autorități. Autoritatea centrală a transmis acestor entități subfederale „procedurile operaționale standard”, pentru a fi utilizate ca orientări în tratarea cazurilor, cu un accent puternic pe mediere.

                  Legislația națională a fost modificată pentru a menționa și Convenția de la Haga din 1980 printre competențele instanțelor pentru familie. Din 2017 până în prezent, au fost întreprinse mai multe acțiuni de formare în vederea instruirii magistraților cu privire la natura procedurală a Convenției de la Haga din 1980, care nu privește fondul cauzei (litigiul privind încredințarea). S-a afirmat în mod clar că instanțele islamice nu au nicio competență în ceea ce privește convenția.

                  Înainte de a accepta aderarea Pakistanului, guvernul SUA a trimis în Pakistan două delegații la nivel înalt formate din avocați, funcționari din cadrul Departamentului de Stat și experți în domeniul Convenției de la Haga, pentru a evalua respectarea convenției la nivel administrativ și judiciar. Ambasada SUA la Islamabad a organizat, de asemenea, numeroase seminare și ateliere în întreaga țară pentru avocați, judecători, funcționari publici și alte părți interesate.

                  Aderarea Pakistanului la Convenția de la Haga din 1980 a fost acceptată de 12 părți contractante, inclusiv de SUA.

               4.IMPLICAȚII BUGETARE

                  Decizia propusă nu are implicații bugetare.

               5.ALTE ELEMENTE

               •Planuri de implementare și măsuri de monitorizare, evaluare și raportare

                  Având în vedere faptul că propunerea se referă numai la autorizarea statelor membre ale Uniunii Europene de a accepta aderarea Pakistanului la Convenția de la Haga din 1980, monitorizarea punerii în aplicare a acesteia este limitată la respectarea de către statele membre a textului declarației și a termenului pentru depunerea acesteia, precum și la notificarea Comisiei cu privire la depunere, astfel cum s-a stabilit în decizia Consiliului.

               2021/0182 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               de autorizare a statelor membre ale Uniunii Europene să accepte, în interesul Uniunii Europene, aderarea Pakistanului la Convenția de la Haga din 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 81 alineatul (3), coroborat cu articolul 218 alineatul (6),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere avizul Parlamentului European
                  4
               ,

               întrucât:

               (1)Printre obiectivele pe care și le-a stabilit Uniunea Europeană se numără promovarea protecției drepturilor copilului, după cum se afirmă la articolul 3 din Tratatul privind Uniunea Europeană. Măsurile de protecție a copiilor împotriva deplasării sau a reținerii ilicite reprezintă o parte esențială a acestei politici.

               (2)Consiliul a adoptat Regulamentul (CE) nr. 2201/2003
                  5
                (denumit în continuare „Regulamentul Bruxelles IIa”), care urmărește protejarea copiilor împotriva efectelor dăunătoare ale unei deplasări sau rețineri ilicite și stabilirea de proceduri în vederea asigurării înapoierii imediate a copiilor în statul în care aceștia au reședința obișnuită, precum și în vederea garantării protecției drepturilor de vizitare și a drepturilor privind încredințarea.

               (3)Regulamentul Bruxelles IIa completează și consolidează Convenția de la Haga din 25 octombrie 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii (denumită în continuare „Convenția de la Haga din 1980”), care stabilește, la nivel internațional, un sistem de obligații și de cooperare între statele contractante și între autoritățile centrale și urmărește să asigure înapoierea imediată a copiilor deplasați sau reținuți ilicit.

               (4)Toate statele membre ale Uniunii sunt parte la Convenția de la Haga din 1980.

               (5)Uniunea încurajează statele terțe să adere la Convenția de la Haga din 1980 și sprijină punerea în aplicare corectă a Convenției de la Haga din 1980, prin participarea alături de statele membre, printre altele, la comisiile speciale organizate periodic de Conferința de la Haga de Drept Internațional Privat.

               (6)Un cadru juridic comun aplicabil între statele membre ale Uniunii și statele terțe ar putea fi cea mai bună soluție pentru cazurile delicate de răpire internațională de copii.

               (7)Convenția de la Haga din 1980 prevede că aceasta se aplică în raporturile dintre statul care aderă și statele contractante care vor fi declarat că acceptă aderarea.

               (8)Convenția de la Haga din 1980 nu permite organizațiilor de integrare economică regională, precum Uniunea, să devină parte la aceasta. Prin urmare, Uniunea nu poate să adere la convenția menționată și nici să depună o declarație de acceptare a unui stat care aderă.

