               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 18.2.2016
            COM(2016) 69 final
            2016/0041(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind încheierea, în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale acesteia, a Protocolului la Acordul de parteneriat și cooperare între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Turkmenistan, pe de altă parte, pentru a lua în considerare aderarea Republicii Bulgaria, a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Croația, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Ungariei, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a României, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace la Uniunea Europeană

               EXPUNERE DE MOTIVE

               Propunerea atașată constituie instrumentul juridic pentru încheierea unui Protocol la Acordul de parteneriat și cooperare între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Turkmenistan, pe de altă parte, pentru a lua în considerare aderarea Republicii Bulgare, a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Croația, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Ungariei, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a României, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace la Uniunea Europeană (denumit în continuare „protocolul”).

               În conformitate cu actele de aderare ale acestora din 2003, 2005 și, respectiv, 2011, Republica Estonia, Republica Cipru, Republica Letonia, Republica Lituania, Ungaria, Republica Malta, Republica Polonă, Republica Slovenia și Republica Slovacă, Republica Bulgaria și România, Republica Croația aderă la acordurile internaționale semnate sau încheiate de Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia prin intermediul unui protocol la acordurile respective.

               Acordul de parteneriat și cooperare între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Turkmenistan, pe de altă parte, denumit în continuare „acordul”, a fost semnat la Bruxelles la 25 mai 1998 (acordul se află în curs de ratificare și nu a intrat încă în vigoare).

               Protocolul a fost semnat la [...] la data de [...], în urma Deciziei Consiliului din [...] privind semnarea, în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale acesteia, a Protocolului la Acordul de parteneriat și cooperare între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Turkmenistan, pe de altă parte, pentru a lua în considerare aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană.

               Protocolul propus include Republica Bulgaria, Republica Cehă, Republica Estonia, Republica Croația, Republica Cipru, Republica Letonia, Republica Lituania, Ungaria, Republica Malta, Republica Polonă, România, Republica Slovenia și Republica Slovacă în calitate de părți contractante la acord și prevede angajamentul UE de a furniza versiunea autentică a acordului în limbile bulgară, cehă, croată, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă și suedeză.

               Comisia solicită Consiliului să încheie protocolul în numele Uniunii Europene și al statelor sale membre.

               Se va solicita aprobarea Parlamentului European cu privire la protocol.

               2016/0041 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind încheierea, în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale acesteia, a Protocolului la Acordul de parteneriat și cooperare între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Turkmenistan, pe de altă parte, pentru a lua în considerare aderarea Republicii Bulgaria, a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Croația, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Ungariei, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a României, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace la Uniunea Europeană

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolele 207 și 209, coroborate cu articolul 218 alineatul (6) litera (a),

               având în vedere Actul din 2003 privind aderarea Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace, în special articolul 6 alineatul (2),

               având în vedere Actul din 2005 privind aderarea Republicii Bulgaria și a României, în special articolul 6 alineatul (2),

               având în vedere Actul din 2011 privind aderarea Republicii Croația, în special articolul 6 alineatul (2),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere aprobarea Parlamentului European,

               întrucât:

               (1)În conformitate cu articolul 6 alineatul (2) din actele din 2003, 2005 și 2011 privind aderarea Republicii Bulgaria, a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Croația, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungaria, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a României, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace, aderarea Republicii Bulgaria, a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Croația, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Ungariei, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a României, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace la Acordul de parteneriat și cooperare între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Turkmenistan, pe de altă parte („acordul”) trebuie convenită prin intermediul unui protocol la acord. În conformitate cu articolul 6 alineatul (2) din actele de aderare, în cazul unei astfel de aderări se aplică o procedură simplificată, prin care Consiliul, hotărând în unanimitate în numele statelor membre, încheie un protocol cu țările terțe în cauză.

               (2)La 8 decembrie 2003, Consiliul a autorizat Comisia, în numele Comunității și al statelor sale membre, să negocieze cu Turkmenistan un Protocol la Acordul de parteneriat și cooperare între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Turkmenistan, pe de altă parte, pentru a lua în considerare aderarea Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Ungariei, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace la Uniunea Europeană.

               (3)La 23 octombrie 2006, Consiliul a autorizat Comisia, în numele Comunității și al statelor membre ale acesteia, să negocieze cu Turkmenistan un Protocol la Acordul de parteneriat și cooperare între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Turkmenistan, pe de altă parte, pentru a lua în considerare aderarea Republicii Bulgaria și a României la Uniunea Europeană.

               (4)La 14 septembrie 2012, Consiliul a autorizat Comisia să deschidă negocieri cu țările terțe în cauză
                  1
                pentru adaptarea acordurilor semnate sau încheiate de Uniunea Europeană sau de Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia, având în vedere aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană.

               (5)Negocierile s-au încheiat cu succes, iar Protocolul la Acordul de parteneriat și cooperare între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Turkmenistan, pe de altă parte, pentru a lua în considerare aderarea Republicii Bulgaria, a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Croația, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Ungariei, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a României, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace la Uniunea Europeană a fost semnat în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale acesteia la [...] la data de [...].

               (6)Protocolul ar trebui aprobat,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               1.
                     Protocolul la Acordul de parteneriat și cooperare între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Turkmenistan, pe de altă parte, pentru a lua în considerare aderarea Republicii Bulgaria, a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Croația, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Ungariei, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a României, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace la Uniunea Europeană se aprobă în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale acesteia.

               2.
                     Textul protocolului este atașat la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Președintele Consiliului desemnează persoana împuternicită să transmită, în numele Uniunii Europene și al statelor sale membre, notificarea prevăzută la articolul 4 alineatul (1) din protocol.

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)
                  Decizia Consiliului de autorizare a deschiderii de negocieri pentru adaptarea acordurilor semnate sau încheiate de Uniunea Europeană sau de Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia cu una sau mai multe țări terțe sau cu organizații internaționale, având în vedere aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană (documentul nr. 13351/12 al Consiliului, acces LIMITAT).

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 18.2.2016
            COM(2016) 69 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de Decizie a Consiliului
            privind încheierea, în numele Uniunii Europene și al statelor membre ale acesteia, a Protocolului la Acordul de parteneriat și cooperare între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Turkmenistan, pe de altă parte, pentru a lua în considerare aderarea Republicii Bulgaria, a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Croația, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Ungariei, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a României, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace la Uniunea Europeană

               PROTOCOL
                  LA ACORDUL DE PARTENERIAT ȘI COOPERARE
                  ÎNTRE COMUNITĂȚILE EUROPENE
                  ȘI STATELE MEMBRE ALE ACESTORA, PE DE O PARTE,
                  ȘI TURKMENISTAN, PE DE ALTĂ PARTE,
                  PENTRU A LUA ÎN CONSIDERARE ADERAREA
                  REPUBLICII BULGARIA, A REPUBLICII CEHE,
                  A REPUBLICII ESTONIA, A REPUBLICII CROAȚIA,
                  A REPUBLICII CIPRU, A REPUBLICII LETONIA,
                  A REPUBLICII LITUANIA, A UNGARIEI, A REPUBLICII MALTA,
                  A REPUBLICII POLONE, A ROMÂNIEI, A REPUBLICII SLOVENIA
                  ȘI A REPUBLICII SLOVACE
                  LA UNIUNEA EUROPEANĂ

               REGATUL BELGIEI,

               REPUBLICA BULGARIA,

               REPUBLICA CEHĂ,

               REGATUL DANEMARCEI,

               REPUBLICA FEDERALĂ GERMANIA,

               REPUBLICA ESTONIA,

               IRLANDA,

               REPUBLICA ELENĂ,

               REGATUL SPANIEI,

               REPUBLICA FRANCEZĂ,

                REPUBLICA CROAȚIA,

               REPUBLICA ITALIANĂ,

               REPUBLICA CIPRU,

               REPUBLICA LETONIA,

               REPUBLICA LITUANIA,

               MARELE DUCAT AL LUXEMBURGULUI,

               UNGARIA,

               REPUBLICA MALTA,

               REGATUL ȚĂRILOR DE JOS,

               REPUBLICA AUSTRIA,

               REPUBLICA POLONĂ,

               REPUBLICA PORTUGHEZĂ,

               ROMÂNIA,

               REPUBLICA SLOVENIA,

               REPUBLICA SLOVACĂ,

               REPUBLICA FINLANDA,

               REGATUL SUEDIEI,

               REGATUL UNIT AL MARII BRITANII ȘI IRLANDEI DE NORD,

               Părți contractante la Tratatul privind Uniunea Europeană, la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și la Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice, denumite în continuare „statele membre”

               și

               UNIUNEA EUROPEANĂ, denumită în continuare „Uniunea”

               și

               COMUNITATEA EUROPEANĂ A ENERGIEI ATOMICE, denumită în continuare „Euratom”,

                  pe de o parte,

               ȘI

               TURKMENISTAN

               pe de altă parte,

               denumite în continuare colectiv „părțile contractante”,

               ÎNTRUCÂT Acordul de parteneriat și cooperare de stabilire a unui parteneriat între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Turkmenistan, pe de altă parte a fost semnat la Bruxelles la 25 mai 1998;

               AVÂND ÎN VEDERE aderarea Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Ungariei, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace la Uniunea Europeană la 1 mai 2004, aderarea Republicii Bulgaria și a României la Uniunea Europeană la 1 ianuarie 2007 și aderarea Republicii Croația la Uniunea Europeană la 1 iulie 2013;

