               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 27.7.2018
            COM(2018) 350 final
            2018/0214(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind aderarea Uniunii Europene la Actul de la Geneva al Acordului de la Lisabona privind denumirile de origine și indicațiile geografice

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Motivele și obiectivele propunerii

               Acordul de la Lisabona din 1958 privind protecția și înregistrarea internațională a denumirilor de origine este un tratat gestionat de Organizația Mondială a Proprietății Intelectuale (OMPI), deschis părților la Convenția de la Paris pentru protecția proprietății industriale. Părțile sale contractante sunt obligate să protejeze pe teritoriile lor denumirile de origine ale produselor celorlalte părți contractante recunoscute și protejate ca atare în țara de origine și înregistrate la Biroul internațional al OMPI, cu excepția cazului în care acestea declară în termen de un an de la cererea de înregistrare că nu pot asigura protecția.

               Șapte state membre ale Uniunii sunt părți contractante ale Acordului de la Lisabona: Bulgaria (din 1975), Republica Cehă (din 1993), Slovacia (din 1993), Franța (din 1966), Ungaria (din 1967), Italia (din 1968) și Portugalia (din 1966). Trei state membre ale Uniunii au semnat, dar nu au ratificat acordul (Grecia, România și Spania). Uniunea în sine nu este parte contractantă, întrucât Acordul de la Lisabona prevede numai apartenența statelor.

               Acordul de la Lisabona a fost revizuit în perioada 2009-2015 în vederea (i) ajustării cadrului actual, (ii) includerii unor dispoziții care să specifice faptul că sistemul de la Lisabona se aplică și în cazul indicațiilor geografice și (iii) includerii posibilității aderării organizațiilor interguvernamentale, precum UE.

               La data de 7 mai 2015, Consiliul a adoptat o decizie prin care a autorizat Comisia să participe la Conferința diplomatică organizată la Geneva în perioada 11-21 mai 2015, în cadrul căreia a fost adoptat Actul de la Geneva al Acordului de la Lisabona privind denumirile de origine și indicațiile geografice (denumit în continuare „Actul de la Geneva”) la 20 mai 2015. Având în vedere hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 25 octombrie 2017 în cauza C-389/15, decizia menționată a fost înlocuită de Decizia (UE) 2018/416 a Consiliului din 5 martie 2018 de autorizare a începerii negocierilor pentru un acord de la Lisabona revizuit privind denumirile de origine și indicațiile geografice.

               Actul de la Geneva extinde domeniul de aplicare al sistemului de la Lisabona, pentru a include, pe lângă denumirile de origine, și toate indicațiile geografice. Acesta este compatibil cu Acordul TRIPS al OMC și cu legislația relevantă a Uniunii privind protecția indicațiilor geografice pentru produsele agricole, permițând organizațiilor internaționale (precum Uniunea Europeană) să devină părți contractante.

               Acordul revizuit conturează clauzele, condițiile și procesele prin care părțile contractante pot solicita protecție pentru denumirile de origine și indicațiile geografice înregistrate, permițând, de asemenea, elemente de protecție adecvate și perioade de tranziție pentru anumite entități.

               În ceea ce privește procedurile pentru depunerea cererilor și înregistrarea internațională, părțile contractante pot recurge la o declarație de intenție, dacă este necesar, în scopul protecției în temeiul dreptului național [articolul 5 alineatul (5) din Actul de la Geneva și articolul 5 alineatul (4) din Regulamentul comun asociat Acordului de la Lisabona și Actului de la Geneva al Acordului de la Lisabona („Regulamentul comun”)]. În ceea ce privește informațiile referitoare la legătura dintre caracteristicile unui produs și originea sa geografică, care sunt opționale în temeiul vechiului Acord de la Lisabona, nu va exista nicio protecție a unei denumiri de origine sau indicații geografice în cadrul unei părți contractante dacă această cerință este obligatorie acolo iar cererea nu este conformă cu aceasta. Cererile indică, pe baza cunoștințelor de care dispune solicitantul, dacă protecția nu a fost acordată pentru anumite elemente ale denumirii de origine sau ale indicației geografice [articolul 5 alineatul (5)].

               Taxele de înregistrare sunt majorate de la 500 CHF la 1 000 CHF și a fost introdusă o flexibilitate pe viitor pentru a permite membrilor să aducă contribuții suplimentare la buget, după caz. O taxă de transfer de 500 CHF se plătește pentru fiecare indicație geografică transferată de la sistemul vechi la cel nou. O taxă individuală poate fi solicitată părților contractante pentru a acoperi costul examinării de fond a înregistrării internaționale.

               Articolul 9 instituie obligația fiecărei părți contractante de a proteja denumirile de origine și indicațiile geografice înregistrate pe teritoriul său, în cadrul propriului sistem juridic și al propriei practici legale, dar în conformitate cu clauzele prezentului act, sub rezerva oricărui refuz și a oricărei renunțări, invalidări sau anulări care pot produce efecte în raport cu teritoriul său.

               Articolul 11 prevede conținutul protecției. Articolul 11 alineatul (1) litera (a) impune fiecărei părți contractante să pună la dispoziție mijloacele legale pentru a preveni utilizarea denumirii de origine sau a indicației geografice în raport cu bunuri de același fel, dar cu origine diferită și în raport cu bunuri care nu sunt de același fel sau cu servicii în cazul în care această utilizare ar indica sau ar sugera o legătură între bunurile sau serviciile respective și beneficiari și ar fi susceptibilă de a afecta interesele acestora sau de a submina ori a reduce reputația denumirii de origine/indicației geografice ori de a genera în mod neloial avantaje necuvenite de pe urma acesteia. În plus, articolul 11 alineatul (1) litera (b) acoperă orice altă practică răspunzătoare de inducerea în eroare a consumatorilor cu privire la originea, proveniența sau natura adevărată a bunurilor. Articolul 11 alineatul (2) extinde, în esență, aplicarea articolului 11 alineatul (1) litera (a) la cazurile prevăzute la articolul 23.1 din Acordul TRIPS („chiar dacă originea adevărată a bunurilor este indicată sau dacă denumirea de origine ori indicația geografică este utilizată sub formă de traducere sau este însoțită de termeni precum «stil», «mod», «tip», «fabricare», «imitație», «metodă», «așa cum se produce în», «la fel ca», «similar» sau alții asemănători”), fără a limita însă domeniul de aplicare al acestuia la vinuri și băuturi spirtoase.

               Articolul 12 asigură efectiv faptul că denumirile protejate nu pot deveni ulterior generice.

               Articolul 13 alineatul (1) prevede în mod explicit coexistența denumirilor de origine sau a indicațiilor geografice cu drepturile anterioare conferite de mărci, în conformitate cu constatările panelului OMC în cadrul litigiului dintre UE și SUA/Australia (DS174/DS290) potrivit cărora coexistența se bazează pe articolul 17 din Acordul TRIPS.  Articolul 13 permite părților contractante să acorde excepții limitate la drepturile conferite de o marcă în sensul în care o astfel de marcă anterioară nu poate, în anumite circumstanțe, să îndreptățească proprietarul său să împiedice acordarea protecției sau utilizarea în partea contractantă respectivă a unei denumiri de origine sau indicații geografice înregistrate.

               Notificarea refuzului efectelor unei înregistrări internaționale indică motivele pe care se bazează refuzul (articolul 15). Retragerea unui refuz este posibilă în conformitate cu procedurile specificate în Regulamentul comun (articolul 11). Deși nu există o trimitere explicită în Actul de la Geneva la negocieri destinate asigurării retragerii unui refuz de a proteja o denumire de origine sau o indicație geografică, negocierile se pot oricum derula chiar și în absența unei trimiteri explicite.

               Articolul 17 (Perioada de tranziție) prevede opțiunea unei perioade de eliminare treptată în cazul utilizărilor anterioare.

               În ceea ce privește motivele invalidării unei denumiri de origine sau indicații geografice înregistrate, articolul 19 relevant nu face referire la motivele invalidării și, prin urmare, permite oricărei părți contractante să invoce normele sale naționale, în conformitate cu legislația UE, care nu conține nici ea o listă în care să fie enumerate motive pentru invalidare.

               Actul de la Geneva va intra în vigoare la trei luni după ratificarea acestuia de către cinci părți [articolul 29 alineatul (2)].

               Uniunea dispune de competențe exclusive pentru Actul de la Geneva al Acordului de la Lisabona. Această situație decurge din hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 25 octombrie 2017 în cauza C-389/15 – Comisia/Consiliul – care a clarificat faptul că proiectul de Acord de la Lisabona revizuit, mai exact Actul de la Geneva, este destinat în mod esențial facilitării și reglementării schimburilor comerciale dintre Uniunea Europeană și state terțe și, în al doilea rând, faptul că trebuie să aibă efecte directe și imediate asupra unor astfel de schimburi, astfel încât negocierea sa a revenit în competența exclusivă pe care articolul 3 alineatul (1) din TFUE o conferă Uniunii Europene în domeniul politicii comerciale comune prevăzute la articolul 207 alineatul (1) din TFUE.

               În ceea ce privește produsele agricole, Uniunea a stabilit sisteme uniforme și exhaustive de protecție a indicațiilor geografice pentru vinuri (1970), băuturi spirtoase (1989), vinuri aromatizate (1991) și alte produse agricole și produse alimentare (1992). Dată fiind natura exclusivă a legislației Uniunii privind protecția indicațiilor geografice pentru produsele agricole, statele membre nu ar trebui să aibă propriile sisteme de protecție și nici să protejeze ele însele indicațiile geografice agricole ale țărilor terțe membre ale sistemului de la Lisabona. Însă, câtă vreme Uniunea nu este parte contractantă a Actului de la Geneva, aceasta nu poate prezenta indicații geografice agricole înregistrate la nivelul Uniunii în scopul protejării în temeiul sistemului de la Lisabona și nici nu poate proteja indicațiile geografice ale țărilor terțe membre pe baza sistemului menționat.

               Pentru ca Uniunea să își exercite în mod adecvat competența exclusivă cu privire la Actul de la Geneva al Acordului de la Lisabona și atribuțiile sale în contextul sistemelor exhaustive de protecție a indicațiilor geografice agricole, UE ar trebui să devină parte contractantă.

               Pentru ca Uniunea Europeană să devină parte a Actului de la Geneva, cel puțin unul dintre statele sale membre trebuie să fie parte la Convenția de la Paris, iar Uniunea trebuie să declare că a fost autorizată în mod corespunzător, în conformitate cu procedurile sale interne, să devină parte la actul menționat și că, în conformitate cu tratatul său de instituire, se aplică legislația în baza căreia pot fi obținute titluri regionale de protecție cu privire la indicațiile geografice. Toate statele membre sunt părți la Convenția de la Paris. În ceea ce privește legislația în temeiul căreia pot fi obținute titluri regionale de protecție cu privire la indicațiile geografice, Uniunea a stabilit, în conformitate cu tratatele sale de instituire, sisteme uniforme și exhaustive de protecție a indicațiilor geografice pentru vinuri (1970), băuturi spirtoase (1989), vinuri aromatizate (1991) și alte produse agricole și produse alimentare (1992).