               (9)Conform Avizului 1/13 al Curții de Justiție a Uniunii Europene, declarațiile de acceptare făcute în conformitate cu Convenția de la Haga din 1980 țin de competența externă exclusivă a Uniunii.

               (10)La 22 decembrie 2016, Pakistanul și-a depus instrumentul de aderare la Convenția de la Haga din 1980. Convenția a intrat în vigoare în Pakistan la 1 martie 2017.

               (11)O evaluare a situației din Pakistan a condus la concluzia că statele membre ale Uniunii Europene sunt în măsură să accepte, în interesul Uniunii, aderarea Pakistanului în conformitate cu dispozițiile Convenției de la Haga din 1980.

               (12)Prin urmare, statele membre ale Uniunii Europene ar trebui să fie autorizate să își depună declarațiile de acceptare a aderării Pakistanului, în interesul Uniunii, în conformitate cu dispozițiile prezentei decizii.

               (13)Irlanda are obligații în temeiul Regulamentului Bruxelles IIa și, prin urmare, participă la adoptarea și la aplicarea prezentei decizii.

               (14)În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Statele membre ale Uniunii Europene sunt autorizate, prin prezenta decizie, să accepte aderarea Pakistanului la Convenția de la Haga din 25 octombrie 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii („Convenția de la Haga din 1980”), în interesul Uniunii.

               Statele membre ale Uniunii Europene depun cel târziu până la … [douăsprezece luni de la data adoptării prezentei decizii] o declarație de acceptare a aderării Pakistanului la Convenția de la Haga din 1980, în interesul Uniunii, formulată după cum urmează:

               „[Denumirea completă a STATULUI MEMBRU] declară că acceptă aderarea Pakistanului la Convenția de la Haga din 25 octombrie 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii, în conformitate cu Decizia (UE) 2021/… a Consiliului.”

               Statele membre ale Uniunii Europene informează Consiliul și Comisia cu privire la depunerea declarațiilor lor de acceptare a aderării Pakistanului și îi notifică Comisiei textul respectivei declarații în termen de două luni de la depunerea acesteia.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               Articolul 3

               Prezenta decizie se adresează statelor membre.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)

                        S-au adoptat deja 18 decizii ale Consiliului prin care statele membre sunt autorizate să accepte aderarea la Convenția de la Haga din 1980 a următoarelor țări: Andorra (Decizia 2015/1023 a Consiliului, adoptată la 15 iunie 2015), Seychelles (Decizia 2015/2354 a Consiliului, adoptată la 10 decembrie 2015), Rusia (Decizia 2015/2355 a Consiliului, adoptată la 10 decembrie 2015), Albania (Decizia 2015/2356 a Consiliului, adoptată la 10 decembrie 2015), Singapore (Decizia 2015/1024 a Consiliului, adoptată la 15 iunie 2015), Maroc (Decizia 2015/2357 a Consiliului, adoptată la 10 decembrie 2015), Armenia (Decizia 2015/2358 a Consiliului, adoptată la 10 decembrie 2015), Republica Coreea (Decizia 2016/2313 a Consiliului, adoptată la 8 decembrie 2016), Kazahstan (Decizia 2016/2311 a Consiliului, adoptată la 8 decembrie 2016), Peru (Decizia 2016/2312 a Consiliului, adoptată la 8 decembrie 2016), Georgia și Africa de Sud [Decizia (UE) 2017/2462 a Consiliului din 18 decembrie 2017], Chile, Islanda și Bahamas [Decizia (UE) 2017/2424 a Consiliului din 18 decembrie 2017], Panama, Uruguay, Columbia și El Salvador [Decizia (UE) 2017/2464 a Consiliului din 18 decembrie 2017], San Marino [Decizia (UE) 2017/2463 a Consiliului din 18 decembrie 2017], Republica Dominicană [Decizia (UE) 2019/305 a Consiliului din 18 februarie 2019], Ecuador și Ucraina [Decizia (UE) 2019/306 a Consiliului din 18 februarie 2019], Honduras [Decizia (UE) 2019/307 a Consiliului din 18 februarie 2019], Belarus și Uzbekistan [Decizia (UE) 2019/308 a Consiliului din 18 februarie 2019].

                     (2)

                        Directiva 2008/52/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind anumite aspecte ale medierii în materie civilă și comercială (JO L 136, 24.5.2008, p. 3).

                     (3)

                  https://assets.hcch.net/upload/mediation_ro.pdf

                     (4)

                        JO C , , p. .

                     (5)

                        Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (JO L 338, 23.12.2003, p. 1).