               ÎNTRUCÂT, în temeiul articolului 6 alineatul (2) din Actul privind condițiile de aderare a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană („Actul de aderare din 2003”), aderarea acestora la acord se aprobă prin încheierea unui protocol la acord;

               ÎNTRUCÂT, în temeiul articolului 6 alineatul (2) din Actul privind condițiile de aderare a Republicii Bulgaria și a României și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană („Actul de aderare din 2005”), aderarea acestora la acord se aprobă prin încheierea unui protocol la acord;

               ÎNTRUCÂT, în temeiul articolului 6 alineatul (2) din Actul privind condițiile de aderare a Republicii Croația și adaptările la Tratatul privind Uniunea Europeană, la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și la Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice („Actul de aderare din 2011”), aderarea acesteia la acord se aprobă prin încheierea unui protocol la acord;

               CONVIN după cum urmează:

               ARTICOLUL 1

               Republica Bulgaria, Republica Cehă, Republica Estonia, Republica Croația, Republica Cipru, Republica Letonia, Republica Lituania, Ungaria, Republica Malta, Republica Polonă, România, Republica Slovenia și Republica Slovacă aderă în calitate de părți la Acordul de parteneriat și cooperare de instituire a unui parteneriat între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Turkmenistan, pe de altă parte („acordul”) și adoptă și iau notă, în același mod ca și celelalte state membre, de textele acordului, precum și de declarațiile comune, schimburile de scrisori și declarația Turkmenistanului anexate la actul final semnat la aceeași dată.

               ARTICOLUL 2

               După semnarea prezentului protocol, Uniunea transmite statelor sale membre și Turkmenistanului versiunile în limbile bulgară, cehă, croată, estonă, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, polonă, română, slovacă și slovenă ale acordului. Sub rezerva intrării în vigoare a prezentului protocol, versiunile lingvistice menționate în prima teză a prezentului articol devin autentice în aceleași condiții ca și versiunile acordului în limbile daneză, engleză, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, neerlandeză, portugheză, spaniolă, suedeză și turcmenă.

               ARTICOLUL 3

               Prezentul protocol face parte integrantă din acord.

               ARTICOLUL 4

               1.
                     Prezentul protocol este aprobat de părțile contractante în conformitate cu procedurile proprii ale acestora. Părțile contractante își notifică reciproc finalizarea procedurilor necesare în acest scop. Instrumentele de aprobare se depun la Secretariatul General al Consiliului Uniunii Europene.

               2.
                     Sub rezerva intrării în vigoare a acordului, prezentul protocol intră în vigoare în prima zi a lunii următoare datei depunerii ultimului instrument de aprobare.

               ARTICOLUL 5

               Prezentul protocol este întocmit în dublu exemplar în limbile bulgară, cehă, croată, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, maghiară, malteză, neerlandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă, suedeză și turcmenă, fiecare dintre aceste texte fiind în egală măsură autentic.

               DREPT CARE, subsemnații plenipotențiari, pe deplin autorizați în acest scop,

               semnează prezentul protocol.

               Încheiat la ..., în a ... zi a lunii … în anul ... .

               PENTRU UNIUNEA EUROPEANĂ, STATELE MEMBRE ALE ACESTEIA ȘI COMUNITATEA EUROPEANĂ A ENERGIEI ATOMICE,

               PENTRU TURKMENISTAN,


				|

		52013PC0315

			Propunere de DECIZIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI privind implementarea sistemului eCall interoperabil la nivelul UE /* COM/2013/0315 final - 2013/0166 (COD) */