               Cu această propunere de decizie a Consiliului, Comisia vizează autorizarea de către Consiliu a aderării Uniunii Europene la Actul de la Geneva.

               •Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică

               În ceea ce privește produsele agricole, UE a stabilit sisteme uniforme și exhaustive de protecție a indicațiilor geografice pentru vinuri (1970), băuturi spirtoase (1989), vinuri aromatizate (1991) și alte produse agricole și produse alimentare (1992). Prin intermediul acestor sisteme, denumirile protejate pentru produsele acoperite beneficiază de o protecție amplă pe întregul teritoriu al UE, pe baza unui singur proces de cerere de înregistrare. În prezent, dispozițiile-cheie sunt stabilite, pentru vin, în Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 din 17 decembrie 2013, pentru vinuri aromatizate, în Regulamentul (UE) nr. 251/2014 din 26 februarie 2014, pentru băuturi spirtoase, în Regulamentul (CE) nr. 110/2008 din 15 ianuarie 2008, și pentru produse agricole și produse alimentare, în Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 din 21 noiembrie 2012.

               •Coerența cu alte politici ale Uniunii

               Aderarea Uniunii la Actul de la Geneva al Acordului de la Lisabona este consecventă cu politica generală a UE de promovare și consolidare a protecției indicațiilor geografice prin acorduri bilaterale, regionale și multilaterale.

               2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

               •Temei juridic

               Având în vedere obiectul tratatului, decizia Consiliului ar trebui să se bazeze pe articolul 207 și articolul 218 alineatul (6) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

               •Subsidiaritate (pentru competența neexclusivă)

               Conform articolului 5 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE), principiul subsidiarității nu se aplică în domeniile de competență exclusivă a UE.

               •Proporționalitate

               Fără aderare, Uniunea și statele sale membre ar rămâne în continuare în imposibilitatea de a beneficia de Actul de la Geneva al Acordului de la Lisabona. Dată fiind natura exclusivă a politicii comerciale a Uniunii, inclusiv aspectele comerciale ale proprietății intelectuale, statele membre ale UE nu ar trebui să aibă sisteme proprii de protecție a indicațiilor geografice și nici să protejeze ele însele indicațiile geografice agricole ale țărilor terțe membre ale sistemului de la Lisabona. Câtă vreme nu este parte contractantă, Uniunea nu poate prezenta indicații geografice agricole înregistrate la nivelul UE în scopul protejării în temeiul sistemului de la Lisabona și nici nu poate proteja indicațiile geografice ale țărilor terțe membre pe baza sistemului menționat. Pentru a-și exercita în mod adecvat competența exclusivă privind indicațiile geografice agricole în cadrul sistemului de la Lisabona, UE ar trebui să devină membră.

               •Alegerea instrumentului

               O decizie a Consiliului privind aderarea Uniunii la Actul de la Geneva reprezintă instrumentul juridic adecvat, având în vedere articolul 28 (Condiții și modalități pentru a deveni parte la prezentul act) din Actul de la Geneva la Acordul de la Lisabona.

               3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

               •Evaluări ex post/verificări ale adecvării legislației existente

               Nu se aplică.

               •Consultări cu părțile interesate

               Foaia de parcurs privind aderarea UE la Actul de la Geneva al Acordului de la Lisabona privind denumirile de origine și indicațiile geografice a fost publicată la 21 decembrie 2017, cu un termen-limită pentru observațiile părților interesate fixat pentru 18 ianuarie 2018. În termenul prevăzut au fost primite 8 observații. Toate, cu excepția uneia, au fost în general pozitive în ceea ce privește inițiativa și au susținut aderarea UE. Trei observații au exprimat opinia potrivit căreia UE ar trebui să deschidă discuția privind recunoașterea și protejarea indicațiilor geografice neagricole. Două observații s-au opus întocmirii unei liste, întrucât toate indicațiile geografice ale Uniunii ar trebui să fie eligibile pentru protecție în temeiul Actului de la Geneva.

               •Obținerea și utilizarea expertizei

               Studiul din octombrie 2012, realizat de AND International, privind „Valoarea producerii de produse agricole și alimentare, vinuri, produse spirtoase și vinuri aromatizate protejate prin intermediul unei indicații geografice (IG)” (http://ec.europa.eu/agriculture/external-studies/value-gi_en)

               a identificat o serie de beneficii ale politicii UE privind indicațiile geografice pentru consumatori (asigurarea calității), producători (deschiderea sistemului către toți producătorii care respectă cerințele de calitate; concurența loială; majorarea prețurilor; protecția eficientă), societate în general (corelarea produselor valoroase cu zonele rurale; păstrarea tradiției; reconectarea producătorilor și consumatorilor) și mediu (corelarea produselor tradiționale cu peisajele și sistemele agricole). Evaluând datele economice aferente fiecăreia dintre cele 2 768 de indicații geografice înregistrate în UE 27 în perioada 2005-2010, studiul a constatat, în special, faptul că, în medie, prețul unui produs cu indicație geografică este de 2,23 de ori mai mare decât prețul unui produs comparabil fără indicație geografică. Valoarea vânzărilor de produse cu indicații geografice ale UE (în toate sectoarele) s-a ridicat la 54,3 miliarde EUR în 2010 (5,7 % din valoarea totală aferentă sectorului alimentelor și băuturilor din UE); valoarea exporturilor de produse cu indicații geografice ale UE este estimată la 11,5 miliarde EUR (15 % din exporturile sectorului alimentelor și băuturilor din UE). .

               •Evaluarea impactului

               Cerințele privind o mai bună legiferare legate de inițiativă nu includ o evaluare a impactului, un plan de punere în aplicare sau o consultare publică. Foaia de parcurs privind aderarea UE la Actul de la Geneva al Acordului de la Lisabona privind denumirile de origine și indicațiile geografice a fost publicată la 21 decembrie 2017, cu un termen-limită pentru observațiile părților interesate fixat pentru 18 ianuarie 2018. S-au primit 8 observații.

               Orientările privind o mai bună legiferare clarifică faptul că o evaluare a impactului ar trebui efectuată numai dacă este utilă, analizându-se situația de la caz la caz. În principiu, nu este necesară nicio evaluare a impactului atunci când Comisia dispune de puține opțiuni sau nu dispune de nicio opțiune. Aceasta este situația în cazul de față, întrucât aderarea la Actul de la Geneva al Acordului de la Lisabona este necesară având în vedere competența exclusivă a Uniunii în chestiunile acoperite de Actul de la Geneva și întrucât acest pas ar fi, de asemenea, concluzia logică în urma procesului de revizuire a sistemului de la Lisabona în care UE s-a implicat.

               Ar exista o serie de avantaje în cazul în care UE devine membru. Aceasta ar asigura faptul că indicațiile geografice actuale și viitoare înregistrate la nivelul UE, dar neînregistrate de cele 7 state membre ale UE din Uniunea de la Lisabona, ar putea deveni eligibile pentru protecție în cadrul sistemului de la Lisabona. Indicațiile geografice ale UE ar putea obține, în principiu, o protecție rapidă, la nivel înalt și pe termen nedeterminat pe teritoriul tuturor părților actuale și viitoare ale Actului de la Geneva. Registrul multilateral stabilit ar spori reputația indicațiilor geografice europene ca urmare a amplorii geografice a protecției în temeiul Actului de la Geneva. Se preconizează că protecția internațională îmbunătățită a indicațiilor geografice care rezultă din aderarea UE va consolida și, eventual, va extinde impacturile pozitive ale protecției indicațiilor geografice asupra creșterii incluzive și asupra ocupării forței de muncă în producția cu înaltă valoare adăugată din sectorul agricol, asupra fluxurilor comerciale și de investiții, competitivității întreprinderilor și întreprinderilor mici și mijlocii în special, precum și asupra funcționării pieței interne și a concurenței și asupra protecției drepturilor de proprietate intelectuală. Drepturile de proprietate intelectuală ale fermierilor și producătorilor de alimente referitoare la produsele lor protejate de o indicație geografică sunt vulnerabile în ceea ce privește exploatarea și pierderile, în special pe piețele internaționale. Aderarea UE la sistemul de la Lisabona ar ajuta părțile interesate din zone rurale să protejeze la nivel mondial ceea ce este valoros la nivel local, contracarând astfel tendința obișnuită a globalizării către standarde uniforme privind produsele de bază și către scăderea prețurilor produselor agricole. În contextul actual de incertitudini politice și economice, aceasta ar oferi comunității rurale o demonstrație vizibilă a faptului că UE ia măsuri în sensul apărării și protejării intereselor sale la nivel mondial. Întrucât Actul de la Geneva este în general echivalent legislației UE privind protecția indicațiilor geografice pentru produsele agricole, nu se preconizează că aderarea UE va necesita ajustări semnificative de fond ale acestei legislații.

               Din perspectivă administrativă, Actul de la Geneva oferă un set unic de norme pentru obținerea protecției pe teritoriile tuturor părților și, prin urmare, un mecanism mai simplu și mai eficient comparativ cu practica UE actuală de gestionare a numeroaselor proceduri locale prin acorduri bilaterale. La nivelul politicii comerciale, aceasta va demonstra rolul de lider responsabil al UE, care promovează multilateralismul. Nu se așteaptă ca aderarea UE să dea naștere unor costuri sau sarcini suplimentare pentru operatorii din UE sau statele membre ale UE care doresc ca indicațiile lor geografice să fie protejate prin sistemul de la Lisabona, comparativ cu situația existentă. În schimb, se preconizează că aceasta va determina chiar reducerea nivelului costurilor și sarcinilor administrative respective.

               Pentru întreprinderi, aderarea UE nu va implica costuri suplimentare de ajustare, respectare a legislației sau tranzacționare ori alte sarcini administrative  decât eventualele taxe de examinare individuală pe care membrii Acordului de la Lisabona le pot aplica, dar care vor fi diminuate de economiile care rezultă din procedura internațională.

               Actul de la Geneva permite aderarea UE  împreună cu statele sale membre. Totuși, având în vedere natura uniformă și exhaustivă a sistemului de protecție a indicațiilor geografice din UE pentru produsele agricole, orice denumire de origine sau indicație geografică depusă în scopul protejării de către cele șapte state membre ale UE în cadrul sistemului  de la Lisabona (în prezent aproximativ 800) și eligibilă pentru protecție în temeiul legislației UE nu ar mai trebui să fie protejată în temeiul legislației naționale, ci exclusiv pe baza legislației UE. De asemenea, același lucru va fi valabil în ceea ce privește protecția indicațiilor geografice care provin din țări terțe membre ale sistemului de la Lisabona și care sunt depuse de acestea în vederea protejării. În consecință, aderarea UE va determina o sarcină administrativă redusă pentru statele membre ale UE în ceea ce privește participarea la sistemul de la Lisabona.

