               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 26.2.2020
            COM(2020) 70 final
            2020/0030(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre

               EXPUNERE DE MOTIVE

               Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene prevede că statele membre trebuie să considere propriile politici economice și promovarea ocupării forței de muncă drept chestiuni de interes comun și să își coordoneze acțiunile în cadrul Consiliului. Conform tratatului, Consiliul trebuie să adopte orientări privind ocuparea forței de muncă (articolul 148) și precizând că acestea trebuie să fie în concordanță cu orientările generale de politică economică (articolul 121).

               În timp ce orientările generale privind politicile economice sunt valabile pentru o perioadă de timp nedefinită, orientările privind ocuparea forței de muncă trebuie să fie elaborate în fiecare an. Orientările au fost adoptate inițial împreună („pachet integrat”) în 2010, stând la baza Strategiei Europa 2020. Orientările integrate au rămas stabile până în 2014. Orientările integrate revizuite au fost adoptate în 2015. În 2018, orientările privind ocuparea forței de muncă au fost aliniate la principiile Pilonului european al drepturilor sociale proclamat în noiembrie 2017 de Parlamentul European, Consiliu și Comisie, pentru impulsionarea reformelor la nivel național și pentru a servi ca punct de reper pentru un proces de convergență reînnoit desfășurat la nivelul întregii Europe și au rămas neschimbate în 2019. În afara încadrării domeniului de aplicare și a direcției pentru coordonarea politicilor statelor membre, orientările oferă, de asemenea, o bază pentru recomandările specifice fiecărei țări în domeniile respective. Împreună cu orientările generale de politică economică, orientările privind ocuparea forței de muncă sunt prezentate sub forma unei decizii a Consiliului privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (partea a II-a a Orientărilor integrate).

               Orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre au fost modificate pentru a alinia textul care integrează cele patru dimensiuni ale Strategiei anuale privind creșterea durabilă și, în special, dimensiunea de durabilitate a mediului, reflectând ideea unei Europe sociale puternice pentru tranziții juste și integrând obiectivele de dezvoltare durabilă ale ONU (ODD).

               „Orientările privind ocuparea forței de muncă” revizuite sunt următoarele:

               Orientarea 5: Stimularea cererii de forță de muncă

               Orientarea 6: Consolidarea ofertei de forță de muncă și îmbunătățirea accesului la locuri de muncă, aptitudini și competențe

               Orientarea 7: Consolidarea funcționării piețelor forței de muncă și eficacitatea dialogului social

               Orientarea 8: Promovarea egalității de șanse pentru toți, promovarea incluziunii sociale și combaterea sărăciei

               2020/0030 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 148 alineatul (2),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere avizul Parlamentului European
                  1
               ,

               având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European
                  2
               ,

               având în vedere avizul Comitetului Regiunilor
                  3
               ,

               având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă
                  4
               ,

               întrucât:

               (1)Statele membre și Uniunea trebuie să depună eforturi în vederea elaborării unei strategii coordonate pentru ocuparea forței de muncă și, în special, pentru promovarea unei forțe de muncă competente, calificate și adaptabile, precum și a unor piețe ale muncii capabile să reacționeze rapid la evoluția economiei, în vederea realizării obiectivelor de ocupare deplină a forței de muncă și de progres social, de creștere economică echilibrată și de nivel înalt de protecție și de îmbunătățire a calității mediului prevăzute la articolul 3 din Tratatul privind Uniunea Europeană. Statele membre consideră promovarea ocupării forței de muncă drept o chestiune de interes comun și își coordonează acțiunile întreprinse în acest sens în cadrul Consiliului, ținând seama de practicile naționale legate de responsabilitățile partenerilor sociali.