			   	EXPUNERE DE MOTIVE
1.           CONTEXTUL PROPUNERII
Prezenta propunere abordează partea legată de
infrastructura centrelor de preluare a apelurilor de urgență (Public Safety
Answering Points - PSAP) din cadrul strategiei Comisiei privind sistemul
eCall, pe baza unei triple abordări normative care cuprinde sistemul aflat la
bordul vehiculului, rețelele de telecomunicații și centrele de preluare a
apelurilor de urgență.
1.1.        Contextul general
Siguranța rutieră este unul dintre aspectele
majore ale politicii de transport a Uniunii Europene. În 2011, aproximativ 30 000
de persoane și-au pierdut viața și peste 1,5 milioane de persoane au fost
rănite în circa 1,1 milioane de accidente rutiere pe drumurile din UE. Pe lângă
tragedia pierderii de vieți omenești și a vătămării corporale, aceasta implică și
o sarcină economică de aproximativ 130 de miliarde EUR reprezentând costurile
pentru societate în fiecare an. UE s-a angajat în mod ferm să reducă numărul de
accidente rutiere (prin prevenirea accidentelor sau prin siguranța activă),
precum și să atenueze consecințele accidentelor atunci când acestea au loc
(siguranța pasivă) și să îmbunătățească eficiența serviciilor de urgență și a
asistenței medicale post-accident (siguranța terțiară). În acest context,
sistemul eCall poate contribui semnificativ la diminuarea numărului de
accidente rutiere mortale și la reducerea gravității vătămărilor corporale
survenite în urma accidentelor rutiere.
Atunci când serviciile de urgență sunt chemate
la locul unui accident rutier, fiecare minut contează pentru a salva vieți și
pentru a reduce gravitatea rănilor. Dispozitivele eCall alertează serviciile de
urgență imediat, chiar dacă conducătorul auto sau pasagerul este inconștient
sau nu poate să sune, ceea ce accelerează sosirea echipelor de salvare cu
aproximativ 40 % în zonele urbane și cu 50 % în zonele rurale.
Sistemul eCall poate avea, de asemenea, un impact semnificativ asupra reducerii
congestionării cauzate de accidentele rutiere și, astfel, a congestionării în
general a drumurilor europene.
Prin urmare, implementarea armonizată în UE a
unui serviciu eCall interoperabil pe întreg teritoriul UE se află pe ordinea de
zi a Comisiei din 2005 și a devenit acum o acțiune prioritară pentru
îmbunătățirea siguranței rutiere și pentru implementarea sistemelor de
transport inteligente în Europa.
Ca parte a unei abordări voluntare a
implementării, în comunicarea sa din 2005 intitulată „Sistemul eCall la
dispoziția cetățenilor”[1],
Comisia a îndemnat cu fermitate guvernele naționale și regionale să acționeze
și să investească în infrastructura necesară intervențiilor de urgență asociate
sistemului eCall, în vederea lansării unui serviciu paneuropean complet în 2009.
Comisia a solicitat, de asemenea, organizațiilor europene de standardizare
(ETSI, CEN) să elaboreze standardele europene comune necesare și a oferit
sprijin în acest scop.
La 21 august 2009, comunicarea intitulată
„eCall: faza de implementare”[2]
a raportat cu privire la progresul legat de introducerea sistemului eCall și a
concluzionat că abordarea voluntară nu a fost suficientă. Comisia a indicat că,
dacă nu se înregistrează progrese semnificative până la sfârșitul anului 2009,
va avea în vedere măsuri de reglementare care să asigure că echipamentul
standard eCall este instalat în toate vehiculele noi din Europa, începând cu
anumite categorii (autoturisme și vehicule utilitare ușoare).
În august 2010, Directiva 2010/40/UE a
Parlamentului European și a Consiliului din 7 iulie 2010 privind cadrul pentru
implementarea sistemelor de transport inteligente în domeniul transportului
rutier și pentru interfețele cu alte moduri de transport[3] a intrat în vigoare cu
„furnizarea în mod armonizat a unui sistem eCall interoperabil la nivelul UE”
drept una dintre cele șase acțiuni prioritare identificate pentru adoptarea
specificațiilor.
În rezoluția sa fără caracter legislativ
intitulată „Raportul privind eCall: un nou serviciu 112 pentru cetățeni”[4] adoptată la 3 iulie 2012,
Parlamentul European a declarat următoarele:
–
„consideră că eCall ar trebui să fie un sistem
public de apeluri de urgență la nivelul UE, încorporat în vehicul și bazat pe
numărul 112 și pe standarde paneuropene comune”,
–
„reamintește că evaluarea impactului realizată de
Comisie arată că, în prezent, singura posibilitate de a obține rezultate
pozitive este adoptarea de măsuri de reglementare în vederea introducerii
obligatorii a sistemului eCall”,
–
„îndeamnă Comisia să prezinte o propunere în cadrul
Directivei 2007/46/CE pentru a asigura implementarea obligatorie a unui sistem
eCall public, bazat pe numărul 112 până în 2015, în toate automobilele noi
omologate și în toate statele membre”,
–
„salută Recomandarea Comisiei din 8 septembrie 2011
și îndeamnă statele membre și operatorii de rețele de telefonie mobilă (MNO) să
implementeze măsurile și actualizările necesare până cel târziu la sfârșitul
anului 2014; totuși, își exprimă regretul că numai 18 state membre au răspuns
la timp; solicită statelor membre care nu au răspuns încă să o facă cât mai
repede cu putință”,
–
„îndeamnă Comisia să adopte specificații comune
pentru PSAP în cadrul Directivei ITS până la sfârșitul anului 2012 și să
propună o directivă privind implementarea eCall”.
Implementarea sistemului eCall va constitui și
o realizare a planului de acțiune CARS 2020, care este inclus în comunicarea
din 8 noiembrie 2012 intitulată „CARS 2020 : Plan de acțiune pentru o
industrie a autovehiculelor competitivă și durabilă în Europa”[5].
La 26 noiembrie 2012, Comisia a adoptat
Regulamentul delegat (UE) nr. 305/2013 de completare a Directivei 2010/40/UE a
Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește furnizarea în mod
armonizat a unui sistem eCall interoperabil la nivelul UE[6] care stabilește specificațiile
pentru modernizarea infrastructurii centrelor de preluare a apelurilor de
urgență necesară pentru preluarea și gestionarea adecvată a apelurilor eCall,
pentru a se asigura compatibilitatea, interoperabilitatea și continuitatea
sistemului armonizat eCall în întreaga UE.
1.2.        Motivele propunerii
Dată fiind absența oricăror progrese semnificative
în implementarea voluntară a sistemului eCall până la sfârșitul anului 2009,
Comisia a decis să efectueze o evaluare a impactului cu scopul de a evalua cea
mai adecvată opțiune de politică pentru a implementa sistemul eCall în Europa.
Așa cum se arată în evaluarea impactului[7], eCall presupune trei tipuri de
măsuri: montarea unui sistem specific în vehicule, capacitatea operatorilor de
rețele de telefonie mobilă de a transmite mesaje într-un anumit format și, în
cele din urmă, capacitatea centrelor de preluare a apelurilor de urgență
(cunoscute și sub numele de PSAP – Public Safety Answering Points) de a
gestiona aceste mesaje. Sistemul nu poate fi operațional decât dacă toate cele
trei componente funcționează simultan.
Evaluarea impactului concluzionează că cea mai
bună opțiune pentru a implementa cu eficacitate sistemul eCall este o abordare
„normativă”. Sistemul eCall se va baza astfel pe instalarea de aparate
omologate de tip pentru numărul european unic pentru apeluri de urgență 112 în
toate vehiculele, începând cu anumite categorii de vehicule, și pe un cadru
pentru gestionarea apelurilor eCall în rețelele de telecomunicații și în
centrele de preluare a apelurilor de urgență. Această abordare va pune sistemul
eCall la dispoziția tuturor cetățenilor din Europa ca un serviciu disponibil în
întreaga UE, accelerând adoptarea sa și exploatând întregul potențial al
sistemului de a salva vieți și de a atenua gravitatea vătămărilor corporale. Pe
baza acestui echipament 112 standard sau funcționând împreună cu el, se pot
pune la dispoziția utilizatorilor finali echipamente suplimentare de urgență la
bordul vehiculelor și/sau servicii cu valoare adăugată care oferă noi beneficii
economice și în materie de siguranță.
Ca urmare, Comisia și-a prezentat la 8 septembrie
2011 strategia privind măsurile de reglementare pentru implementarea sistemului
eCall, împreună cu adoptarea primei părți din această strategie, care a constat
într-o recomandare a Comisiei[8]
privind susținerea unui sistem eCall la nivelul UE în rețelele de comunicații
electronice pentru transmiterea apelurilor de urgență de la bordul vehiculelor
pe baza numărului 112 („eCalls”).
Pentru a finaliza punerea în aplicare a
strategiei sale privind sistemul eCall și pentru a asigura implementarea la
timp și în paralel a sistemului eCall bazat pe numărul 112 de către cele trei
grupuri de părți interesate implicate (operatorii de rețele de telefonie
mobilă, serviciile publice de urgență și industria auto) până în 2015, Comisia
propune următoarele:
–
sistem la bordul vehiculului: o propunere în
conformitate cu cadrul instituit prin Directiva 2007/46/CE pentru a impune
introducerea sistemului eCall în toate tipurile noi de vehicule de categoria M1
și N1 (autoturisme și vehicule utilitare ușoare).
–
rețele de comunicații mobile: Recomandarea Comisiei
menționată anterior referitoare la eCall.
–
centre de preluare a apelurilor de urgență:
adoptarea regulamentului delegat susmenționat ca un act delegat în temeiul
Directivei 2010/40/UE cu scopul de a defini specificațiile pentru centrele de
preluare a apelurilor de urgență.
Articolul 6 alineatul (2) din Directiva 2010/40/UE
prevede obligația Comisiei de a prezenta Parlamentului European și Consiliului,
în cel mult 12 luni de la adoptarea specificațiilor necesare pentru o acțiune
prioritară, dacă este cazul și după efectuarea unei evaluări a impactului care
să includă o analiză cost-beneficiu, o propunere în conformitate cu articolul 294
din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) privind implementarea
respectivei acțiuni prioritare.
Acesta este obiectul specific al prezentei
propuneri, care completează partea referitoare la PSAP din strategia Comisiei
privind sistemul eCall.
Aceste texte diferite sunt complementare și
împreună vor permite sistemului eCall 112 să fie pe deplin operațional până la 1
octombrie 2015.
2.           REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE
INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI
2.1.        Consultările cu părțile
interesate
Prezenta propunere este rezultatul unor ample
consultări cu principalele părți interesate:
Propunerea ia în considerare toate
consultările din cursul evaluării impactului sistemului eCall. Aceste
consultări includ, în special, contribuții ample din partea celor implicați în
cadrul mai multor foruri, cum ar fi Platforma europeană de implementare a
sistemului eCall, grupul de experți privind centrele de preluare a apelurilor
de urgență eCall și grupul de promovare a eCall din cadrul forumului
eSafety/i-Mobility și o consultare publică privind implementarea sistemului
eCall care a fost deschisă în perioada 19 iulie - 19 septembrie 2010.
De asemenea, propunerea ține cont de
discuțiile care au avut loc în cursul reuniunilor cu experți din statele
membre, țările SEE și Elveția la 13 octombrie 2011, 29 mai, 19 iunie și 3 iulie
2012 pentru a pregăti specificațiile pentru centrele de preluare a apelurilor
de urgență. La aceste reuniuni au participat și reprezentanți din partea
Parlamentului European și a Autorității Europene pentru Protecția Datelor[9].
În fine, prezenta propunere ia în considerare
și avizul Grupului consultativ european pentru STI format din 25 reprezentanți
la nivel înalt ai furnizorilor de servicii STI, ai asociațiilor de utilizatori,
ai operatorilor de transport și de instalații, ai industriei producătoare, ai
partenerilor sociali, ai asociațiilor profesionale, ai autorităților locale și
ai altor foruri relevante[10].
2.2.        Evaluarea impactului și
analiza costuri-beneficii
O analiză amplă a raportului costuri-beneficii
a fost realizată în cadrul evaluării impactului eCall pentru cele trei opțiuni
propuse, inclusiv pentru opțiunea preferată referitoare la măsurile de
reglementare.
În ceea ce privește analiza raportului costuri
– beneficii a opțiunii alese (opțiunea 3), niciuna dintre cele trei măsuri de
reglementare planificate privind eCall (dispozitiv încorporat la bordul
vehiculelor, telecomunicații, PSAP) nu poate fi separată de celelalte două. În
timp ce costurile pentru PSAP pot fi estimate separat de componenta dispozitive
încorporate la bordul vehiculelor și de componenta telecomunicații ale
sistemului eCall, beneficiile pot fi estimate doar pentru întreaga inițiativă
eCall.
2.2.1.     Analiza
principalelor costuri pentru PSAP
Costurile marginale de gestionare a apelurilor
eCall 112 pentru fiecare PSAP echipat pentru a gestiona apelurile 112, având în
plus posibilitatea de localizare – apeluri E112 (obligație prevăzută în
Directiva privind serviciul universal[11])
— acoperă următoarele:
–
un server cu modem in-band (între 3 000 și 20 000
EUR, în funcție de numărul de apeluri eCall)
–
software care să decodeze seturile minime de date
și integrarea cu software-ul PSAP
–
formare profesională
La aceste costuri ar trebui adăugate costurile
anuale de funcționare. Atunci când apelurile eCall sunt recepționate într-un
PSAP care recepționează și alte apeluri de urgență, cea mai mare parte a
acestor costuri vor fi incluse în costurile normale de funcționare. În caz
contrar, costurile vor depinde de numărul de operatori necesari pentru a
gestiona numărul estimat de apeluri eCall[12].
Costurile estimate pentru modernizarea PSAP se
ridică în medie la circa 1,1 milioane EUR pe stat membru[13]. Această estimare decurge
dintr-o analiză pe grupe care se bazează pe densitatea populației țării, pe
tipologiile accidentelor, pe infrastructura rutieră și infrastructura de intervenție
în situații de urgență și pe alte statistici generale. Costul din fiecare țară
variază considerabil în funcție de numărul de PSAP, dar și de soluțiile tehnice
alese pentru modernizarea PSAP.
Au fost furnizate și informații suplimentare
prin acțiunea-pilot de pre-implementare HeERO[14]
(ianuarie 2011 – ianuarie 2013) care a implicat autoritățile din nouă state
membre și state asociate, precum și patruzeci de parteneri. Obiectivul
proiectului este pregătirea pentru implementarea infrastructurii necesare,
inclusiv pentru înființarea unui sistem interoperabil și armonizat de apel de
urgență integrat la bordul vehiculelor bazat pe numărul 112. Proiectul va fi
urmat de acțiunea-pilot HeERO2 lansat la începutul anului 2013, care va dura 24