               În special, odată cu aderarea UE, va exista opțiunea trimiterii la registrul sistemului de la Lisabona mai degrabă decât cea a negocierii în detaliu a protecției bilaterale a indicațiilor geografice. Această situație va fi în concordanță cu practica din alte domenii ale drepturilor de proprietate intelectuală (DPI) în care UE inițiază contacte cu partenerii săi în vederea aderării la acordurile internaționale privind DPI și a respectării acestora, de exemplu Convenția de la Berna privind drepturile de autor și Protocolul de la Madrid privind mărcile, necreându-se rețele de întreprinderi divergente care pot crea confuzie în rândul părților interesate.

               Este probabil ca aderarea UE să ofere un stimulent pentru ca mai multe țări terțe să adere la sistemul de la Lisabona, întrucât acesta le va acorda acces la protecție la nivelul întregii Uniunii de la Lisabona și ar putea beneficia de o procedură de examinare eficientă pentru indicații geografice individuale în cazul unor echivalențe între sistemul lor și cel al UE.

               În special, aderarea UE poate avea efecte pozitive pentru țările în curs de dezvoltare care iau în considerare aderarea la Actul de la Geneva întrucât indicațiile lor geografice ar putea obține protecție în UE prin sistemul de la Lisabona. Interesul OAPI, Organizația Africană de Proprietatea Intelectuală, formată din 17 membri, de a adera la sistemul de la Lisabona este favorabil și face dovada atracției instrumentului pentru indicații geografice în vederea protejării drepturilor și valorilor tradiționale ale fermierilor din țările în curs de dezvoltare.

               În ceea ce privește dezavantajele potențiale, acestea ar putea include numărul încă limitat de membri participanți la sistemul de la Lisabona, preocuparea conform căreia  progresele cu privire la indicațiile geografice în cadrul OMC ar putea deveni și mai inaccesibile; scepticismul unora dintre statele membre ale UE în ceea ce privește aderarea UE și incertitudini cu privire la impacturile financiare. Cu toate acestea, sistemul modernizat în temeiul Actului de la Geneva ar trebui să fie mai atractiv pentru noi membri potențiali; progresele înregistrate la nivelul OMPI ar putea avea chiar repercusiuni pozitive asupra discuțiilor privind indicațiile geografice din cadrul OMC, creând sinergii adecvate și apropiind Acordul de la Lisabona revizuit de procesul OMC; statelor membre ale UE care au rezerve cu privire la sistemul de la Lisabona nu li se va solicita să adere; iar membrii sistemului de la Lisabona au avansat în eforturile lor de a asigura sustenabilitatea financiară a sistemului de la Lisabona.

               În medie, avantajele aderării UE la Actul de la Geneva al Acordului de la Lisabona depășesc dezavantajele. Pentru aderarea efectivă a UE la sistemul de la Lisabona, Comisia va trebui să formuleze o propunere de acte juridice necesare pentru aderarea UE la Actul de la Geneva al Acordului de la Lisabona și pentru punerea acestuia în aplicare.

               •Adecvarea și simplificarea reglementărilor

               Nu se aplică.

               •Drepturi fundamentale

               Aderarea Uniunii la Actul de la Geneva al Acordului de la Lisabona va contribui la îndeplinirea articolului 17 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, care prevede protecția proprietății intelectuale.

               4.IMPLICAȚII BUGETARE

               A se vedea fișa financiară anexată.

               5.ALTE ELEMENTE

               •Planuri de punere în aplicare și modalități de monitorizare, evaluare și raportare

               Nu se aplică.

               •Documente explicative (pentru directive)

               Nu se aplică.

               •Explicarea detaliată a dispozițiilor specifice ale propunerii

               Nu se aplică

               2018/0214 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind aderarea Uniunii Europene la Actul de la Geneva al Acordului de la Lisabona privind denumirile de origine și indicațiile geografice

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 207, coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (a),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere acordul Parlamentului European,

               întrucât:

               (1)Acordul de la Lisabona privind protecția și înregistrarea internațională a denumirilor de origine din 31 octombrie 1958
                  1
                („Acordul de la Lisabona”) a creat o uniune specială („Uniunea specială”) în cadrul Uniunii pentru Protecția Proprietății Industriale care a fost instituită prin Convenția pentru protecția proprietății industriale semnată la Paris, la 20 martie 1883 („Convenția de la Paris”). Conform clauzelor Acordului de la Lisabona, părțile contractante se angajează să protejeze, pe teritoriile lor, denumirile de origine ale produselor celorlalte țări din cadrul Uniunii speciale, care sunt recunoscute și protejate ca atare în țara de origine și care sunt înregistrate la Biroul Internațional de Proprietate Intelectuală din cadrul Organizației Mondiale a Proprietății Intelectuale, cu excepția cazului în care părțile respective declară, în termen de un an de la cererea de înregistrare, că nu pot asigura protecția respectivă.

               (2)Șapte state membre sunt părți ale Acordului de la Lisabona, și anume Bulgaria (din 1975), Republica Cehă (din 1993), Franța (din 1966), Italia (din 1968), Ungaria (din 1967), Portugalia (din 1966) și Slovacia (din 1993). Alte trei state membre au semnat, dar nu au ratificat Acordul de la Lisabona, și anume Grecia, Spania și România. Uniunea în sine nu este parte la Acordul de la Lisabona, întrucât acordul prevede faptul că numai statele pot adera la acesta.

               (3)La 20 mai 2015 a fost adoptat Actul de la Geneva al Acordului de la Lisabona privind denumirile de origine și indicațiile geografice
                  2
                („Actul de la Geneva”), care a revizuit Acordul de la Lisabona. În special, Actul de la Geneva lărgește domeniul de aplicare al Uniunii speciale pentru a extinde protecția denumirilor de origine ale produselor la toate indicațiile geografice în sensul Acordului OMC privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate intelectuală. Actul de la Geneva este compatibil cu acest acord și cu legislația relevantă a Uniunii privind protecția denumirilor de origine și a indicațiilor geografice pentru produse agricole și permite organizațiilor internaționale să devină părți contractante.

               (4)Uniunea are competență exclusivă pentru domeniile acoperite de Actul de la Geneva. Acest fapt a fost confirmat în hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 25 octombrie 2017 în cauza C-389/15
                  3
               , care a clarificat că proiectul de Acord de la Lisabona revizuit, care a fost ulterior adoptat ca „Actul de la Geneva”, este destinat în mod esențial facilitării și reglementării schimburilor comerciale dintre Uniune și țări terțe și are efecte directe și imediate asupra unor acestor schimburi.  Prin urmare, negocierile legate de Actul de la Geneva s-au desfășurat sub competența exclusivă a Uniunii, conferită prin articolul 3 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, întrucât acestea s-au situat în domeniul politicii comerciale comune prevăzute la articolul 207 alineatul (1) din tratatul respectiv, în special în ceea ce privește aspectele comerciale ale proprietății intelectuale.

               (5)În ceea ce privește anumite produse agricole, Uniunea a stabilit sisteme uniforme și cuprinzătoare de protecție a indicațiilor geografice pentru vinuri (1970), băuturi spirtoase (1989), vinuri aromatizate (1991) și alte produse agricole și produse alimentare (1992). Pe baza competenței exclusive prevăzute la articolul 3 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, statele membre nu ar trebui să aibă sisteme naționale de protecție pentru a proteja denumirile de origine și indicațiile geografice agricole din țări terțe membre ale Uniunii speciale. Cu toate acestea, în cazul în care nu este parte contractantă la Actul de la Geneva, Uniunea nu poate prezenta denumiri de origine și indicații geografice agricole înregistrate la nivelul Uniunii în scopul protejării în cadrul Uniunii speciale și nici nu poate proteja denumirile de origine și indicațiile geografice ale țărilor terțe membre pe baza sistemelor de protecție instituite de Uniune.

               (6)Pentru ca Uniunea să își poată exercita în mod adecvat competența exclusivă pentru domeniile acoperite de Actul de la Geneva și atribuțiile sale în contextul sistemelor cuprinzătoare de protecție a denumirilor de origine și a indicațiilor geografice agricole, Uniunea ar trebui să devină parte contractantă la Actul de la Geneva.

               (7)Aderarea Uniunii la Actul de la Geneva se realizează în conformitate cu articolul 17 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, care prevede protecția proprietății intelectuale.

               (8)Prin urmare, Uniunea Europeană ar trebui să adere la Actul de la Geneva.

               (9)În cadrul Uniunii speciale, Uniunea ar trebui să fie reprezentată de Comisie în conformitate cu articolul 17 alineatul (1) din Tratatul privind Uniunea Europeană,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Aderarea Uniunii Europene la Actul de la Geneva al Acordului de la Lisabona privind denumirile de origine și indicațiile geografice („Actul de la Geneva”) se aprobă în numele Uniunii.

               Textul Actului de la Geneva se anexează la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Președintele Consiliului desemnează persoana împuternicită să depună, în numele Uniunii Europene, instrumentul de aderare prevăzut la articolul 28 alineatul (2) punctul (ii) din Actul de la Geneva pentru a exprima consimțământul Uniunii Europene de a-și asuma obligații în temeiul Actului de la Geneva.

               Articolul 3

               În cadrul Uniunii speciale, Uniunea este reprezentată de Comisie în conformitate cu articolul 17 alineatul (1) din Tratatul privind Uniunea Europeană. Comisia transmite toate notificările necesare în temeiul Actului de la Geneva în numele Uniunii.

               În special, Comisia acționează ca autoritate competentă, în sensul articolului 3 din Actul de la Geneva, fiind responsabilă de administrarea Actului de la Geneva pe teritoriul Uniunii și de comunicările cu Biroul Internațional de Proprietate Intelectuală al Organizației Mondiale a Proprietății Intelectuale în temeiul Actului de la Geneva și al Regulamentului comun asociat Acordului de la Lisabona și Actului de la Geneva al Acordului de la Lisabona („Regulamentul comun”)
                  4
               .

               Articolul 4

               În conformitate cu articolul 29 alineatul (4) din Actul de la Geneva, o declarație atașată la instrumentul de aderare specifică prelungirea cu un an a termenului menționat la articolul 15 alineatul (1) din Actul de la Geneva și a perioadelor indicate la articolul 17 din actul respectiv, în conformitate cu procedurile specificate în Regulamentul comun.