               (2)Uniunea trebuie să combată excluziunea socială și discriminarea și să promoveze justiția și protecția socială, precum și egalitatea între femei și bărbați, solidaritatea între generații și protecția drepturilor copilului. La definirea și la punerea în aplicare a politicilor și a acțiunilor sale, Uniunea trebuie să țină seama de cerințele legate de promovarea unui nivel ridicat de ocupare a forței de muncă, de garantarea unei protecții sociale corespunzătoare, de combaterea sărăciei și a excluziunii sociale, precum și de cele legate de un nivel ridicat de educație și de formare, astfel cum este prevăzut la articolul 9 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

               (3)În conformitate cu Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), Uniunea a elaborat și a pus în aplicare instrumente de coordonare pentru politicile economice și de ocupare a forței de muncă. Ca parte a acestor instrumente, prezentele orientări pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre, împreună cu orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii prevăzute în Recomandarea (UE) 2015/1184
                  5
                a Consiliului, formează orientările integrate. Acestea vor ghida punerea în aplicare a politicilor în statele membre și în Uniune, reflectând interdependența dintre statele membre. Setul rezultant de politici și de reforme coordonate europene și naționale va constitui un mix global adecvat și sustenabil de politici economice și sociale care ar trebui să ducă la efecte colaterale pozitive.

               (4)Orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă sunt în conformitate cu Pactul de stabilitate și de creștere, cu legislația existentă a Uniunii și cu diversele inițiative ale Uniunii, inclusiv cu Recomandarea Consiliului din 22 aprilie 2013 privind înființarea unei garanții pentru tineret
                  6
               , Recomandarea Consiliului din 15 februarie 2016 privind integrarea șomerilor de lungă durată pe piața forței de muncă
                  7
               , Recomandarea Consiliului din 19 decembrie 2016 privind parcursurile de actualizare a competențelor
                  8
               , Recomandarea Consiliului din 15 martie 2018 privind un cadru european pentru programe de ucenicie de calitate și eficace
                  9
               , Recomandarea Consiliului din 22 mai 2018 privind competențele-cheie pentru învățarea pe tot parcursul vieții
                  10
               , Recomandarea Consiliului din 22 mai 2019 privind sisteme de înaltă calitate de educație și îngrijire timpurie a copiilor
                  11
                și Recomandarea Consiliului din 8 noiembrie 2019 privind accesul la protecție socială
                  12
               .

               (5)Semestrul european reunește diferitele instrumente într-un cadru global pentru o coordonare și o supraveghere multilaterală integrată a politicilor economice și de ocupare a forței de muncă. Având drept obiective durabilitatea mediului, productivitatea, echitatea și stabilitatea, semestrul european integrează principiile Pilonului european al drepturilor sociale, inclusiv angajamentul ferm cu partenerii sociali, societatea civilă și alte părți interesate. Acesta sprijină realizarea obiectivelor de dezvoltare durabilă
                  13
               . Politicile economice și de ocupare a forței de muncă ale Uniunii și ale statelor membre ar trebui să fie însoțite de tranziția Europei către o economie neutră din punctul de vedere al impactului asupra climei, durabilă din punctul de vedere al mediului și digitală, îmbunătățind totodată competitivitatea, încurajând inovarea, promovând justiția socială și egalitatea de șanse și combătând inegalitățile și disparitățile regionale.

               (6)Schimbările climatice și provocările legate de mediu, globalizarea, digitalizarea și schimbările demografice vor transforma economiile și societățile europene. Uniunea și statele sale membre ar trebui să colaboreze pentru a aborda în mod eficient acești factori structurali și să adapteze sistemele existente în funcție de necesități, recunoscând interdependența strânsă a economiilor și a piețelor forței de muncă ale statelor membre și a politicilor conexe. Acest lucru necesită măsuri de politică ambițioase, coordonate și eficace, atât la nivelul Uniunii, cât și la nivel național, în conformitate cu TFUE și cu dispozițiile Uniunii privind guvernanța economică. Astfel de măsuri de politică ar trebui să cuprindă un stimulent pentru investiții sustenabile, un angajament reînnoit privind reforme structurale eșalonate în mod corespunzător care îmbunătățesc productivitatea, creșterea economică, coeziunea socială și teritorială, convergența în sens ascendent, reziliența și exercitarea responsabilității fiscale. Aceasta ar trebui să combine măsurile legate de cerere și de ofertă, ținând seama, în același timp, de impactul lor asupra mediului, asupra ocupării forței de muncă și de impactul social.