de luni, implicând încă nouă state membre și țări asociate.
Acțiunea-pilot HeERO a ajutat la demonstrarea
faptului că soluțiile inovatoare pot reduce costurile în comparație cu
abordarea mai degrabă conservatoare utilizată în evaluarea impactului
sistemului eCall, în special pentru acele state membre în care există un număr
mare de PSAP. Aceasta a confirmat, de asemenea, că în ceea ce privește
costurile estimate și costurile reale de implementare, acestea au fost în
limitele preconizate.
2.2.2.     Analiza principalelor beneficii
Printre beneficiile identificate în evaluarea
impactului și în mai multe studii, inclusiv naționale, se numără:
–
reducerea deceselor (dacă toate vehiculele sunt
prevăzute cu sistemul eCall, între 1% și 10% în funcție de densitatea
populației țării, de infrastructura rutieră și de infrastructura de intervenție
în situații de urgență)[15];
–
reducerea gravității vătămărilor corporale (între 2 %
și 15 %)[16].
–
reducerea costurilor aferente congestiei cauzate de
accidentele rutiere. Acest lucru se datorează îmbunătățirii gestionării
accidentelor, deoarece accidentul este imediat adus la cunoștința PSAP și, prin
urmare, poate fi transferat centrului adecvat de gestionare a traficului, care
poate informa imediat ceilalți participanți la trafic, contribuind astfel la
reducerea numărului de accidente secundare.
–
facilitarea serviciilor de salvare și creșterea
securității echipei de salvare (de exemplu, pompierii) la descarcerarea
ocupanților imobilizați în vehicul, deoarece setul minim de date va furniza,
printre altele, informații privind tipul de combustibil;
–
reducerea infrastructurii SOS de pe marginea
drumurilor, deoarece fiecare participant la trafic ar avea posibilitatea de a
declanșa un apel de urgență din vehiculul său.
2.2.3.     Raport costuri-beneficii
Beneficiile au fost estimate și în bani[17] și s-a efectuat o analiză a
raportului costuri-beneficii pentru diferitele opțiuni, precum și pentru
tipurile de categorii afectate. Estimările sunt calculate până în anul 2033,
deoarece acesta este anul preconizat de penetrare completă a sistemului eCall
în cadrul opțiunii de politică preferate.
   || Opțiunea de politică 1 Nicio acțiune din partea UE || Opțiunea de politică 2 Abordare voluntară || Opțiunea de politică 3 Măsuri de reglementare
 Raport costuri-beneficii || 0,29 || 0,68 || 1,74
3.           ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII
3.1.        Temei juridic
Articolul 6 alineatul (2) din Directiva 2010/40/UE
prevede obligația Comisiei de a prezenta Parlamentului European și Consiliului,
în cel mult 12 luni de la adoptarea specificațiilor necesare pentru o acțiune
prioritară, dacă este cazul și după efectuarea unei evaluări a impactului care
să includă o analiză cost-beneficiu, o propunere în conformitate cu articolul 294
din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) privind implementarea
respectivelor specificații.
3.2.        Subsidiaritate și
proporționalitate
În conformitate cu principiul subsidiarității
[articolul 5 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană], UE
intervine numai dacă obiectivele preconizate nu pot fi realizate în mod
satisfăcător de statele membre și, prin urmare, având în vedere amploarea și
efectele acțiunii propuse, acestea pot fi realizate mai bine la nivelul UE.
Siguranța rutieră este o problemă de interes
major în întreaga Uniune Europeană și pentru toți locuitorii săi: 500 de
milioane de cetățeni din cele 27 de state membre utilizează peste 230 de
milioane de vehicule pe drumuri de peste 5 milioane km. Scopul inițiativei
privind sistemul eCall interoperabil la nivelul UE este de a introduce în toate
vehiculele din Europa funcționalitățile minime necesare pentru a asigura
gestionarea adecvată a apelurilor de urgență de către serviciile de intervenție
în situații de urgență. În prezent, se efectuează peste 100 milioane de
călătorii rutiere în fiecare an în diferitele state membre, iar numărul este în
creștere ca urmare a consolidării Uniunii Europene (prin libera circulație a
mărfurilor, a persoanelor și a serviciilor). Sunt necesare acțiuni la nivelul
UE pentru a garanta interoperabilitatea și continuitatea serviciului pe întreg
teritoriul Europei, care nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către
statele membre în mod individual. În plus, adoptarea unor măsuri la nivelul UE
cu ajutorul unor standarde europene comune privind sistemul eCall, aprobate de
organismele europene de standardizare (CEN și ETSI) va asigura furnizarea
eficientă a serviciului de intervenție în situații de urgență în întreaga
Europă, de exemplu pentru vehiculele care circulă în străinătate, și, de
asemenea, va contribui la evitarea fragmentării pieței (care se poate produce
ca urmare a proliferării soluțiilor naționale și/sau private cu drept de
proprietate care sunt implementate în moduri diferite).
Sistemul eCall la nivelul UE, în conformitate
cu implementarea serviciilor 112 și E112, a fost conceput în așa fel încât să
reducă la minimum impactul asupra tuturor părților interesate din lanțul de
valori (industria auto, operatorii de rețele de telefonie mobilă, statele
membre, PSAP) și să repartizeze acest impact în mod echitabil.
Prezenta propunere invită statele membre să
implementeze infrastructura PSAP necesară pentru preluarea și gestionarea
adecvată a tuturor apelurilor eCall de pe teritoriul lor, în conformitate cu
specificațiile prevăzute de Regulamentul delegat (UE) nr. 305/2013 al Comisiei
din 26 noiembrie 2012 de completare a Directivei 2010/40/UE a Parlamentului
European și a Consiliului în ceea ce privește furnizarea în mod armonizat a
unui sistem eCall interoperabil la nivelul UE, pentru a garanta
compatibilitatea, interoperabilitatea și continuitatea sistemului eCall la
nivelul UE. Planul este de a menține costurile financiare și administrative
pentru autoritățile naționale/regionale la un nivel minim, proporțional cu
obiectivele care trebuie să fie atinse. O parte substanțială a implementării
(organizarea PSAP) este lăsată în sarcina organismelor decizionale naționale.
Infrastructura PSAP va fi modernizată de statele membre în modul cel mai
potrivit cu arhitectura lor națională/locală, respectând astfel aspectele și
condițiile specifice caracteristice fiecărui stat membru. Fiecare stat membru
va putea să își organizează serviciile de urgență în modul cel mai eficient din
punct de vedere al costurilor și adecvat la nevoile sale, inclusiv
posibilitatea de a filtra apelurile care nu sunt apeluri de urgență și nu pot
fi gestionate de PSAP eCall, în special apelurile eCall activate manual.
3.3.        Explicarea detaliată a
propunerii
Articolul 1 prevede ca statele membre să
implementeze infrastructura PSAP necesară pentru preluarea și gestionarea
adecvată a tuturor apelurilor eCall de pe teritoriul lor până la 1 octombrie 2015.
Articolul 2 impune statelor membre să
transmită Comisiei rapoarte privind stadiul punerii în aplicare a prezentei
decizii în cel târziu 18 luni de la intrarea în vigoare a acesteia.
Articolul 3 prevede că decizia va intra în
vigoare în a douăzecea zi de la data publicării sale în Jurnalul Oficial al
Uniunii Europene.
4.           IMPLICAȚII BUGETARE
Propunerea nu are implicații asupra bugetului
UE.
5.           ELEMENTE OPȚIONALE
·
Spațiul Economic European
Actul propus se referă la un subiect de
interes pentru Spațiul Economic European și trebuie, prin urmare, extins la
acesta.
2013/0166 (COD)
Propunere de
DECIZIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A
CONSILIULUI
privind implementarea sistemului eCall
interoperabil la nivelul UE
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL
UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene, în special articolul 91,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act
legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic și
Social European[18],
având în vedere avizul Comitetului Regiunilor[19],
hotărând în conformitate cu procedura
legislativă ordinară,
întrucât:
(1)       În conformitate cu articolul 3
litera (d) din Directiva 2010/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului
din 7 iulie 2010 privind cadrul pentru implementarea sistemelor de transport
inteligente în domeniul transportului rutier și pentru interfețele cu alte
moduri de transport[20],
furnizarea în mod armonizat a unui sistem eCall interoperabil la nivelul UE
constituie o acțiune prioritară pentru elaborarea și utilizarea de specificații
și standarde.
(2)       Articolul 6 din Directiva 2010/40/UE
prevede obligația Comisiei de a adopta acte delegate în ceea ce privește
specificațiile necesare pentru a asigura compatibilitatea, interoperabilitatea
și continuitatea implementării și utilizării operaționale a sistemelor de
transport inteligente (STI) pentru acțiunile prioritare.
(3)       Regulamentul delegat (UE) nr.
305/2013 al Comisiei din 26 noiembrie 2012 de completare a Directivei 2010/40/UE
a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește furnizarea în mod
armonizat a unui sistem eCall interoperabil la nivelul UE[21] stabilește specificațiile
pentru modernizarea infrastructurii centrelor de preluare a apelurilor de
urgență (Public Safety Answering Point — PSAP) necesară pentru preluarea
și gestionarea adecvată a apelurilor eCall, pentru a asigura compatibilitatea,
interoperabilitatea și continuitatea sistemului armonizat eCall în întreaga UE.
(4)       Articolul 6 alineatul (2) din
Directiva 2010/40/UE prevede obligația Comisiei de a prezenta Parlamentului
European și Consiliului, în cel mult 12 luni de la adoptarea specificațiilor
necesare pentru o acțiune prioritară, dacă este cazul și după efectuarea unei
evaluări a impactului care să includă o analiză cost-beneficiu, o propunere în
conformitate cu articolul 294 din Tratatul privind funcționarea Uniunii
Europene (TFUE) privind implementarea respectivelor specificații.
(5)       Se preconizează că, prin
reducerea timpului de răspuns al serviciilor de urgență, sistemul eCall
interoperabil la nivelul UE va reduce numărul deceselor în Uniune, precum și
gravitatea vătămărilor corporale cauzate de accidentele rutiere. Se preconizează, de asemenea, că sistemul eCall
interoperabil de la nivelul UE va genera economii de costuri pentru societate
printr-o mai bună gestionare a incidentelor și prin reducerea congestionării
traficului și a accidentelor secundare.
(6)       Pentru a asigura
interoperabilitatea și continuitatea serviciului în întreaga Uniune și pentru a
reduce costurile de implementare pentru Uniune în ansamblu, este necesar ca
toate statele membre să implementeze acțiunea prioritară eCall în conformitate
cu specificațiile comune stabilite în Regulamentul delegat (UE) nr. 305/2013.
Aceasta nu ar trebui să aducă atingere dreptului fiecărui stat membru de a
implementa mijloace tehnice suplimentare pentru a gestiona alte apeluri de
urgență.
(7)       La fel ca în cazul altor sisteme
de apeluri de urgență, apelurile eCall activate manual pot include un anumit
număr de cereri de asistență. Dacă este necesar, statele membre pot să pună în
aplicare toate mijloacele tehnice și organizaționale adecvate pentru a filtra
aceste cereri de asistență și a se asigura că doar apelurile de urgență reale sunt
preluate de PSAP eCall.
(8)       Deoarece obiectivul prezentei
decizii, respectiv asigurarea implementării coordonate și coerente a sistemului
eCall interoperabil la nivelul UE și garantarea interoperabilității și
continuității serviciului în întreaga Europă, nu poate fi suficient realizat de
către statele membre și/sau de sectorul privat și, prin urmare, având în vedere
amploarea și efectele sale, el poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii,
aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel
cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În
conformitate cu principiul proporționalității, (astfel cum este) enunțat în
respectivul articol, prezenta decizie nu depășește ceea ce este necesar în
vederea atingerii acestui obiectiv,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Statele membre implementează cel târziu la 1
octombrie 2015 infrastructura centrelor de preluare a apelurilor de urgență
eCall (Public Safety Answering Point — PSAP) necesară pentru preluarea și
gestionarea adecvată a apelurilor eCall de pe teritoriul lor, dacă este cazul
după filtrarea apelurilor care nu reprezintă urgențe, în conformitate cu specificațiile
prevăzute de Regulamentul delegat (UE) nr. 305/2013, pentru a garanta
compatibilitatea, interoperabilitatea și continuitatea sistemului eCall
interoperabil la nivelul UE. Acest lucru nu aduce atingere dreptului fiecărui
stat membru de a-și organiza serviciile de urgență în modul cel mai eficient
din punct de vedere al costurilor și adecvat la nevoile sale, inclusiv
posibilitatea de a filtra apelurile care nu sunt apeluri de urgență și care nu
pot fi gestionate de centrele de preluare a apelurilor de urgență eCall, în
special în cazul apelurilor eCall activate manual.
Articolul 2
În termen de cel mult 18 luni de la intrarea
în vigoare a prezentei decizii, statele membre trebuie să transmită Comisiei
rapoarte privind stadiul punerii în aplicare a prezentei decizii. Rapoartele trebuie să includă cel puțin lista
autorităților competente pentru evaluarea conformității operațiunilor centrelor
de preluare a apelurilor de urgență eCall cu cerințele enumerate la articolul 3
din Regulamentul delegat (UE) nr. 305/2013, lista și acoperirea geografică a
centrelor de preluare a apelurilor de urgență eCall, descrierea testelor de
conformitate și descrierea protocoalelor privind protecția vieții private și a
datelor.
Articolul 3
Prezenta decizie intră în vigoare în a douăzecea
zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 4
Prezenta decizie se adresează statelor membre.
Adoptată la Bruxelles,
Pentru Parlamentul European                      Pentru Consiliu
Președintele                                                  Președintele
[1]               COM(2005) 431 final
[2]               COM(2009) 434
[3]               JO L 207, 6.8.2010, p. 1.
[4]               P7_TA(2012)0274
[5]               COM(2012) 636 final
[6]               JO L 91, 3.4.2013, p. 1.
[7]               SEC(2011) 1019 final
[8]               2011/750/UE
[9]               A se vedea ordinea de zi și procesul-verbal
http://ec.europa.eu/transparency/regexpert/index.cfm?do=groupDetail.groupDetail&groupID=1941