               În conformitate cu articolul 5 alineatul (3) litera (a) din Regulamentul comun, o notificare adresată directorului general al Organizației Mondiale a Proprietății Intelectuale atașată la instrumentul de aderare specifică cerința potrivit căreia, în cazul protejării unei denumiri de origine sau indicații geografice înregistrate pe teritoriul Uniunii, cererea indică, pe lângă datele obligatorii stabilite la articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul comun, date specifice referitoare, în cazul unei denumiri de origine, la calitatea sau caracteristicile bunului și legătura acestuia cu mediul geografic al zonei geografice de producție și, în cazul unei indicații geografice, la calitatea, reputația sau altă caracteristică a bunului și legătura acestuia cu zona geografică de origine.

               Articolul 5

               Prezenta decizie intră în vigoare la […].

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

               FIȘĂ FINANCIARĂ LEGISLATIVĂ

                        FIȘĂ FINANCIARĂ

                        FS/18/YG/mh XXX

                        agri.ddg2..XXX

                        6.221.2018.1

                        DATA: 5.3.2018

                        1.

                        RUBRICA BUGETARĂ:

                        05 06 01

                        CREDITE:

                        7,228 milioane EUR

                        2.

                        TITLUL:
                        Propunere de Decizie a Consiliului privind aderarea Uniunii Europene la Actul de la Geneva al Acordului de la Lisabona privind denumirile de origine și indicațiile geografice

                        3.

                        TEMEIUL JURIDIC:

                        Articolul 207 și articolul 218 alineatul (6) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene

                        4.

                        OBIECTIVE:

                        Prin această propunere de decizie a Consiliului, Comisia vizează autorizarea din partea Consiliului a aderării Uniunii Europene la Actul de la Geneva.

                        5.

                        IMPLICAȚII FINANCIARE

                        O PERIOADĂ DE 12 LUNI
                        (milioane EUR)

                        EXERCIȚIUL FINANCIAR ÎN CURS

                        2018

                        (milioane EUR)

                        EXERCIȚIUL FINANCIAR URMĂTOR

                        2019

                        (milioane EUR)

                        5.0

                        CHELTUIELI

                        -
                              DIN BUGETUL UE
                        (RESTITUIRI/INTERVENȚII)

                        -
                              DIN BUGETELE NAȚIONALE

                        -
                              ALTELE

                        -

                        1,0

                        1,0

                        -

                        -

                        1,0 (estimare)

                        5.1

                        VENITURI

                        -
                              RESURSE PROPRII ALE UE
                        (TAXE/TAXE VAMALE)

                        -
                              LA NIVEL NAȚIONAL

                        2020

                        2021

                        2022

                        2023

                        5.0.1

                        CHELTUIELI ESTIMATE

                        5.1.1

                        VENITURI ESTIMATE

                        5.2

                        METODA DE CALCUL: nestabilită în acest stadiu

                        6.0

                        PROIECTUL POATE FI FINANȚAT DIN CREDITE ÎNSCRISE ÎN CAPITOLUL CORESPUNZĂTOR DIN BUGETUL ACTUAL?

                        DA NU

                        6.1

                        PROIECTUL POATE FI FINANȚAT PRIN TRANSFER ÎNTRE CAPITOLELE BUGETULUI ACTUAL?

                        DA NU

                        6.2

                        VA FI NECESAR UN BUGET SUPLIMENTAR?

                        DA NU

                        6.3

                        VOR TREBUI INCLUSE CREDITE ÎN BUGETELE VIITOARE?

                        DA NU

                        OBSERVAȚII:

                        Taxele sunt suportate de statul membru din care provine denumirea de origine sau indicația geografică.  Cu toate acestea, Uniunea poate face o contribuție specială în temeiul articolului 24 alineatul (2) litera (v) din Actul de la Geneva în limitele mijloacelor disponibile în acest scop în bugetul anual al Uniunii.  Pentru anul 2018, suma de 1 milion EUR se alocă liniei bugetare 05 06 01 în acest scop.

                     (1)

                  http://www.wipo.int/export/sites/www/lisbon/en/legal_texts/lisbon_agreement.pdf
                  .

                     (2)

                  http://www.wipo.int/edocs/lexdocs/treaties/en/lisbon/trt_lisbon_009en.pdf
                  .

                     (3)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 25 octombrie 2017, Comisia/Consiliul, C-389/15, ECLI:EU:C:2017:798 [punctul 45 și urm.].

                     (4)

                        Regulamentul comun asociat Acordului de la Lisabona și Actului de la Geneva al Acordului de la Lisabona, astfel cum a fost adoptat de Adunarea Uniunii de la Lisabona la 11 octombrie 2017,
                  http://www.wipo.int/meetings/en/doc_details.jsp?doc_id=376416
                  , Doc. WIPO A/57/11 din 11 octombrie 2017.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 27.7.2018
            COM(2018) 350 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea deDECIZIE A CONSILIULUI
            privind aderarea Uniunii Europene la Actul de la Geneva al Acordului de la Lisabona privind denumirile de origine și indicațiile geografice

               ACTUL DE LA GENEVA AL ACORDULUI DE LA LISABONA PRIVIND DENUMIRILE DE ORIGINE ȘI INDICAȚIILE GEOGRAFICE

               Lista articolelor

               Capitolul I: Dispoziții introductive și dispoziții generale

               Articolul 1:
                     Expresii prescurtate

               Articolul 2:
                     Obiectul

               Articolul 3:
                     Autoritatea competentă

               Articolul 4:
                     Registrul internațional

               Capitolul II: Cererea și înregistrarea internațională

               Articolul 5:
                     Cererea

               Articolul 6:
                     Înregistrarea internațională

               Articolul 7:
                     Taxe

               Articolul 8:
                     Perioada de validitate a înregistrărilor internaționale

               Capitolul III: Protecția

               Articolul 9:
                     Angajamentul privind protecția

               Articolul 10:
                     Protecția în temeiul legislațiilor părților contractante și al altor instrumente

               Articolul 11:
                     Protecția în ceea ce privește denumirile de origine și indicațiile geografice înregistrate

               Articolul 12:
                     Protecția împotriva dobândirii unui caracter generic

               Articolul 13:
                     Elemente de protecție în ceea ce privește alte drepturi

               Articolul 14:
                     Proceduri de executare și măsuri reparatorii

               Capitolul IV: Refuzul și alte acțiuni legate de înregistrarea internațională

               Articolul 15:
                     Refuzul

               Articolul 16:
                     Retragerea refuzului

               Articolul 17:
                     Perioada de tranziție

               Articolul 18:
                     Notificarea acordării protecției

               Articolul 19:
                     Invalidarea

               Articolul 20:
                     Modificări și alte intrări în registrul internațional

               Capitolul V: Dispoziții administrative

               Articolul 21:
                     Apartenența la Uniunea de la Lisabona

               Articolul 22:
                     Adunarea Uniunii speciale

               Articolul 23:
                     Biroul internațional

               Articolul 24:
                     Finanțe

               Articolul 25:
                     Regulamentul de aplicare

               Capitolul VI: Revizuirea și modificarea

               Articolul 26:
                     Revizuirea

               Articolul 27:
                     Modificarea anumitor articole de către Adunare

               Capitolul VII: Dispoziții finale

               Articolul 28:
                     Condiții și modalități pentru a deveni parte la prezentul act

               Articolul 29:
                     Data de la care ratificările și aderările produc efecte

               Articolul 30:
                     Interzicerea formulării oricăror rezerve

               Articolul 31:
                     Punerea în aplicare a Acordului de la Lisabona și a Actului din 1967

               Articolul 32:
                     Denunțare

               Articolul 33:
                     Limbile prezentului act; Semnarea

               Articolul 34:
                     Pagina depozitarului

               Capitolul I
               Dispoziții introductive și dispoziții generale

               Articolul 1

               Expresii prescurtate

               În sensul prezentului act, cu excepția cazului în care se prevede în mod expres altfel:

               (I.)„Acordul de la Lisabona” înseamnă Acordul de la Lisabona privind protecția și înregistrarea internațională a denumirilor de origine din 31 octombrie 1958;

               (II.)„Actul din 1967” înseamnă Acordul de la Lisabona, astfel cum a fost revizuit la Stockholm, la 14 iulie 1967, și modificat la 28 septembrie 1979;

               (III.)„prezentul act” înseamnă Acordul de la Lisabona privind denumirile de origine și indicațiile geografice, astfel cum este stabilit prin prezentul act;

               (IV.)„regulamentul de aplicare” înseamnă regulamentul la care se face referire la articolul 25;

               (V.)„Convenția de la Paris” înseamnă Convenția de la Paris pentru protecția proprietății industriale din 20 martie 1883, astfel cum a fost revizuită și modificată;

               (VI.)„denumire de origine” înseamnă denumirea, astfel cum este menționată la articolul 2 alineatul (1) punctul (i);

               (VII.)„indicație geografică” înseamnă indicația, astfel cum este menționată la articolul 2 alineatul (1) punctul (ii);

               (VIII.)„registrul internațional” înseamnă registrul internațional păstrat de Biroul internațional în conformitate cu articolul 4, reprezentând o colecție oficială de date referitoare la înregistrările internaționale de denumiri de origine și indicații geografice, indiferent de formatul în care aceste date sunt păstrate;

               (IX.)„înregistrare internațională” înseamnă o înregistrare internațională consemnată în registrul internațional;

               (X.)„cerere” înseamnă o cerere de înregistrare internațională;

               (XI.)„înregistrat(ă)” înseamnă consemnat(ă) în registrul internațional în conformitate cu prezentul act;

               (XII.)„zona geografică de origine” înseamnă o zonă geografică, astfel cum este menționată la articolul 2 alineatul (2);

               (XIII.)„zonă geografică transfrontalieră” înseamnă o zonă geografică situată în părți contractante adiacente sau care acoperă aceste părți contractante adiacente;

               (XIV.)„parte contractantă” înseamnă un stat sau o organizație interguvernamentală parte la prezentul act;

               (XV.)„parte contractantă de origine” înseamnă partea contractantă în care se află zona geografică de origine sau părțile contractante în care se află zona geografică transfrontalieră de origine;

               (XVI.)„autoritate competentă” înseamnă o entitate desemnată în conformitate cu articolul 3;

               (XVII.)„beneficiari” înseamnă persoane fizice sau entități juridice care au dreptul, în temeiul legislației părții contractante de origine, să utilizeze o denumire de origine sau o indicație geografică;

               (XVIII.)„organizație interguvernamentală” înseamnă o organizație interguvernamentală care îndeplinește condițiile pentru a deveni parte la prezentul act în conformitate cu articolul 28 alineatul (1) punctul (iii);

               (XIX.)„Organizație” înseamnă Organizația Mondială a Proprietății Intelectuale;

               (XX.)„director general” înseamnă directorul general al Organizației;

               (XXI.)„Birou internațional” înseamnă Biroul internațional al Organizației.