               (7)Parlamentul European, Consiliul și Comisia au semnat o proclamație interinstituțională privind un Pilon european al drepturilor sociale
                  14
               . Pilonul stabilește 20 de principii și de drepturi care vin în sprijinul unor piețe ale muncii și al unor sisteme de protecție socială funcționale și echitabile, structurate în jurul a trei categorii: egalitate de șanse și acces pe piața muncii, condiții de lucru echitabile și protecție și incluziune socială. Principiile și drepturile dau direcție strategiei noastre, asigurându-se că tranzițiile către neutralitatea climatică și durabilitatea mediului, digitalizare și schimbările demografice sunt echitabile și juste din punct de vedere social. Pilonul constituie un cadru de referință pentru monitorizarea ocupării forței de muncă și a performanței sociale a statelor membre, pentru stimularea reformelor la nivel național, regional și local și pentru reconcilierea aspectului social cu exigențele pieței în economia modernă de astăzi, inclusiv prin promovarea economiei sociale.

               (8)Reformarea piețelor muncii, inclusiv mecanismele de stabilire a salariilor la nivel național, ar trebui să urmeze practicile naționale de dialog social și să asigure posibilitatea necesară de a realiza o amplă examinare a aspectelor socioeconomice, inclusiv îmbunătățiri în ceea ce privește durabilitatea, competitivitatea, inovarea, crearea de locuri de muncă, învățarea pe tot parcursul vieții și politicile de formare profesională, condițiile de muncă, educația și competențele, sănătatea publică, precum și incluziunea și veniturile reale.

               (9)Statele membre și Uniunea ar trebui să se asigure că transformările sunt echitabile și juste din punct de vedere social, consolidând tendința către o societate favorabilă incluziunii și rezilientă, în care oamenii să fie protejați și să poată anticipa și gestiona schimbările, precum și să poată participa activ în societate și în economie. Ar trebui combătută discriminarea sub orice formă. Ar trebui să se asigure acces și oportunități pentru toți și să se reducă sărăcia și excluziunea socială (inclusiv aceea a copiilor), în special prin asigurarea unei funcționări eficace a piețelor muncii și a sistemelor de protecție socială și prin înlăturarea barierelor din calea educației, formării și a participării pe piața muncii, inclusiv prin investiții în educația și îngrijirea copiilor preșcolari. Accesul în timp util și echitabil la servicii medicale accesibile ca preț, inclusiv prevenirea și promovarea sănătății, sunt deosebit de relevante în contextul îmbătrânirii societăților. Potențialul persoanelor cu handicap de a contribui la creșterea economică și la dezvoltarea socială ar trebui să fie concretizat într-o mai mare măsură. Pe măsură ce noi modele economice și de afaceri își fac apariția la nivelul locurilor de muncă din Uniune, relațiile de muncă suferă și ele schimbări. Statele membre ar trebui să se asigure că relațiile de muncă ce apar ca urmare a noilor forme de muncă mențin și consolidează modelul social european.

               (10)Orientările integrate ar trebui să constituie baza pentru recomandările specifice fiecărei țări pe care Consiliul le-ar putea adresa statelor membre. Statele membre ar trebui să utilizeze pe deplin Fondul social european Plus și alte fonduri ale Uniunii, inclusiv Fondul pentru o tranziție justă și InvestEU, să stimuleze ocuparea forței de muncă, investițiile sociale, incluziunea socială, accesibilitatea, să promoveze oportunitățile de perfecționare și de recalificare a forței de muncă, învățarea pe tot parcursul vieții și educația și formarea de înaltă calitate pentru toți, inclusiv alfabetizarea digitală și competențele digitale. Cu toate că se adresează statelor membre și Uniunii, orientările integrate ar trebui să fie puse în aplicare în parteneriat cu toate autoritățile naționale, regionale și locale, implicând îndeaproape parlamentele, precum și partenerii sociali și reprezentanții societății civile.