[10]             http://ec.europa.eu/transparency/regexpert/index.cfm?do=groupDetail.groupDetail&groupID=2736
[11]             Directiva 2002/22/CE, articolul 26.
[12]             SEC(2011) 1019 final, anexa III.
[13]             SEC(2011) 1019 final, anexa XIV.
[14]             Http://ec.europa.eu/information_society/apps/projects/factsheet/index.cfm?project_ref=270906

[15]             Studiile SEiSS, E-MERGE, eIMPACT și AINO. Pentru o analiză
mai detaliată a calculului, a se vedea anexa IV la evaluarea impactului
sistemului eCall.
[16]             Studiile SEiSS, E-MERGE, eIMPACT și AINO. Pentru o analiză
mai detaliată a calculului, a se vedea anexa IV la evaluarea impactului
sistemului eCall.
[17]             SEC(2011) 1019 final, anexele IV și XIV.
[18]             JO C , , p. .
[19]             JO C , , p. .
[20]             JO L 207, 6.8.2010, p. 1.
[21]             JO L 91, 3.4.2013, p. 1.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 2.3.2016
            COM(2016) 62 final
            2016/0036(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind semnarea, în numele Uniunii Europene, a Acordului de la Paris adoptat în temeiul Convenției-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Motivele și obiectivele propunerii

                  Propunerea vizează o decizie a Consiliului, care urmează să fie adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (5) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), privind semnarea, în numele Uniunii Europene, a acordului convenit la Paris în cadrul Convenției-cadru a Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice (CCONUSC) .

                  Cu ocazia celei de a 21-a Conferințe a părților la CCONUSC (cunoscută sub numele de COP 21), care a avut loc la Paris, în perioada 30 noiembrie - 12 decembrie 2015, a fost adoptat un acord privind reducerea la nivel mondial a emisiilor de gaze cu efect de seră. Acordul va intra în vigoare în a 30-a zi de la data la care cel puțin 55 de părți la convenție, reprezentând în total cel puțin o proporție estimată de 55 % din totalul emisiilor de gaze cu efect de seră, și-au depus instrumentele de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare.

                  Acordul va fi deschis pentru semnare de către părțile la CCONUSC în perioada cuprinsă între 22 aprilie 2016 și 21 aprilie 2017. Părțile la CCONUSC includ Uniunea Europeană și statele sale membre. O ceremonie de semnare la nivel înalt va avea loc la New York, la 22 aprilie 2016.

                  Acordul de la Paris este o etapă importantă la nivel mondial pentru consolidarea acțiunii colective mondiale și accelerarea transformării globale către o societate cu emisii reduse de carbon și rezilientă la schimbările climatice. Aceasta va reprezenta un progres față de Protocolul de la Kyoto din 1997 care, până la acordul de la Paris, a fost singurul tratat obligatoriu din punct de vedere juridic la nivel mondial pentru reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră și care conține angajamente până la sfârșitul anului 2020. Acordul de la Paris stabilește obiectivul calitativ de reducere pe termen lung a emisiilor, ceea ce corespunde obiectivului de menținere a creșterii temperaturii globale sub 2°C și de continuare a eforturilor pentru a se menține această creștere la 1,5°C. În vederea atingerii acestui obiectiv, părțile vor stabili sau vor actualiza obiectivele de reducere a emisiilor. Începând din 2023, părțile vor realiza, la fiecare 5 ani, un bilanț la nivel mondial, bazat pe cele mai recente date științifice și de punere în aplicare existente până la momentul respectiv, ceea ce va asigura monitorizarea progreselor înregistrate, luându-se în considerare reducerea emisiilor, adaptarea la schimbările climatice și sprijinul acordat.

               •Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică

                  În perspectiva COP 21, părțile la CCONUSC și-au prezentat contribuțiile preconizate la acord, stabilite la nivel național (intended nationally determined contributions - INDC). Uniunea Europeană și statele sale membre au fost prima economie majoră care, la data de 6 martie 2015, și-a comunicat contribuțiile preconizate, care prevăd angajamentul de a îndeplini obiectivul de reducere la nivel intern cu cel puțin 40 % a emisiilor de gaze cu efect de seră până în 2030 în comparație cu 1990, astfel cum se prevede în concluziile Consiliului European din 23 octombrie 2014 referitoare la cadrul de politici privind clima și energia pentru 2030.

                  UE a început deja procesul de punere în aplicare a obiectivului de reducere cu 40 % a emisiilor de gaze cu efect de seră. În ceea ce privește sectoarele care intră sub incidența sistemului de comercializare a certificatelor de emisii (ETS), Comisia a adoptat, la 15 iulie 2015, o propunere de directivă a Parlamentului European și a Consiliului de modificare a Directivei 2003/87/CE în vederea rentabilizării reducerii emisiilor de dioxid de carbon și a sporirii investițiilor în acest domeniu. Propunerea vizează realizarea obiectivului menționat anterior în ceea ce privește sectoarele care intră sub incidența sistemului EU ETS. În 2016, Comisia intenționează, de asemenea, să facă propuneri care vizează stabilirea obiectivelor statelor membre în sectoarele care nu sunt incluse în sistemul de comercializare a certificatelor de emisii, precum și modul de integrare a emisiilor și a absorbțiilor rezultate din exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenurilor și silvicultură.