               Articolul 2

               Obiectul

               (1)[Denumiri de origine și indicații geografice] Prezentul act se aplică cu privire la:

               (I.)orice denumire protejată în partea contractantă de origine, care este formată din sau care conține denumirea unei zone geografice sau o altă denumire cunoscută ca făcând referire la această zonă, care servește la desemnarea unui bun ca provenind din zona geografică respectivă, în cazul în care calitatea sau caracteristicile bunului se datorează exclusiv sau în mod esențial mediului geografic, inclusiv factorilor naturali și umani, și care a conferit bunului respectiv reputația sa pozitivă; precum și

               (II.)orice indicație protejată în partea contractantă de origine, care este formată din sau care conține denumirea unei zone geografice sau o altă indicație cunoscută ca făcând referire la această zonă, care identifică un bun ca provenind din zona geografică respectivă, în cazul în care o anumită calitate, reputația sau alte caracteristici ale bunului pot fi atribuite în mod esențial originii sale geografice.

               (2)[Zone geografice de origine posibile] O zonă geografică de origine astfel cum este descrisă la alineatul (1) poate include întregul teritoriu al părții contractante de origine sau o regiune, o localitate ori un loc situat în partea contractantă de origine. Această definiție nu exclude aplicarea prezentului act în cazul unei zone geografice de origine, astfel cum se prevede la alineatul (1), care este formată dintr-o zonă geografică transfrontalieră sau o parte din aceasta.

               Articolul 3

               Autoritatea competentă

               Fiecare parte contractantă desemnează o entitate care este responsabilă de administrarea prezentului act pe teritoriul său și de comunicarea cu Biroul internațional în temeiul prezentului act și al regulamentului de aplicare. Partea contractantă notifică Biroului internațional denumirea și datele de contact ale acestei autorități competente, astfel cum se prevede în regulamentul de aplicare.

               Articolul 4

               Registrul internațional

               Biroul internațional păstrează un registru internațional în care sunt consemnate înregistrările internaționale efectuate în conformitate cu prezentul act, cu Acordul de la Lisabona și cu Actul din 1967 ori cu ambele acte, precum și date privind aceste înregistrări internaționale.

               Capitolul II
               Cererea și înregistrarea internațională

               Articolul 5
               Cererea

               (1)[Locul depunerii] Cererile sunt depuse la Biroul internațional.

               (2)[Cerere depusă de autoritatea competentă] Sub rezerva dispozițiilor de la alineatului (3), cererea de înregistrare internațională a unei denumiri de origine sau a unei indicații geografice se depune de autoritatea competentă în numele:

               (I.)beneficiarilor; sau

               (II.)unei persoane fizice ori entități juridice care are capacitatea legală în temeiul legislației părții contractante de origine de a exercita drepturile beneficiarilor sau alte drepturi legate de denumirea de origine sau indicația geografică.

               (3)[Cerere depusă direct]

               a)Fără a aduce atingere alineatului (4), dacă legislația părții contractante de origine permite, cererea poate fi depusă de beneficiari sau de persoana fizică ori entitatea juridică menționată la alineatul (2) punctul (ii).

               b)Dispozițiile de la litera (a) se aplică sub rezerva depunerii unei declarații de către partea contractantă, potrivit căreia legislația sa permite acest lucru. Această declarație poate fi transmisă de partea contractantă la momentul depunerii instrumentului său de ratificare ori aderare sau la o dată ulterioară. În cazul în care este transmisă la momentul depunerii instrumentului său de ratificare ori aderare, declarația începe să producă efecte odată cu intrarea în vigoare a prezentului act în ceea ce privește partea contractantă respectivă. În cazul în care este transmisă după intrarea în vigoare a prezentului act în ceea ce privește partea contractantă respectivă, declarația începe să producă efecte după trei luni de la data la care directorul general a primit declarația.

               (4)[Cerere comună posibilă în cazul unei zone geografice transfrontaliere] În cazul unei zone geografice de origine formată dintr-o zonă geografică transfrontalieră, părțile contractante adiacente pot, în conformitate cu acordul lor, să depună o cerere comună prin intermediul unei autorități competente desemnate în comun.

               (5)[Conținut obligatoriu] Regulamentul de aplicare specifică datele obligatorii care trebuie incluse în cerere, pe lângă cele menționate la articolul 6 alineatul (3).

               (6)[Conținut opțional] Regulamentul de aplicare poate specifica datele opționale care pot fi incluse în cerere.

               Articolul 6
               Înregistrarea internațională

               (1)[Examinare oficială de către Biroul internațional] La primirea unei cereri de înregistrare internațională a unei denumiri de origine sau indicații geografice în forma corespunzătoare, astfel cum se prevede în regulamentul de aplicare, Biroul internațional înregistrează denumirea de origine sau indicația geografică în registrul internațional.

               (2)[Data înregistrării internaționale] Sub rezerva dispozițiilor alineatului (3), data înregistrării internaționale este data la care cererea a fost primită de Biroul internațional.

               (3)[Data înregistrării internaționale în cazul în care lipsesc detaliile] În cazul în care cererea nu conține toate detaliile următoare:

               (I.)identificarea autorității competente sau, în cazul aplicării articolului 5 alineatul (3), a solicitantului sau solicitanților;

               (II.)detalii prin care sunt identificați beneficiarii și, după caz, persoana fizică sau entitatea juridică menționată la articolul 5 alineatul (2) punctul (ii);

               (III.)denumirea de origine sau indicația geografică pentru care se solicită înregistrarea internațională;

               (IV.)bunul sau bunurile la care face referire denumirea de origine sau indicația geografică;

               data înregistrării internaționale este data la care ultimele detalii care lipseau sunt primite de Biroul internațional.

               (4)[Publicarea și notificarea înregistrărilor internaționale] Biroul internațional publică fără întârziere fiecare înregistrare internațională și notifică autoritatea competentă a fiecărei părți contractante cu privire la înregistrarea internațională.

               (5)[Data intrării în vigoare a înregistrării internaționale]

               a)Sub rezerva dispozițiilor literei (b), o denumire de origine sau o indicație geografică înregistrată este protejată începând cu data înregistrării internaționale în fiecare parte contractantă care nu a refuzat protecția în conformitate cu articolul 15 sau care a trimis Biroului internațional o notificare a acordării protecției în conformitate cu articolul 18.

               b)O parte contractantă poate, prin intermediul unei declarații, să notifice directorul general cu privire la faptul că, în conformitate cu legislația sa națională sau regională, o denumire de origine sau indicație geografică înregistrată este protejată de la o dată care este menționată în declarație și care nu depășește totuși data expirării termenului pentru refuz prevăzută în regulamentul de aplicare în conformitate cu articolul 15 alineatul (1) litera (a).

               Articolul 7

               Taxe

               (1)[Taxa pentru înregistrarea internațională] Pentru înregistrarea internațională a fiecărei denumiri de origine și a fiecărei indicații geografice se percepe taxa prevăzută în regulamentul de aplicare.

               (2)[Taxe pentru consemnarea altor date în registrul internațional] Regulamentul de aplicare prevede taxele care trebuie plătite pentru consemnarea altor date în registrul internațional și pentru furnizarea de extrase, adeverințe sau alte informații privind conținutul înregistrării internaționale.

               (3)[Reduceri ale taxelor] Taxele reduse sunt stabilite de Adunare pentru anumite înregistrări internaționale de denumiri de origine și anumite înregistrări internaționale de indicații geografice, în special cele în privința cărora partea contractantă de origine este o țară în curs de dezvoltare sau una dintre țările cel mai puțin dezvoltate.

               (4)[Taxe individuale]

               a)Orice parte contractantă poate, sub forma unei declarații, să notifice directorul general cu privire la faptul că protecția care decurge din înregistrarea internațională se aplică acesteia numai dacă se plătește o taxă pentru a acoperi costurile suportate de aceasta pentru examinarea substanțială a înregistrării internaționale. Suma aferentă unei astfel de taxe individuale este indicată în declarație și poate fi modificată în declarațiile viitoare. Suma respectivă nu poate depăși echivalentul sumei solicitate în temeiul legislației naționale sau regionale a părții contractante, din care se scad economiile rezultate din procedura internațională. În plus, partea contractantă poate notifica directorul general, sub forma unei declarații, că solicită o taxă administrativă legată de utilizarea, de către beneficiari, a denumirii de origine sau a indicației geografice în partea contractantă respectivă.

               b)Neplata unei taxe individuale are drept efect, în conformitate cu regulamentul de aplicare, renunțarea la protecție în ceea ce privește partea contractantă care solicită taxa.

               Articolul 8
               Perioada de validitate a înregistrărilor internaționale

               (1)[Dependența] Înregistrările internaționale sunt valabile pe termen nedeterminat, înțelegându-se că protecția unei denumiri de origine sau indicații geografice înregistrate nu mai este necesară în cazul în care denumirea care constituie denumirea de origine sau indicația care constituie indicația geografică nu mai este protejată în partea contractantă de origine.

               (2)[Anularea]

               a)Autoritatea competentă a părții contractante de origine sau, în cazul articolului 5 alineatul (3), beneficiarii sau persoana fizică ori entitatea juridică menționată la articolul 5 alineatul (2) punctul (ii) sau autoritatea competentă a părții contractante de origine pot, în orice moment, să solicite Biroului internațional să anuleze înregistrarea internațională vizată.

               b)În cazul în care denumirea care constituie o denumire de origine înregistrată sau indicația care constituie o indicație geografică înregistrată nu mai este protejată în partea contractantă de origine, autoritatea competentă a părții contractante de origine solicită anularea înregistrării internaționale.

               Capitolul III

               Protecția

               Articolul 9
               Angajamentul privind protecția

               Fiecare parte contractantă protejează denumirile de origine și indicațiile geografice înregistrate pe teritoriul său, în cadrul propriului sistem juridic și al practicii în materie, dar în conformitate cu condițiile prevăzute în prezentul act, respectând orice refuz, renunțare, invalidare sau anulare care poate intra în vigoare cu privire la teritoriul său și înțelegând că părțile contractante care nu fac distincția, în legislațiile lor naționale sau regionale, între denumirile de origine și indicațiile geografice nu au obligația de a introduce o astfel de distincție în legislațiile lor naționale sau regionale.

               Articolul 10
               Protecția în temeiul legislațiilor părților contractante sau al altor instrumente

               (1)[Forma protecției legale] Fiecare parte contractantă este liberă să aleagă tipul de legislație în temeiul căreia stabilește protecția prevăzută în prezentul act, cu condiția ca această legislație să îndeplinească cerințele esențiale din prezentul act.

               (2)[Protecția în temeiul altor instrumente] Dispozițiile prezentului act nu afectează în niciun mod nicio altă protecție pe care o parte contractantă o poate acorda cu privire la denumirile de origine înregistrate sau indicațiile geografice înregistrate în temeiul legislației sale naționale sau regionale ori în temeiul altor instrumente internaționale.

               (3)[Relația cu alte instrumente] Nicio dispoziție din prezentul act nu reprezintă o derogare de la obligațiile pe care părțile contractante le au unele față de celelalte în temeiul altor instrumente internaționale și nici nu aduce atingere drepturilor pe care o parte contractantă le are în temeiul altor instrumente internaționale.