               (11)Comitetul pentru Ocuparea Forței de Muncă și Comitetul pentru protecție socială ar trebui să monitorizeze modul în care sunt puse în aplicare politicile relevante având în vedere orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă, în conformitate cu mandatele lor respective întemeiate pe tratate. Aceste comitete și alte grupuri de pregătire ale Consiliului implicate în coordonarea politicilor economice și sociale ar trebui să colaboreze îndeaproape. Ar trebui menținut dialogul în materie de politici între Parlamentul European, Consiliu și Comisie, în special în ceea ce privește orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre.

               (12)Comitetul pentru protecție socială a fost consultat,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Prin prezenta decizie se adoptă orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre, astfel cum sunt prevăzute în anexă. Aceste orientări fac parte din „Orientările integrate”.

               Articolul 2

               Statele membre iau în considerare orientările prevăzute în anexă în politicile lor privind ocuparea forței de muncă și în programele lor de reformă, care se raportează în conformitate cu articolul 148 alineatul (3) din TFUE.

               Articolul 3

               Prezenta decizie se adresează statelor membre.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)

                        JO C , , p. .

                     (2)

                        JO C , , p. .

                     (3)

                        JO C , , p. .

                     (4)

                        JO C , , p. .

                     (5)

                        Recomandarea (UE) 2015/1184 a Consiliului din 14 iulie 2015 privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii Europene (JO L 192, 18.7.2015, p. 27).

                     (6)

                        JO C 120, 26.4.2013, p. 1.

                     (7)

                        JO C 67, 20.2.2016, p. 1.

                     (8)

                        JO C 484, 24.12.2016, p. 1.

                     (9)

                        JO C 153, 2.5.2018, p. 1.

                     (10)

                        JO C 189, 4.6.2018, p. 1–13

                     (11)

                        JO C 189, 5.6.2019, p. 4–14

                     (12)

                        JO C 387, 15.11.2019, p. 1–8

                     (13)

                        Rezoluția ONU A/RES/70/1

                     (14)

                        JO C 428, 13.12.2017, p. 10.

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 26.2.2020
            COM(2020) 70 final
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de DECIZIE A CONSILIULUI
            privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre

               ANEXĂ

               Orientarea 5: Stimularea cererii de forță de muncă

               Statele membre ar trebui să promoveze în mod activ o economie socială de piață durabilă și să faciliteze și să sprijine investițiile în crearea de locuri de muncă de calitate. În acest scop, ele ar trebui să reducă barierele cu care se confruntă întreprinderile în ceea ce privește angajarea de personal, să promoveze antreprenoriatul responsabil și activitățile independente autentice și, în special, să sprijine crearea și dezvoltarea microîntreprinderilor și a întreprinderilor mici și mijlocii, inclusiv prin accesul la finanțare. Statele membre ar trebui să promoveze în mod activ dezvoltarea economiei sociale, să stimuleze inovarea socială, întreprinderile sociale și să încurajeze aceste forme inovatoare de muncă, creând locuri de muncă de calitate și generând beneficii sociale la nivel local.

               Sarcina fiscală ar trebui să fie reorientată de la impozitarea muncii către alte surse care promovează ocuparea de locuri de muncă și creșterea favorabilă incluziunii și, în același timp, care sunt aliniate cu obiectivele privind clima și mediul, luând în considerare efectul de redistribuire al sistemului fiscal și protejând totodată veniturile destinate unei protecții sociale adecvate și cheltuielilor de stimulare a creșterii economice.