               •Coerența cu alte politici ale Uniunii

                  În concluziile Consiliului European din 23 octombrie 2014 a fost prevăzut, de asemenea, un obiectiv de cel puțin 27 % pentru ponderea energiei din surse regenerabile consumate în UE până în 2030. Se stabilește, de asemenea, un obiectiv orientativ la nivelul UE de îmbunătățire a eficienței energetice cu cel puțin 27 % până în 2030. Prin urmare, în 2016, Comisia își va finaliza revizuirea și va propune măsuri privind energia regenerabilă și eficiența energetică, inclusiv eficiența energetică a clădirilor.

               2.TEMEIUL JURIDIC

                  Propunerea este formulată în temeiul articolului 192 alineatul (1), coroborat cu articolul 218 alineatul (5) din TFUE. Articolul 218 din TFUE stabilește procedura pentru negocierea și încheierea de acorduri între Uniunea Europeană și țări terțe sau organizații internaționale. În special, alineatul (5) din acesta prevede adoptarea de către Consiliu, la propunerea Comisiei în calitate de negociator, a deciziei de autorizare a semnării unui acord în numele Uniunii Europene.

                  În conformitate cu articolul 192 alineatul (1) și cu articolul 191 din TFUE, Uniunea Europeană contribuie la îndeplinirea, printre altele, a următoarelor obiective: conservarea, protecția și îmbunătățirea calității mediului; promovarea pe plan internațional a unor măsuri care vizează identificarea de soluții la problemele de mediu existente la scară regională sau mondială și, în special, combaterea schimbărilor climatice.

                  În Uniune, îndeplinirea acestor obiective se realizează cu ajutorul unui amplu corpus legislativ, care va trebui să fie revizuit în vederea punerii în aplicare a Acordului de la Paris, iar acest lucru poate fi realizat doar prin acte legislative ale Uniunii.

               2016/0036 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind semnarea, în numele Uniunii Europene, a Acordului de la Paris adoptat în temeiul Convenției-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 192 alineatul (1), coroborat cu articolul 218 alineatul (5),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)La cea de a 21-a Conferință a părților la Convenția-cadru a Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice (COP 21), care a avut loc la Paris, în perioada 30 noiembrie - 12 decembrie 2015, a fost adoptat un acord privind reducerea la nivel mondial a emisiilor de gaze cu efect de seră. Acordul va intra în vigoare în a 30-a zi de la data la care cel puțin 55 de părți la convenție, reprezentând în total o proporție estimată de cel puțin 55 % din totalul emisiilor de gaze cu efect de seră, și-au depus instrumentele de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare. Părțile la convenție includ Uniunea Europeană și statele sale membre.

               (2)Acordul de la Paris stabilește obiectivul calitativ de reducere pe termen lung a emisiilor, ceea ce corespunde obiectivului de menținere a creșterii temperaturii globale sub 2°C și de continuare a eforturilor pentru a se menține această creștere la 1,5°C. În vederea atingerii acestui obiectiv, părțile vor stabili sau vor actualiza obiectivele de reducere a emisiilor. Începând din 2023, părțile vor realiza, la fiecare 5 ani, un bilanț la nivel mondial, bazat pe cele mai recente date științifice și de punere în aplicare existente până la momentul respectiv, ceea ce va asigura monitorizarea progreselor înregistrate, luându-se în considerare reducerea emisiilor, adaptarea la schimbările climatice și sprijinul acordat.

               (3)Uniunea Europeană și statele sale membre au fost prima economie majoră care, la data de 6 martie 2015, și-au comunicat contribuțiile preconizate și stabilite la nivel național, care prevăd angajamentul de a îndeplini obiectivul de reducere la nivel intern cu cel puțin 40 % a emisiilor de gaze cu efect de seră până în 2030, în comparație cu 1990, astfel cum se prevede în concluziile Consiliului European din 23 octombrie 2014 referitoare la cadrul de politici privind clima și energia pentru 2030.

               (4)Acordul este deschis spre semnare la sediul ONU din New York în perioada 22 aprilie 2016 – 21 aprilie 2017.

               (5)Acordul este conform cu obiectivele de mediu ale Uniunii Europene, astfel cum sunt prevăzute la articolul 191 din tratat, și anume conservarea, protecția și îmbunătățirea calității mediului; protecția sănătății umane, promovarea pe plan internațional a unor măsuri care vizează identificarea de soluții la problemele de mediu existente la scară regională sau mondială și, în special, combaterea schimbărilor climatice.

               (6)În Uniune, îndeplinirea acestor obiective se realizează cu ajutorul unui amplu corpus legislativ, care va trebui să fie revizuit în vederea punerii în aplicare a Acordului de la Paris, iar acest lucru poate fi realizat doar prin acte legislative ale Uniunii.

               (7)Prin urmare, acordul ar trebui semnat în numele Uniunii Europene, sub rezerva încheierii sale la o dată ulterioară,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Semnarea Acordului de la Paris convenit în cadrul Convenției-cadru a Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice se aprobă în numele Uniunii.

               Textul acordului va fi semnat la New York la 22 aprilie 2016
                  1
               .

               Articolul 2

               Președintele Consiliului este autorizat să desemneze persoana împuternicită sau persoanele împuternicite să semneze acordul în numele Uniunii.

               Secretariatul General al Consiliului stabilește instrumentul prin care se acordă puteri depline în vederea semnării acordului, sub rezerva încheierii sale, persoanei (persoanelor) indicate de Comisie.

               Articolul 3

               Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele
                     […]

                     (1)


|

52011PC0147

Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind menținerea avantajelor acordate întreprinderii comune Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG)  /* COM/2011/0147 final - NLE 2011/0064 */