               Articolul 11
               Protecția în ceea ce privește denumirile de origine și indicațiile geografice înregistrate

               (1)[Conținutul protecției] Sub rezerva dispozițiilor prezentului act, în ceea ce privește o denumire de origine înregistrată sau o indicație geografică înregistrată, fiecare parte contractantă pune la dispoziție mijloacele legale pentru a preveni:

               a)utilizarea denumirii de origine sau a indicației geografice

               (I.)pentru bunuri de același fel precum cele vizate de denumirea de origine sau indicația geografică, care nu provin din zona geografică de origine sau care nu respectă nicio altă cerință aplicabilă cu privire la utilizarea denumirii de origine sau a indicației geografice;

               (II.)pentru bunuri care nu sunt de același fel precum cele vizate de denumirea de origine sau indicația geografică sau pentru servicii, în cazul în care această utilizare ar indica sau ar sugera o legătură între acele bunuri sau servicii și beneficiarii denumirii de origine sau ai indicației geografice și ar fi susceptibilă de a afecta interesele acestora sau, după caz, având în vedere reputația denumirii de origine sau a indicației geografice în partea contractantă vizată, această utilizare ar fi susceptibilă de a submina sau a reduce într-un mod neloial reputația respectivă sau de a genera avantaje necuvenite de pe urma acesteia;

               b)orice altă practică răspunzătoare de inducerea în eroare a consumatorilor cu privire la originea, proveniența sau natura adevărată a bunurilor.

               (2)[Conținutul protecției în ceea ce privește anumite utilizări] Alineatul (1) litera (a) se aplică, de asemenea, utilizării denumirii de origine sau indicației geografice în cazul imitațiilor, chiar dacă originea adevărată a bunurilor este indicată sau dacă denumirea de origine ori indicația geografică este utilizată sub formă de traducere sau este însoțită de termeni precum „stil”, „mod”, „tip”, „fabricare”, „imitație”, „metodă”, „așa cum se produce în”, „la fel ca”, „similar” sau alți termeni asemănători
                  1
               .

               (3)[Utilizarea în cadrul unei mărci] Fără a aduce atingere articolului 13 alineatul (1), o parte contractantă refuză sau invalidează ex officio înregistrarea unei mărci ulterioare, dacă legislația sa îi permite sau la solicitarea unei părți interesate, în cazul în care utilizarea mărcii ar conduce la una dintre situațiile prevăzute la alineatul (1).

               Articolul 12
               Protecția împotriva dobândirii unui caracter generic

               Sub rezerva dispozițiilor prezentului act, nu se poate considera că denumirile de origine înregistrate și indicațiile geografice înregistrate au devenit generice
                  2
                într-o parte contractantă.

               Articolul 13
               Elemente de protecție în ceea ce privește alte drepturi

               (1)[Drepturi anterioare aferente mărcii] Dispozițiile prezentului act nu aduc atingere unei mărci anterioare pentru care s-a depus cerere sau care a fost înregistrată cu bună-credință ori care a fost dobândită prin utilizare cu bună-credință, într-o parte contractantă. În cazul în care legislația dintr-o parte contractantă prevede o excepție limitată la drepturile conferite de marcă în sensul că este posibil ca, în anumite circumstanțe, o astfel de marcă anterioară să nu dea dreptul titularului său să împiedice acordarea protecției sau utilizarea în acea parte contractantă a unei denumiri de origine sau indicații geografice înregistrate, protecția denumirii de origine sau a indicației geografice înregistrate nu limitează drepturile conferite de marca respectivă în niciun alt mod.

               (2)[Numele personal utilizat în activitatea comercială] Dispozițiile prezentului act nu aduc atingere dreptului oricărei persoane de a utiliza, în operațiunile comerciale, numele persoanei în cauză sau numele predecesorului persoanei în cauză în activitățile comerciale, cu excepția cazului în care un astfel de nume este utilizat astfel încât să inducă în eroare publicul.

               (3)[Drepturi bazate pe denumirea unui soi de plată sau a unei rase de animal] Dispozițiile prezentului act nu aduc atingere dreptului oricărei persoane de a utiliza denumirea unui soi de plantă sau a unei rase de animal în operațiunile comerciale, cu excepția cazului în care această denumire a soiului de plantă sau rase de animal este utilizată astfel încât să inducă în eroare publicul.

               (4)[Elemente de protecție în cazul notificării retragerii refuzului sau a acordării protecției] În cazul în care o parte contractantă care a refuzat efectele unei înregistrări internaționale în temeiul articolului 15 invocând motive legate de utilizarea în cadrul unei mărci anterioare sau un alt drept, astfel cum se menționează în prezentul articol, notifică retragerea refuzului respectiv în temeiul articolului 16 sau acordarea protecției în temeiul articolului 18, protecția rezultată a denumirii de origine sau a indicației geografice nu aduce atingere dreptului respectiv sau utilizării acestuia cu excepția cazului în care protecția a fost acordată în urma anulării, absenței reînnoirii, revocării sau invalidării dreptului.

               Articolul 14
               Proceduri de executare și măsuri reparatorii

               Fiecare parte contractantă pune la dispoziție măsuri reparatorii legale efective pentru protecția denumirilor de origine înregistrate și a indicațiilor geografice înregistrate și prevede ca procedurile legale de asigurare a protecției acestora să poată fi inițiate de o autoritate publică sau de orice parte interesată, fie persoană fizică sau entitate juridică publică sau privată, în funcție de sistemul său juridic și de practica în materie.

               Capitolul IV
               Refuzul și alte acțiuni legate de înregistrarea internațională

               Articolul 15
               Refuzul

               (1)[Refuzul efectelor înregistrării internaționale]

               a)În termenul specificat în regulamentul de aplicare, autoritatea competentă a unei părți contractante poate notifica Biroul internațional cu privire la refuzul efectelor unei înregistrări internaționale pe teritoriul său. Notificarea refuzului poate fi efectuată de autoritatea competentă ex officio, dacă legislația sa permite acest lucru, sau la cererea unei părți interesate.

               b)Notificarea refuzului indică motivele pe care se bazează refuzul.

               (2)[Protecția în temeiul altor instrumente] Notificarea unui refuz nu aduce atingere niciunei alte protecții care poate fi disponibilă, în conformitate cu articolul 10 alineatul (2), pentru denumirea sau indicația vizată în partea contractantă de care se leagă refuzul.

               (3)[Obligația acordării unei oportunități pentru părțile interesate] Fiecare parte contractantă pune la dispoziția oricărei părți ale cărei interese ar fi afectate de o înregistrare internațională, oportunități rezonabile de a solicita autorității competente să notifice un refuz în ceea ce privește înregistrarea internațională.

               (4)[Înregistrarea, publicarea și comunicarea refuzurilor] Biroul internațional consemnează în registrul internațional refuzul și motivele care stau la baza acestuia. Biroul internațional publică refuzul și motivele acestuia și transmite notificarea refuzului autorității competente a părții contractante de origine sau, în cazul în care cererea a fost depusă direct în conformitate cu articolul 5 alineatul (3), beneficiarilor sau persoanei fizice ori entității juridice menționate la articolul 5 alineatul (2) punctul (ii), precum și autorității competente a părții contractante de origine.

               (5)[Tratament național] Fiecare parte contractantă pune la dispoziția părților interesate afectate de un refuz aceleași măsuri reparatorii judiciare și administrative care sunt disponibile pentru cetățenii săi cu privire la refuzul protecției unei denumiri de origine sau a unei indicații geografice.

               Articolul 16
               Retragerea refuzului

               Refuzul poate fi retras în conformitate cu procedurile specificate în regulamentul de aplicare. Retragerea se consemnează în registrul internațional.

               Articolul 17
               Perioada de tranziție

               (1)[Opțiunea acordării perioadei de tranziție] Fără a aduce atingere articolului 13, în cazul în care nu a refuzat efectele unei înregistrări internaționale pe motive legate de utilizarea anterioară de către o parte terță sau a retras acest refuz ori a notificat acordarea protecției, o parte contractantă poate, dacă legislația sa o permite, să acorde o perioadă determinată astfel cum se specifică în regulamentul de aplicare, în scopul încetării acestei utilizări.

               (2)[Notificarea perioadei de tranziție] Partea contractantă notifică Biroul internațional cu privire la o astfel de perioadă, în conformitate cu procedurile specificate în regulamentul de aplicare.

               Articolul 18
               Notificarea acordării protecției

               Autoritatea competentă a unei părți contractante poate notifica Biroul internațional cu privire la acordarea protecției pentru o denumire de origine sau indicație geografică înregistrată. Biroul internațional consemnează această notificare în registrul internațional și o publică.

               Articolul 19
               Invalidarea

               (1)[Posibilitatea apărării drepturilor] Invalidarea integrală sau parțială a efectelor unei înregistrări internaționale pe teritoriul unei părți contractante poate fi pronunțată numai după ce beneficiarii au avut oportunitatea de a-și apăra drepturile. Această oportunitate este, de asemenea, acordată persoanei fizice sau entității juridice menționate la articolul 5 alineatul (2) punctul (ii).

               (2)[Notificare, consemnare și publicare] Partea contractantă notifică Biroul internațional cu privire la invalidarea efectelor unei înregistrări internaționale, iar Biroul internațional consemnează invalidarea în registrul internațional și o publică.

               (3)[Protecția în temeiul altor instrumente] Invalidarea nu aduce atingere niciunei alte protecții care poate fi disponibilă, în conformitate cu articolul 10 alineatul (2), pentru denumirea sau indicația vizată în partea contractantă care a invalidat efectele înregistrării internaționale.

               Articolul 20
               Modificări și alte intrări în registrul internațional

               Procedurile de modificare a înregistrărilor internaționale și a altor intrări în registrul internațional sunt prevăzute în regulamentul de aplicare.

               Capitolul V Dispoziții administrative

               Articolul 21
               Apartenența la Uniunea de la Lisabona

               Părțile contractante sunt membre ale aceleiași Uniuni speciale precum statele care sunt părți la Acordul de la Lisabona sau la Actul din 1967, fie că sunt sau nu sunt părți la Acordul de la Lisabona sau la Actul din 1967.

               Articolul 22
               Adunarea Uniunii speciale

               (1)[Componență]

               a)Părțile contractante sunt membre ale aceleiași Adunări precum statele care sunt părți la Actul din 1967.

               b)Fiecare parte contractantă este reprezentată de un delegat, care poate fi asistat de supleanți, de consilieri și de experți.

               c)Fiecare delegație își suportă propriile costuri.