               Statele membre care dispun de mecanisme naționale pentru stabilirea salariilor minime obligatorii ar trebui să asigure o implicare efectivă a partenerilor sociali într-un mod transparent și previzibil, care să permită o adaptare adecvată a salariilor la evoluția productivității și să asigure salarii echitabile pentru un nivel de trai decent, acordând o atenție deosebită grupurilor cu venituri mici și medii în scopul convergenței ascendente. Aceste mecanisme ar trebui să ia în considerare performanța economică la nivelul regiunilor și sectoarelor. Statele membre ar trebui să promoveze dialogul social și negocierile colective în vederea stabilirii salariilor. Respectând practicile naționale, statele membre și partenerii sociali ar trebui să se asigure că toți lucrătorii au dreptul la salarii adecvate și corecte prin contracte colective sau salarii minime adecvate prevăzute de lege, ținând seama de impactul acestora asupra competitivității, creării de locuri de muncă și sărăciei persoanelor încadrate în muncă.

               Orientarea 6: Consolidarea ofertei de forță de muncă și îmbunătățirea accesului la locuri de muncă, aptitudini și competențe

               În contextul tranzițiilor tehnologice și de mediu, precum și al schimbărilor demografice, statele membre ar trebui să promoveze durabilitatea, productivitatea, capacitatea de inserție profesională și capitalul uman, promovând cunoștințele, aptitudinile și competențele relevante pe parcursul vieții active a oamenilor, ca răspuns la nevoile actuale și viitoare ale pieței forței de muncă. Statele membre ar trebui, de asemenea, să se adapteze și să investească în sistemele lor de educație și formare pentru a oferi o educație de înaltă calitate și favorabilă incluziunii, inclusiv în domeniul educației și formării profesionale. Statele membre ar trebui să colaboreze cu partenerii sociali, cu furnizorii de educație și de formare, cu întreprinderile și cu alte părți interesate, pentru a aborda deficiențele structurale ale sistemelor de educație și de formare și pentru a le spori calitatea și relevanța pe piața forței de muncă, cu scopul de a facilita tranziția de mediu. Ar trebui să se acorde o atenție deosebită dificultăților profesiei de cadru didactic. Sistemele de educație și formare ar trebui să îi înzestreze pe toți cursanții cu competențe-cheie, inclusiv competențe de bază și digitale, precum și competențe transversale pentru a pune bazele unei capacități de adaptare mai târziu în viață. Statele membre ar trebui să depună eforturi pentru a asigura transferul drepturilor la formare în timpul schimbărilor de carieră profesională, inclusiv, dacă este cazul, prin conturi de învățare individuale. Acestea ar trebui să permită tuturor să anticipeze și să se adapteze mai bine la nevoile pieței forței de muncă, în special prin recalificare și perfecționare profesională continuă, cu scopul de a sprijini tranziții echitabile și juste pentru toți, de a consolida rezultatele sociale, de a remedia deficitele de pe piața forței de muncă și de a îmbunătăți reziliența generală a economiei la șocuri.

               Statele membre ar trebui să promoveze egalitatea de șanse pentru toți prin abordarea inegalităților în sistemele de educație și formare, inclusiv prin asigurarea accesului la o educație de bună calitate a copiilor preșcolari. Acestea ar trebui să ridice nivelul general al educației, să reducă numărul tinerilor care părăsesc timpuriu școala, să intensifice accesul la învățământul terțiar și finalizarea acestuia și să sporească participarea adulților la procesul de învățare continuă, în special în rândul cursanților care provin din medii defavorizate, care sunt mai puțin calificați. Ținând seama de noile cerințe din societățile digitale, ecologice și tot mai îmbătrânite, statele membre ar trebui să consolideze învățarea la locul de muncă în sistemele lor de educație și formare profesională (EFP) (inclusiv prin programe de ucenicie de calitate și eficace) și să crească numărul de absolvenți în domeniul științei, tehnologiei, ingineriei și matematicii (STIM), atât în EFP de nivel mediu, cât și în învățământul terțiar. În plus, statele membre ar trebui să crească relevanța învățământului terțiar și a cercetării pe piața forței de muncă, să îmbunătățească monitorizarea și previzionarea competențelor, să confere mai multă vizibilitate aptitudinilor și comparabilitate calificărilor, inclusiv celor dobândite în străinătate, precum și să sporească oportunitățile de recunoaștere și validare a aptitudinilor și competențelor dobândite în afara structurilor formale de educație și formare. Ele ar trebui să îmbunătățească și să extindă oferta și nivelul de participare în ceea ce privește educația și formarea profesională continuă flexibilă. Statele membre ar trebui, de asemenea, să ofere sprijin adulților cu un nivel scăzut de calificare pentru ca aceștia să își mențină sau să își dezvolte capacitatea de inserție profesională pe termen lung, stimulând accesul la oportunitățile de învățare de calitate și utilizarea acestora, prin implementarea parcursurilor de actualizare a aptitudinilor, ce includ o evaluare a aptitudinilor, o ofertă de educație și de formare corespunzătoare oportunităților de pe piața muncii, precum și validarea și recunoașterea aptitudinilor dobândite.