	[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |Bruxelles, 24.3.2011COM(2011) 147 final2011/0064 (NLE)Propunere deDECIZIE A CONSILIULUIprivind menținerea avantajelor acordate întreprinderii comune Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG)EXPUNERE DE MOTIVEDISPOZIȚIILE TRATATULUI EURATOM CU PRIVIRE LA STATUTUL ÎNTREPRINDERILOR COMUNE1.  Articolul 45 din Tratatul Euratom prevede posibilitatea întreprinderilor pe care Tratatul le definește drept întreprinderi de importanță primordială pentru dezvoltarea industriei nucleare în Comunitate de a se constitui în întreprinderi comune.În temeiul articolului 46 din Tratatul Euratom, orice proiect de constituire a unei întreprinderi comune face obiectul unei verificări de către Comisie.Comisia trebuie să trimită Consiliului, împreună cu avizul său fundamentat, orice proiect de constituire a unei întreprinderi comune.2.  În temeiul articolelor 47 - 49 din Tratatul Euratom, întreprinderile comune sunt constituite printr-o decizie a Consiliului în urma unei propuneri din partea Comisiei.ISTORICUL STATUTULUI ÎNTREPRINDERII COMUNE HKG șI AL PROIECTULUI THTR 300Motivele cererii3.  Obiectivul Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG) era de a construi, echipa și pune în stare de funcționare o centrală nucleară la Uentrop (districtul Unna), în Republica Federală Germania. Aceasta urma să fie un prototip de reactor cu toriu de temperatură înaltă cu o capacitate de aproximativ 300 MWe (THTR 300). Pentru a atinge acest obiectiv, HKG a solicitat constituirea unei întreprinderi comune.4.  Consiliul a stabilit că statutul HKG era compatibil cu dispozițiile Tratatului Euratom referitoare la întreprinderile comune și că, în acel moment, proiectul HKG prezenta o importanță fundamentală pentru dezvoltarea industriei nucleare în Comunitate și, prin urmare, a acordat întreprinderii HKG statutul de întreprindere comună pentru o perioadă de 25 de ani, începând din 1 ianuarie 1974.5.  De asemenea, HKG a solicitat anumite avantaje enumerate în anexa III la Tratatul Euratom.Având în vedere că:6.  centrala nucleară urma să fie construită de un consorțiu de întreprinderi comunitare și aproape exclusiv cu componente din Comunitate;7.  construcția centralei permitea ameliorări considerabile ale proceselor tehnice de generare a electricității la scară industrială;8.  acordarea întreprinderii HKG a avantajelor enumerate în anexa III la Tratat era în măsură să ușureze sarcina financiară și să limiteze riscurile economice inerente acestui tip de întreprindere;9.  HKG trebuia să pună la dispoziția Comunității informațiile nebrevetabile pe care urma să le colecteze pe durata implementării proiectului centralei nucleare,Consiliul a decis să acorde unele dintre avantajele enumerate în anexa III la Tratatul Euratom, în speță sub forma scutirii de anumite taxe. Aceste avantaje au fost acordate pentru o perioadă care se încheie după trei ani de la acceptarea finală a centralei de către întreprindere.Deciziile inițiale10.  În iunie 1974, Consiliul a adoptat două decizii, în urma propunerilor Comisiei:11.  Decizia nr. 74/295/Euratom a Consiliului din 4 iunie 1974[1] privind constituirea întreprinderii comune Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG);12.  Decizia nr. 74/296/Euratom a Consiliului din 4 iunie 1974[2] privind acordarea de avantaje întreprinderii comune Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG).Modificări ale deciziilor inițiale13.  La 11 iulie 1983, adunarea generală a întreprinderii comune a decis creșterea capitalului subscris al companiei. Această creștere atrăgea după sine modificarea statutului întreprinderii comune.Întreprinderea comună a solicitat, de asemenea, o prelungire a scutirii de la „Kapitalverkehrsteuer”, acordată în 1974, pentru a acoperi aporturile de capital, în concordanță cu creșterea sus-menționată a capitalului.14.  Având în vedere că:15.  modificarea statutului nu influența dispozițiile care reglementează întreprinderea comună și că respecta derularea proiectului16.  și că prelungirea scutirii putea duce la reduceri ale cheltuielilor de finanțare și prin aceasta putea limita riscurile economice inerente acestui tip de întreprindere,în februarie 1984, Consiliul a adoptat două decizii de adaptare a deciziilor din 1974 la creșterea capitalului HKG:17.  Decizia 84/104/Euratom a Consiliului din 21 februarie 1984 de aprobare a modificărilor statutului întreprinderii comune HKG[3]18.  Decizia 84/105/Euratom a Consiliului din 21 februarie 1984 de modificare a Deciziei 74/296/Euratom privind acordarea de avantaje întreprinderii comune HKG[4].Istoricul funcționării centralei și motivele modificării obiectivelor19.  HKG a pus în funcțiune THTR 300 la 1 iunie 1987. Centrala a funcționat până la 29 septembrie 1988, când a fost închisă. În acea perioadă, operațiunile au fost întrerupte de mai multe ori, din cauza deficiențelor.20.  Dificultățile economice, tehnice și cele legate de aprovizionarea cu elemente combustibile, împreună cu problemele legate de obținerea autorizației de a repune centrala în funcțiune din cauza incertitudinilor financiare au dus la decizia, luată la 1 septembrie 1989, de a închide imediat și definitiv centrala.21.  De atunci, obiectivele întreprinderii comune sunt următoarele: închiderea reactorului, descărcarea zonei active a reactorului, conservarea în condiții de siguranță și supravegherea. La 13 decembrie 1989 s-a încheiat un contract privind dezafectarea controlată a proiectului THTR 300 între autoritățile federale, landul Renania de Nord-Westfalia, HKG și membrii săi. Acesta cuprindea și dispoziții privind aspectele financiare.Cereri subsecvente formulate de către HKG22.  Avantajele fiscale acordate întreprinderii HKG prin Decizia 74/296/Euratom au expirat la 31 mai 1990, la trei ani de la acceptarea finală a centralei de către întreprindere, la 1 iunie 1987.23.  Prin scrisorile din 9 februarie și 6 martie 1990, membrii HKG au depus o cerere de prelungire a perioadei de acordare a avantajelor până la expirarea statutului de întreprindere comună a HKG și pentru ajustarea avantajelor în funcție de situația întreprinderii la momentul respectiv, care necesitase contribuții financiare suplimentare, care pe plan fiscal erau considerate drept aporturi de capital.24.  HKG era pe cale să desfășoare un program de dezafectare a centralei nucleare până la stadiul de conservare în condiții de siguranță și a propus să desfășoare, ulterior, un program de supraveghere a instalațiilor nucleare vizate.25.  Consiliul a stabilit că în Comunitate nu exista niciun echivalent pentru aceste programe și că implementarea lor era, prin urmare, importantă pentru a oferi o experiență utilă pentru industria nucleară și evoluția ulterioară a energiei nucleare în Comunitate.26.  Consiliul a mai considerat că era de dorit să se sprijine întreprinderea HKG în efortul acesteia de a implementa programele, prin reducerea sarcinii financiare și, prin urmare, a considerat potrivită prelungirea perioadei de acordare a avantajelor.27.  Prin decizia din 16 noiembrie 1992[5], Consiliul a prelungit perioada de acordare a avantajelor întreprinderii HKG până la data expirării Deciziei 74/295/Euratom.28.  La 30 martie 1998, HKG a solicitat Comisiei să prelungească statutul de întreprindere comună pentru încă 25 de ani.29.  Motivul invocat în această cerere era importanța experienței care putea fi câștigată de către industria nucleară din Germania, Europa și din întreaga lume de pe urma operațiunilor de închidere definitivă de dezafectare a centralei. Această motivare se baza pe faptul că THTR 300 era cel mai mare reactor din lume de acest tip și că structura unică a centralei, în special în ce privește conservarea, oferea o oportunitate fără precedent de a câștiga experiență de pe urma rezultatelor și costurilor aferente conservării.30.  HKG a adăugat că Republica Federală, landul Renania de Nord-Westfalia, HKG și membrii săi încheiaseră, la 13 noiembrie 1989, un acord cadru în vederea realizării etapei finale a proiectului THTR 300. Acest acord cadru și modificarea anexată acestuia la 18 decembrie 1996 reglementează etapele până în 2009, inclusiv în ceea ce privește dispozițiile de finanțare a activităților HKG.31.  Germania a sprijinit cererea HKG și a declarat că guvernul federal era în favoarea menținerii avantajelor fiscale acordate.32.  Pe baza informațiilor primite, Comisia a considerat că argumentele acceptate de Consiliu în 1992 erau încă valabile, mai precis, faptul că activitățile întreprinderii erau aceleași, după cum contextul în care aceasta le realiza era și el identic. Prin urmare, Comisia a propus Consiliului să prelungească decizia din 1992.33.  Cu toate acestea, dat fiind că acordurile încheiate între Republica Federală, landul Renania de Nord-Westfalia, HKG și membrii săi cu privire la finanțarea activităților HKG se aplică doar pentru o perioadă care se încheie la 31 decembrie 2009, Comisia a propus Consiliului să aprobe, în concordanță cu perioada convenită între autoritățile germane și HKG, prelungirea statutului HKG de întreprindere comună și să mențină avantajele acordate HKG pentru perioada respectivă, adică până la 31 decembrie 2009.34.  Pe baza propunerii Comisiei, Consiliul a prelungit, la 7 mai 2002, statutul de întreprindere comună al HKG și a decis menținerea avantajelor acordate acesteia până la 31 decembrie 2009[6].EVOLUȚII RECENTE35.  Prin scrisoarea din 26 aprilie 2010, Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG), Hamm, a solicitat o nouă prelungire a statutului de întreprindere comună, acordat inițial prin Decizia 74/295/Euratom și care fusese deja prelungit o dată prin Decizia Consiliului din 7 mai 2002, pentru 11 ani, cu începere din 1 ianuarie 1999. Această prelungire trebuia să includă și scutirile de impozitul pe transferul de teren, scutirile de impozitul funciar, precum și scutirile de taxa profesională aferentă dobânzilor pentru împrumuturile pe termen lung, acordate în același timp.36.  HKG a solicitat prelungirea statutului său după 31 decembrie 2009 pentru încă 25 de ani. În justificarea sa, HKG a furnizat următoarele argumente:37.  Prin proiectul unei centrale nucleare cu un prototip de reactor cu toriu de temperatură înaltă (THTR) la Hamm-Uentrop, HKG a procedat la realizarea de teste economice la scară industrială ale tehnologiei reactorilor de temperatură înaltă pentru garantarea viitorului și securității pe termen lung a aprovizionării cu energie a Germaniei.38.  Cunoștințele dobândite din experiența procesului de generare a electricității din energie nucleară nu se pot limita la construcție și utilizare. Pentru o abordare holistică, cunoștințele acumulate de pe urma planificării închiderii centralei, a închiderii propriu-zise, a conservării în condiții de siguranță și a dezafectării (în acest caz, în domeniul tehnologiei reactorilor de temperatură înaltă) trebuie și ele incluse.39.  Conform HKG, cunoștințele obținute pe durata conservării în condiții de siguranță (perioada de conservare) și dezafectarea ulterioară vor fi extrem de importante pentru industria nucleară din Europa și din întreaga lume, cu atât mai mult cu cât tehnologia reactorilor de temperatură înaltă este preluată în prezent în cercetările privind generația IV, iar diferitele faze ale închiderii centralei trebuie și ele incluse pentru a obține o imagine de ansamblu (costurile pentru întregul ciclu de viață).40.  