               (2)[Atribuții]

               a)(a) Adunarea:

               (I.)se ocupă de toate aspectele referitoare la menținerea și dezvoltarea Uniunii speciale și la aplicarea prezentului act;

               (II.)dă directive directorului general cu privire la pregătirea conferințelor de revizuire menționate la articolul 26 alineatul (1), acordând atenția cuvenită observațiilor formulate de acei membri ai Uniunii speciale care nu au ratificat sau aderat la prezentul act;

               (III.)modifică regulamentul de aplicare;

               (IV.)examinează și aprobă rapoartele și activitățile directorului general referitoare la Uniunea specială și îi dă acestuia toate instrucțiunile necesare cu privire la aspectele care țin de competența Uniunii speciale;

               (V.)stabilește programul, adoptă bugetul bienal al Uniunii speciale și aprobă situațiile financiare ale acesteia;

               (VI.)adoptă regulamentul financiar al Uniunii speciale;

               (VII.)creează comitetele și grupurile de lucru pe care le consideră adecvate în scopul îndeplinirii obiectivelor Uniunii speciale;

               (VIII.)stabilește care state, organizații interguvernamentale și neguvernamentale sunt admise la reuniunile sale în calitate de observatori;

               (IX.)adoptă amendamente la articolele 22-24 și 27;

               (X.)întreprinde orice altă acțiune corespunzătoare în vederea atingerii obiectivelor Uniunii speciale și îndeplinește orice alte funcții considerate adecvate în cadrul prezentului act.

               b)În ceea ce privește aspectele care prezintă interes și pentru alte uniuni administrate de Organizație, Adunarea decide după ce a luat cunoștință de înștiințarea Comitetului de coordonare al Organizației.

               (3)[Cvorumul]

               a)Jumătate dintre membrii Adunării care au drept de vot în ceea ce privește o problemă dată constituie cvorumul necesar votului privind respectiva problemă.

               b)Fără a aduce atingere dispozițiilor de la litera (a), în cazul în care, în timpul unei sesiuni, numărul membrilor Adunării care sunt state, care au drept de vot asupra unui anumit aspect și care sunt reprezentați este mai mic de jumătate, dar cel puțin egal cu o treime din numărul membrilor Adunării care sunt state și care au drept de vot asupra acestui aspect, Adunarea poate adopta decizii; cu toate acestea, deciziile Adunării, cu excepția celor care se referă la procedura acesteia, nu devin executorii decât în cazul în care condițiile enunțate ulterior sunt îndeplinite. Biroul internațional comunică respectivele decizii membrilor Adunării care sunt state, care au drept de vot asupra aspectului respectiv și care nu au fost reprezentați, invitându-i să își exprime în scris, în termen de 3 luni de la data comunicării, votul sau abținerea. În cazul în care, la expirarea acestui termen, numărul membrilor care și-au exprimat astfel votul sau abținerea este cel puțin egal cu numărul membrilor care lipseau pentru ca cvorumul să fie atins în timpul sesiunii, respectivele decizii devin executorii, cu condiția ca în același timp majoritatea necesară să rămână întrunită.

               (4)[Adoptarea deciziilor în cadrul Adunării]

               a)Adunarea depune toate eforturile pentru a adopta decizii prin consens.

               b)În cazul în care nu este posibil să se ajungă la o decizie prin consens, decizia asupra aspectului examinat este supusă la vot. În acest caz,

               (I.)fiecare parte contractantă care este un stat dispune de un vot și votează numai în nume propriu; și

               (II.)orice parte contractantă care este o organizație interguvernamentală poate vota în locul statelor sale membre, cu un număr de voturi egal cu numărul statelor sale membre care sunt părți la prezentul act. Nicio organizație interguvernamentală nu participă la vot în cazul în care unul dintre statele sale membre își exercită dreptul de vot și invers.

               c)În privința aspectelor care nu se referă decât la statele obligate prin Actul din 1967, părțile contractante care nu sunt obligate prin Actul din 1967 nu au drept de vot, în timp ce, în privința aspectelor care nu se referă decât la părțile contractante, numai acestea din urmă au drept de vot.

               (5)[Majoritatea]

               a)Sub rezerva articolului 25 alineatul (2) și a articolului 27 alineatul (2), deciziile Adunării sunt adoptate cu două treimi din numărul voturilor exprimate.

               b)Abținerile nu sunt considerate voturi.

               (6)[Sesiunile]

               a)Adunarea se reunește dacă este convocată de directorul general și, dacă nu intervin circumstanțe excepționale, în aceeași perioadă și în același loc ca și Adunarea generală a Organizației.

               b)Adunarea se reunește în sesiune extraordinară la convocarea directorului general, acesta acționând fie la solicitarea unei pătrimi din numărul membrilor Adunării, fie din proprie inițiativă.

               c)Ordinea de zi a fiecărei sesiuni este stabilită de directorul general.

               (7)[Regulamentul de procedură] Adunarea adoptă propriul regulament de procedură.

               Articolul 23
               Biroul internațional

               (1)[Atribuțiile administrative]

               a)Înregistrarea internațională și sarcinile conexe, precum și toate celelalte sarcini administrative cu privire la Uniunea specială sunt asigurate de Biroul internațional.

               b)În special, Biroul internațional pregătește reuniunile și asigură secretariatul Adunării și al comitetelor și grupurilor de lucru create de Adunare.

               c)Directorul general este cel mai înalt funcționar al Uniunii speciale și reprezintă Uniunea specială.

               (2)[Rolul Biroului internațional în Adunare și alte reuniuni] Directorul general și orice membru al personalului desemnat de acesta participă, fără drept de vot, la toate reuniunile Adunării, ale comitetelor și grupurilor de lucru create de Adunare. Directorul general sau un membru al personalului desemnat de acesta acționează în calitate de secretar ex officio al unui astfel de organism.

               (3)[Conferințele]

               a)Biroul internațional pregătește conferințele de revizuire, în conformitate cu directivele Adunării.

               b)Biroul internațional se poate consulta cu organizații interguvernamentale și cu organizații neguvernamentale internaționale și naționale cu privire la pregătirea acestor conferințe.

               c)Directorul general și persoanele desemnate de acesta iau parte, fără drept de vot, la deliberările din cadrul conferințelor de revizuire.

               (4)[Alte atribuții] Biroul internațional îndeplinește orice alte sarcini care îi sunt atribuite în legătură cu prezentul act.

               Articolul 24
               Finanțe

               (1)[Bugetul] Veniturile și cheltuielile Uniunii speciale sunt reflectate în bugetul Organizației într-un mod echitabil și transparent.

               (2)[Sursele de finanțare a bugetului] Veniturile Uniunii speciale sunt obținute din următoarele surse:

               (I.)taxe colectate în temeiul articolului 7 alineatele (1) și (2);

               (II.)veniturile obținute în urma vânzării publicațiilor Biroului internațional sau drepturile aferente acestor publicații;

               (III.)donații, moșteniri și subvenții;

               (IV.)chirii, câștiguri din investiții și alte venituri, inclusiv venituri diverse;

               (V.)contribuții speciale ale părților contractante sau orice altă sursă provenită de la părțile contractante și/sau beneficiari, în cazul în care și în măsura în care sumele provenite din sursele indicate la punctele (i)-(iv) nu sunt suficiente pentru a acoperi cheltuielile, conform deciziei Adunării.

               (3)[Stabilirea taxelor; nivelul bugetului]

               a)Cuantumurile taxelor menționate la alineatul (2) sunt stabilite de Adunare la propunerea directorului general și sunt stabilite astfel încât, împreună cu venitul obținut din alte surse indicate la alineatul (2), venitul Uniunii speciale să fie, în condiții normale, suficient pentru a acoperi cheltuielile Biroului internațional pentru furnizarea serviciului de înregistrare internațională.

               b)Dacă programul și bugetul Organizației nu sunt adoptate înainte de începerea unei noi perioade financiare, autorizația acordată directorului general cu privire la asumarea obligațiilor și efectuarea plăților se situează la același nivel cu cel din perioada financiară anterioară.

               (4)[Stabilirea contribuțiilor speciale menționate la alineatul (2) punctul (v)] În scopul stabilirii contribuției sale, fiecare parte contractantă aparține aceleiași clase căreia îi aparține în contextul Convenției de la Paris sau, dacă nu este parte la Convenția de la Paris, aceleiași clase căreia i-ar aparține dacă ar fi parte contractantă la Convenția de la Paris. Se consideră că organizațiile interguvernamentale aparțin clasei de contribuție I (unu), cu excepția cazului în care Adunarea decide altfel în unanimitate. Contribuția va fi parțial ponderată în funcție de numărul de înregistrări care provin de la o parte contractantă, astfel cum decide Adunarea.

               (5)[Fondul de rulment] Uniunea specială are un fond de rulment constituit din plăți efectuate în avans de către fiecare membru al Uniunii speciale atunci când Uniunea specială decide în acest sens. Dacă fondul devine insuficient, Adunarea poate decide creșterea acestuia. Proporția și modalitățile de plată sunt stabilite de Adunare la propunerea directorului general. În cazul în care Uniunea specială înregistrează un excedent de venit comparativ cu cheltuielile într-o perioadă financiară, avansurile la fondul de rulment pot fi rambursate fiecărui membru în mod proporțional cu plățile lor inițiale, la propunerea directorului general și pe baza deciziei Adunării.

               (6)[Avansurile aprobate de statul-gazdă]

               a)Acordul de sediu încheiat cu statul pe teritoriul căruia Organizația își are sediul prevede ca, în cazul în care fondul de rulment nu este suficient, acest stat să acorde avansuri. Cuantumul acestor avansuri și condițiile în care sunt acordate fac, în fiecare caz, obiectul unor acorduri separate între statul în cauză și Organizație.

               b)Statul menționat la litera (a) și Organizația au fiecare dreptul să denunțe angajamentul de a acorda avansuri prin intermediul unei notificări scrise. Denunțarea produce efecte la 3 ani de la încheierea anului în cursul căruia a fost notificată.

               (7)[Verificarea conturilor] Verificarea conturilor este asigurată, în conformitate cu dispozițiile regulamentului financiar al Organizației, de către unul sau mai multe state membre ale Uniunii speciale sau de către auditori externi. Aceștia sunt desemnați de Adunare, cu consimțământul acestora.

               Articolul 25
               Regulamentul de aplicare

               (1)[Obiect] Detaliile referitoare la punerea în aplicare a prezentului act sunt stabilite în regulamentul de aplicare.

               (2)[Modificarea anumitor dispoziții ale regulamentului de aplicare]

               a)Adunarea poate decide că anumite dispoziții din regulamentul de aplicare pot fi modificate numai în unanimitate sau numai cu majoritate de trei pătrimi.

               b)Pentru ca cerința unanimității sau a unei majorități de trei pătrimi să nu se mai aplice în viitor pentru modificarea unei dispoziții a regulamentului de aplicare, este necesară unanimitatea.

               c)Pentru ca cerința unanimității sau a unei majorități de trei pătrimi să se aplice în viitor pentru modificarea unei dispoziții a regulamentului de aplicare, este necesară o majoritate de trei pătrimi.