               Statele membre ar trebui să ofere șomerilor și persoanelor inactive accesul la asistență eficace, coordonată, personalizată și acordată în timp util, bazată pe sprijin pentru căutarea unui loc de muncă, pentru formare și pentru recalificare și pentru accesul la alte servicii de facilitare. Ar trebui să se utilizeze, cât mai curând posibil, strategii cuprinzătoare care să implice evaluări individuale aprofundate ale șomajului, în vederea reducerii semnificative și prevenirii șomajului de lungă durată și structural. Problema șomajului în rândul tinerilor și cea a tinerilor care nu sunt încadrați profesional și nu urmează niciun program educațional sau de formare ar trebui să fie abordată în continuare prin prevenirea părăsirii timpurii a școlii și printr-o îmbunătățire structurală a tranziției de la școală la muncă, inclusiv prin deplina punere în aplicare a Garanției pentru tineret
                  1
               .

               Statele membre ar trebui să vizeze eliminarea barierelor și a factorilor de descurajare a participării pe piața muncii, precum și luarea de măsuri de stimulare a acestei participări, în special pentru persoanele cu venituri reduse, pentru a doua persoană care contribuie la venitul familiei și pentru persoanele cele mai îndepărtate de piața forței de muncă. Statele membre ar trebui să sprijine realizarea unui mediu de lucru adaptat pentru persoanele cu handicap, inclusiv prin intermediul unui sprijin financiar și al unor servicii specifice care să le permită să participe pe piața muncii și în societate.

               Statele membre ar trebui să asigure egalitatea între femei și bărbați și sporirea participării femeilor pe piața forței de muncă, inclusiv prin asigurarea egalității de șanse și a celei în materie de evoluție în carieră și prin eliminarea barierelor din calea participării la nivel de conducere la toate nivelurile procesului decizional. Ar trebui abordată diferența de remunerare dintre femei și bărbați. Ar trebui să fie asigurate egalitatea de remunerare pentru aceeași muncă sau pentru o muncă de valoare egală, precum și transparența salarială. Ar trebui promovată concilierea vieții profesionale cu viața privată și viața de familie, atât pentru femei, cât și pentru bărbați, în special prin accesul la servicii de îngrijire pe termen lung și la servicii de educație și de îngrijire a copiilor preșcolari de calitate și la prețuri abordabile. Statele membre ar trebui să se asigure că părinții și persoanele cu responsabilități de îngrijire au acces la concedii adecvate pentru motive familiale și la formule flexibile de lucru pentru a găsi un echilibru între viața profesională, de familie și cea privată, precum și să promoveze o utilizare echilibrată a acestor drepturi între femei și bărbați.