Centrala THTR 300 este cel mai mare reactor cu strat granular din lume, prevăzut cu un vas de presiune al reactorului din beton armat și cu elemente ceramice integrate pentru reflectorul, cămașa și izolația circuitului cu gaz fierbinte.41.  Natura specifică a centralei aflate în conservare în condiții de siguranță oferă deci o ocazie unică de calculare a datelor și costurilor aferente conservării în condiții de siguranță „cvasipasive” a unei centrale dispunând de un vas de presiune al reactorului din beton armat, în special în ceea ce privește costurile energetice (ventilare, uscare a aerului etc.), costurile de funcționare, testele periodice și reparațiile.42.  HKG se așteaptă să obțină concluzii importante în urma închiderii totale a centralei și a lucrărilor la distanță și manuale legate de dezafectarea zonei active a reactorului. În plus, exfolierea suprafeței interne a vasului de presiune (nu toate cablurile putând fi detensionate complet) și dezmembrarea celor 550 mg de componente din ceramică contaminate radioactiv, instalate în vasul de presiune, vor furniza noi informații despre procesul de dezafectare a reactorilor de temperatură înaltă.43.  HKG își propune să pună în continuare la dispoziția statelor membre ale UE rezultatele acestor operațiuni.44.  Nu se știe încă în ce moment va putea avea loc dezafectarea, un element important în acest sens fiind disponibilitatea unui depozit adecvat și operațional pentru deșeuri, motiv pentru care se solicită prelungirea statutului de întreprindere comună pentru o perioadă de 25 de ani.45.  Importanța primordială pentru dezvoltarea industriei nucleare în Comunitate, care este necesară pentru acordarea statutului de întreprindere comună europeană, a fost deja recunoscută prin Decizia Consiliului din 16 noiembrie 1992 privind prelungirea perioadei de acordare a avantajelor întreprinderii comune HKG, adică în momentul în care reactorul THTR 300 a fost închis. De asemenea, s-a recunoscut că nu există în Comunitate un caz comparabil în ceea ce privește programele de închidere a centralei până în faza de conservare în condiții de siguranță și în ceea ce privește prezervarea și monitorizarea unei astfel de „centrale conservate în condiții în siguranță”. S-a mai stabilit totodată că realizarea acestor programe duce la experiențe utile pentru industria nucleară și pentru dezvoltarea ulterioară a energiei nucleare în Comunitate.46.  Proiectul THTR 300 va continua să primească un sprijin considerabil din partea guvernului german și din partea administrației landului Renania de Nord-Westfalia. Această dispoziție se regăsește în contractul privind dezafectarea controlată a proiectului THTR 300, încheiat în 1989, pe baza căruia, de altfel, se finanțează și menținerea în stand-by a centralei THTR 300 după 31 decembrie 2009.Declarația guvernului german cu privire la solicitarea HKG de prelungire a statutului de întreprindere comună47.  În comunicarea sa către Comisia Europeană, guvernul german sprijină solicitarea HKG de a se prelungi statutul de întreprindere comună, cu următoarele argumente:48.  HKG este întreprinderea responsabilă pentru reactorul cu toriu de temperatură înaltă (THTR) din Hamm-Uentrop. Începând din 1989, THTR este în faza de închidere, obiectivul fiind acela de a elimina definitiv instalațiile după o etapă mai îndelungată de conservare în condiții de siguranță (perioada preconizată fiind de 30 de ani). Momentul dezafectării totale depinde, printre altele, de disponibilitatea unor instalații de eliminare definitivă pentru deșeuri puternic radioactive, fiind astfel imposibil de estimat în prezent, dat fiind viitorul nesigur al centrului de la Gorleben.49.  Se poate presupune că faza de conservare pentru THTR va depăși perioada planificată în prezent. Această fază este garantată financiar printr-un acord dintre statul federal, landul Renania de Nord-Westfalia și HKG. Perioada de valabilitate a acestui acord de finanțare se încheie însă la 31 decembrie 2017.50.  Durata neobișnuit de lungă a fazei de conservare pentru THTR care este preconizată și în special lucrările ulterioare de dezafectare a vasului de presiune al reactorului din beton armat vor furniza cu siguranță noi cunoștințe cu privire la dezafectarea acestui tip de instalații. De asemenea, lucrările de dezafectare a vasului de presiune al reactorului din beton armat, pentru care nu dispunem în prezent de nicio experiență practică, ar reprezenta un important element de cost. În acest context, menținerea angajamentului HKG și al asociaților acesteia este esențial, la fel cum este esențială prelungirea statutului de întreprindere comună.51.  Totuși, prelungirea ar trebui acordată doar până la 31 decembrie 2017, iar nu pentru 25 de ani, așa cum a cerut HKG, dat fiind că acordul german de finanțare este valabil doar până la această dată.52.  Guvernul federal dorește această limitare a duratei, deoarece consideră că nu există niciun motiv de separare a statutului de întreprindere comună de durata de valabilitate a acordurilor germane de finanțare.53.  În aceste condiții, guvernul federal aprobă prelungirea statutului HKG de întreprindere comună până la 31 decembrie 2017.IMPLICAȚII BUGETARE54.  Nu există implicații financiare asupra bugetului UE.CONCLUZII55.  Comisia consideră că argumentele acceptate de Consiliu în 2002 pentru prelungirea statutului de întreprindere comună al HKG și pentru menținerea avantajelor acordate acesteia sunt valabile și în prezent, mai precis, faptul că activitățile întreprinderii erau aceleași, după cum contextul în care aceasta le realiza era și el identic. Prin urmare, Comisia consideră că după aprobarea prelungirii statutului de întreprindere comună, Consiliul trebuie să prelungească și decizia privind avantajele conferite HKG în consecință.56.  Acordurile încheiate între Republica Federală Germania, landul Renania de Nord-Westfalia, HKG și membrii săi cu privire la finanțarea activităților HKG se aplică doar pentru o perioadă care se încheie la 31 decembrie 2017.57.  Prin urmare, Comisia propune aprobarea de către Consiliu, în conformitate cu perioada convenită între autoritățile germane și HKG, a menținerii avantajelor acordate întreprinderii HKG până la 31 decembrie 2017.2011/0064 (NLE)Propunere deDECIZIE A CONSILIULUIprivind menținerea avantajelor acordate întreprinderii comune Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG)CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice, în special articolul 48,având în vedere propunerea Comisiei[7],întrucât:58.  Prin Decizia 74/295/Euratom[8], Consiliul a acordat întreprinderii Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG) statutul de întreprindere comună, în sensul Tratatului, pentru o perioadă de 25 de ani începând din 1 ianuarie 1974.59.  Prin Decizia 2002/355/Euratom din 7 mai 2002[9], Consiliul a prelungit statutul de întreprindere comună al Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG) pentru unsprezece ani, până la 31 decembrie 2009, cu începere din data de 1 ianuarie 1999.60.  Prin Decizia 74/296/Euratom[10] și Decizia din 16 noiembrie 1992[11], Consiliul a acordat HKG o serie de avantaje, enumerate la anexa III la Tratat, pentru o perioadă de 25 de ani, cu începere de la 1 ianuarie 1974.61.  Prin Decizia 2002/356/Euratom din 7 mai 2002[12], Consiliul a decis menținerea avantajelor acordate HKG pentru o perioadă de 11 ani, cu începere din data de 31 decembrie 2009.62.  Prin scrisoarea din data de 26 aprilie 2010, Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG), Hamm, a solicitat menținerea avantajelor fiscale pentru noua perioadă pentru care i s-a acordat statutul de întreprindere comună.63.  Actualul obiectiv al HKG este implementarea unui program de dezafectare a centralei nucleare până la stadiul de conservare în condiții de siguranță și realizarea, ulterior, a unui program de supraveghere a instalațiilor nucleare astfel izolate.64.  Nu există niciun program echivalent în Comunitate dat fiind că până în prezent niciun reactor de temperatură înaltă nu a fost închis definitiv în Comunitate.65.  Implementarea acestor programe este deci importantă, dat fiind că ele oferă o experiență utilă pentru dezvoltarea viitoare a energiei nucleare în Comunitate, în special în ceea ce privește dezafectarea instalațiilor nucleare.66.  Prin urmare, întreprinderea HKG trebuie să fie sprijinită în procesul de implementare a programului de dezafectare a centralei nucleare până în faza de conservare în condiții de siguranță și a programului de supraveghere a instalațiilor nucleare astfel izolate, prin reducerea sarcinii financiare care îi revine.67.  Acordurile de finanțare a activităților HKG au fost convenite între Republica Federală Germania, landul Renania de Nord-Westfalia, HKG și membrii săi pentru o perioadă care se încheie la 31 decembrie 2017.68.  Avantajele acordate HKG trebuie prin urmare menținute pentru o perioadă echivalentă cu cea a prelungirii statutului de întreprindere comună al acesteia, și anume până la 31 decembrie 2017.ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:Articolul 1Statele membre mențin pentru o perioadă de opt ani, cu începere din 1 ianuarie 2010, următoarele avantaje, enumerate în anexa III la Tratat, care au fost acordate întreprinderii comune Hochtemperatur-Kernkraftwerk GmbH (HKG):1. În temeiul punctului 4 din anexa sus-menționată, scutirea de la Grunderwerbsteuer (taxa pe achiziționarea proprietăților imobiliare);2. În temeiul punctului 5 din anexa sus-menționată:scutirea de la Grundsteuer (impozitul funciar);scutirea de acea parte din impozitul pe profitul industrial sau comercial care este percepută, în temeiul articolului 8 punctul 1 din Gewerbesteuergesetz (legea privind impozitele comerciale), pentru dobânda aferentă împrumuturilor pe termen lung.Articolul 2Avantajele enumerate la articolul 1 se acordă HKG cu condiția ca Comisia să aibă acces la toate informațiile industriale, tehnice și economice, inclusiv cele referitoare la securitate, obținute de HKG pe durata implementării programului de dezafectare a centralei nucleare până la faza de conservare în condiții de siguranță și a programului de supraveghere a instalațiilor nucleare astfel conservate. Această obligație se referă la toate informațiile pe care HKG are dreptul să le difuzeze în temeiul contractelor încheiate. Comisia va stabili ce informații trebuie să i se comunice, precum și modul în care această comunicare trebuie să se realizeze, și va garanta diseminarea acestor informații.Articolul 3Prezenta decizie se adresează statelor membre și întreprinderii HKG.Adoptată la Bruxelles,Pentru ConsiliuPreședintele [1] JO L 165, 20.6.1974, pp. 7-13.[2] JO L 165, 20.6.1974, pp. 14-15.[3] JO L 58, 29.2.1984, p. 35.[4] JO L 58, 29.2.1984, p. 37.[5] Nepublicată.[6] JO L 123, 2002/355/Euratom, 9.5.2002, p. 53; JO L 123, 2002/356/Euratom, 9.5.2002, p. 54.[7] JO C , , p. .[8] JO L 165, 20.6.1974, p. 7.[9] JO L 123, 9.5.2002, p. 53.[10] JO L 165, 20.6.1974, p. 14.[11] JO L 352, 2.12.1992, pp. 9-12.[12] JO L 123, 9.5.2002, p. 54.