               (3)[Divergență între prezentul act și regulamentul de aplicare] În cazul unei divergențe între dispozițiile prezentului act și cele ale regulamentului de aplicare, primele au prioritate.

               Capitolul VI Revizuire și modificare

               Articolul 26
               Revizuirea

               (1)[Conferințele de revizuire] Prezentul act poate fi revizuit prin conferințe diplomatice ale părților contractante. Convocarea oricărei conferințe diplomatice este hotărâtă de Adunare.

               (2)[Revizuirea sau modificarea anumitor articole] Articolele 22-24 și 27 pot fi modificate fie printr-o conferință de revizuire, fie de către Adunare, în conformitate cu dispozițiile articolului 27.

               Articolul 27
               Modificarea anumitor articole de către Adunare

               (1)[Propunerile de modificare]

               a)Se pot prezenta propuneri de modificare a articolelor 22-24 și a prezentului articol de către orice parte contractantă sau de către directorul general.

               b)Aceste propuneri se comunică de către directorul general părților contractante cu cel puțin șase luni înainte de a fi supuse examinării lor de către Adunare.

               (2)[Majoritățile] Adoptarea oricărei modificări a articolelor menționate la alineatul (1) necesită o majoritate de trei pătrimi; cu toate acestea, adoptarea oricărei modificări a articolului 22 și a prezentului alineat necesită o majoritate de patru cincimi.

               (3)[Intrarea în vigoare]

               a)Cu excepția cazului în care se aplică dispozițiile de la litera (b), orice modificare a articolelor menționate la alineatul (1) intră în vigoare la o lună după ce directorul general a primit, din partea a trei pătrimi din numărul părților contractante care erau membre ale Adunării în momentul în care modificarea a fost adoptată și care aveau drept de vot cu privire la această modificare, notificări scrise care se referă la acceptarea acestei modificări în conformitate cu regulile constituționale ale acestora.

               b)Orice modificare a articolului 22 alineatul (3) sau alineatul (4) sau a prezentei litere nu intră în vigoare în cazul în care, în termen de șase luni de la adoptarea sa de către Adunare, o parte contractantă notifică directorului general faptul că nu acceptă modificarea respectivă.

               c)Orice modificare care intră în vigoare în conformitate cu dispozițiile prezentului alineat obligă toate statele și toate organizațiile interguvernamentale care sunt părți contractante în momentul în care modificarea intră în vigoare sau care devin părți contractante la o dată ulterioară.

               Capitolul VII Dispoziții finale

               Articolul 28
               Condiții și modalități pentru a deveni parte la prezentul act

               (1)[Eligibilitate] Sub rezerva dispozițiilor de la articolul 29 și de la prezentul articol alineatele (2) și (3),

               (I.)orice stat care este parte la Convenția de la Paris poate semna prezentul act și deveni parte la acesta;

               (II.)orice alt stat membru al Organizației poate semna prezentul act și deveni parte la acesta dacă declară că legislația sa respectă dispozițiile Convenției de la Paris în ceea ce privește denumirile de origine, indicațiile geografice și mărcile;

               (III.)orice organizație interguvernamentală poate semna prezentul act și poate deveni parte la acesta cu condiția ca cel puțin unul dintre statele membre ale organizației interguvernamentale respective să fie parte la Convenția de la Paris și ca organizația interguvernamentală să declare că a fost autorizată în mod corespunzător, în conformitate cu procedurile sale interne, pentru a deveni parte la prezentul act și că, în conformitate cu tratatul de constituire a organizației interguvernamentale, se aplică legislația în baza căreia pot fi obținute titluri regionale de protecție cu privire la indicațiile geografice.

               (2)[Ratificarea sau aderarea] Orice stat sau organizație interguvernamentală menționat(ă) la alineatul (1) poate depune

               (I.)un instrument de ratificare, în cazul în care a semnat prezentul act, sau

               (II.)un instrument de aderare, în cazul în care nu a semnat prezentul act.

               (3)[Data producerii de efecte a depunerii]

               a)Sub rezerva dispozițiilor de la litera (b), data de la care depunerea unui instrument de ratificare sau de aderare produce efecte este data la care acest instrument este depus.

               b)Data de la care depunerea instrumentului de ratificare sau de aderare produce efecte, în cazul oricărui stat care este stat membru al unei organizații interguvernamentale și pentru care protecția denumirilor de origine sau a indicațiilor geografice poate fi obținută numai pe baza legislației care se aplică între statele membre ale organizației interguvernamentale, este data la care instrumentul de ratificare sau de aderare al acestei organizații interguvernamentale este depus, în cazul în care această dată este ulterioară datei la care instrumentul statului respectiv a fost depus. Totuși, dispozițiile prezentei litere nu se aplică în ceea ce privește statele care sunt parte la Acordul de la Lisabona sau la Actul din 1967 și nu aduc atingere aplicării articolului 31 cu privire la statele respective.

               Articolul 29
               Data de la care ratificările și aderările produc efecte

               (1)[Instrumente care trebuie luate în considerare] În sensul prezentului articol, sunt luate în considerare numai instrumentele de ratificare sau de aderare care sunt depuse de statele ori de organizațiile interguvernamentale menționate la articolul 28 alineatul (1) și pentru care condițiile prevăzute la articolul 28 alineatul (3), care determină data de la care se produc efectele, sunt îndeplinite.

               (2)[Intrarea în vigoare a prezentului act] Prezentul act intră în vigoare la trei luni după depunerea, de către cinci părți eligibile menționate la articolul 28, a instrumentelor lor de ratificare sau aderare.

               (3)[Intrarea în vigoare a ratificărilor și aderărilor]

               a)Orice stat sau orice organizație interguvernamentală care și-a depus instrumentul de ratificare sau de aderare cu cel puțin trei luni înaintea intrării în vigoare a prezentului act devine obligată prin acesta la data intrării sale în vigoare.

               b)Orice alt stat sau altă organizație interguvernamentală devine obligat(ă) prin prezentul act la trei luni de la data la care și-a depus instrumentul de ratificare sau de aderare ori la orice dată ulterioară indicată în acest instrument.

               (4)[Înregistrări internaționale efectuate anterior aderării] Pe teritoriul statului aderent și, în cazul în care partea contractantă este o organizație interguvernamentală, pe teritoriul vizat de tratatul de constituire a organizației interguvernamentale respective, dispozițiile prezentului act se aplică cu privire la denumirile de origine și indicațiile geografice deja înregistrate în temeiul prezentului act la momentul la care aderarea produce efecte, sub rezerva dispozițiilor articolului 7 alineatul (4), precum și a dispozițiilor capitolului IV, care se aplică mutatis mutandis. De asemenea, statul aderent sau organizația interguvernamentală pot specifica într-o declarație atașată la instrumentul său de ratificare sau aderare o prelungire a termenului menționat la articolul 15 alineatul (1) și a perioadelor precizate la articolul 17, în conformitate cu procedurile specificate în regulamentul de aplicare în acest sens.

               Articolul 30
               Interzicerea formulării oricăror rezerve

               Nu poate fi formulată nici o rezervă cu privire la prezentul act.

               Articolul 31
               Punerea în aplicare a Acordului de la Lisabona și a Actului din 1967

               (1)[Relațiile dintre statele care sunt parte atât la prezentul act, cât și la Acordul de la Lisabona sau Actul din 1967] Prezentul act este singurul care se aplică în ceea ce privește raporturile dintre statele care sunt parte atât la prezentul act, cât și la Acordul de la Lisabona sau Actul din 1967. Totuși, în ceea ce privește înregistrările internaționale ale denumirilor de origine efectuate în temeiul Acordului de la Lisabona sau al Actului din 1967, statele nu acordă protecție la un nivel mai scăzut decât cel prevăzut în Acordul de la Lisabona sau în Actul din 1967.

               (2)[Relațiile dintre statele care sunt părți atât la prezentul act, cât și la Acordul de la Lisabona sau la Actul din 1967 și statele care sunt părți la Acordul de la Lisabona sau la Actul din 1967, dar nu sunt părți la prezentul act] Orice stat care este parte atât la prezentul act, cât și la Acordul de la Lisabona sau la Actul din 1967 continuă să pună în aplicare Acordul de la Lisabona sau Actul din 1967, după caz, în relațiile sale cu statele care sunt părți la Acordul de la Lisabona sau la Actul din 1967 care nu sunt părți la prezentul act.

               Articolul 32
               Denunțare

               (1)[Notificarea] Orice parte contractantă poate denunța prezentul act prin notificare adresată directorului general.

               (2)[Data la care produce efecte] Denunțarea produce efecte la un an de la data la care directorul general a primit notificarea sau la orice dată ulterioară indicată în notificare. Denunțarea nu afectează aplicarea prezentului act la cererile în așteptare și la înregistrările internaționale în vigoare în ceea ce privește partea contractantă care efectuează denunțarea, la momentul producerii de efecte ale denunțării.

               Articolul 33
               Limbile prezentului act; Semnarea

               (1)[Texte originale; Texte oficiale]

               a)Prezentul act se semnează într-un singur exemplar original în limbile arabă, chineză, engleză, franceză, rusă și spaniolă, toate textele fiind deopotrivă autentice.

               b)Textele oficiale sunt stabilite de directorul general, după consultarea guvernelor interesate, în alte limbi oficiale pe care Adunarea le poate indica.

               (2)[Termenul de semnare] Prezentul act rămâne deschis semnării la sediul Organizației timp de un an de la adoptarea sa.

               Articolul 34
               Depozitarul

               Directorul general este depozitarul prezentului act.

                     (1)

                           Declarație comună privind articolul 11 alineatul (2): În scopul prezentului act, se înțelege că, în cazul în care anumite elemente ale denumirii sau indicației care constituie denumire de origine sau indicație geografică au un caracter generic în partea contractantă de origine, protecția lor în temeiul prezentului alineat nu se impune în celelalte părți contractante. Pentru mai multă securitate, refuzul sau invalidarea unei mărci sau constatarea unei încălcări în părțile contractante în condițiile prevăzute la articolul 11 nu se pot baza pe o componentă care are un caracter generic.

                     (2)

                           Declarație comună privind articolul 12: În scopul prezentului act, se înțelege că articolul 12 nu aduce atingere aplicării dispozițiilor prezentului act referitoare la utilizarea anterioară întrucât, anterior înregistrării internaționale, este posibil ca denumirea sau indicația care constituie denumire de origine sau indicație geografică să fie deja, integral sau parțial, generică într-o parte contractantă alta decât partea contractantă de origine, de exemplu, deoarece denumirea sau indicația sau o parte din ea este identică cu un termen uzual în limbajul comun, utilizat pentru denumirea comună a unui bun sau serviciu în această parte contractantă sau este identică cu denumirea uzuală a unui soi de struguri în această parte contractantă.