               Orientarea 7: Consolidarea funcționării piețelor forței de muncă și a eficacității dialogului social

               Pentru a beneficia de o forță de muncă dinamică și productivă, de noi modele de muncă și de afaceri, statele membre ar trebui să colaboreze cu partenerii sociali în ceea ce privește condițiile de muncă corecte, transparente și previzibile, asigurând un echilibru între drepturi și obligații. Ele ar trebui să reducă și să prevină segmentarea în cadrul piețelor muncii, să combată munca nedeclarată și să încurajeze tranziția către forme de angajare pe durată nedeterminată. Normele de protecție a ocupării forței de muncă, legislația și instituțiile din domeniul muncii ar trebui să asigure împreună atât un mediu adecvat pentru recrutare, cât și flexibilitatea necesară pentru ca angajatorii să se adapteze rapid la schimbările de ordin economic, menținând totodată un nivel corespunzător de securitate și medii de lucru sigure, sănătoase și bine adaptate pentru lucrători, protejând drepturile acestora din urmă și asigurând protecția socială. Relațiile de muncă care au ca rezultat condiții de muncă precare ar trebui interzise, inclusiv în cazul lucrătorilor pe platforme online și prin combaterea utilizării abuzive a contractelor atipice. În caz de concediere abuzivă, ar trebui să se asigure accesul la soluționarea eficace și imparțială a litigiilor și dreptul la reparații, inclusiv o despăgubire adecvată.

               Politicile ar trebui să urmărească îmbunătățirea și sprijinirea participării pe piața muncii, a corelării dintre cerere și ofertă și a tranzițiilor pe piața muncii. Statele membre ar trebui să îi activeze și să îi abiliteze efectiv pe cei care pot participa la piața muncii. Statele membre ar trebui să consolideze eficacitatea politicilor active în domeniul pieței forței de muncă, prin ameliorarea direcționării, a impactului și a acoperirii acestora și printr-o mai bună corelare a lor cu ajutorul pentru venit pentru șomeri, pe perioada căutării unui loc de muncă și pe baza drepturilor și a responsabilităților acestora. Statele membre ar trebui să tindă spre servicii publice de ocupare a forței de muncă mai eficace și mai eficiente, asigurând o asistență personalizată și în timp util pentru cei aflați în căutarea unui loc de muncă, sprijinind cererea de pe piața muncii și punând în aplicare o gestionare bazată pe performanță.

               Statele membre ar trebui să ofere șomerilor indemnizații de șomaj adecvate cu o durată rezonabilă, în conformitate cu contribuțiile lor și cu normele naționale în materie de eligibilitate. Aceste indemnizații nu ar trebui să descurajeze reîncadrarea rapidă în muncă și ar trebui să fie însoțite de politici active în domeniul pieței forței de muncă.

               Mobilitatea cursanților și a lucrătorilor ar trebui să fie sprijinită în mod corespunzător în vederea îmbunătățirii capacităților de inserție profesională, a aptitudinilor și a exploatării întregului potențial al pieței europene a muncii, asigurând, în același timp, condiții echitabile pentru toți cei care desfășoară o activitate transfrontalieră și intensificând cooperarea administrativă dintre administrațiile naționale cu privire la lucrătorii mobili. Barierele din calea mobilității în domeniul educației și formării, al pensiilor ocupaționale și personale și al recunoașterii calificărilor ar trebui eliminate, iar recunoașterea calificărilor ar trebui să fie facilitată. Statele membre ar trebui să ia măsuri pentru a garanta că procedurile administrative nu constituie un obstacol inutil pentru încadrarea în muncă a lucrătorilor din celelalte state membre, inclusiv a lucrătorilor transfrontalieri. Statele membre ar trebui, de asemenea, să împiedice utilizarea abuzivă a normelor existente și să abordeze cauzele care stau la baza „exodului creierelor” din anumite regiuni, inclusiv prin intermediul unor măsuri de dezvoltare regională adecvate.

               Pe baza practicilor naționale existente și pentru a avea un dialog social mai eficace și rezultate socioeconomice mai bune, statele membre ar trebui să se asigure de implicarea veritabilă și la timp a partenerilor sociali în conceperea și punerea în aplicare a reformelor și politicilor de ocupare a forței de muncă, sociale și, după caz, economice, inclusiv prin sprijinul pentru creșterea capacității partenerilor sociali. Statele membre ar trebui să promoveze dialogul social și negocierile colective. Partenerii sociali ar trebui încurajați să negocieze și să încheie acorduri colective referitoare la chestiuni relevante pentru ei, cu respectarea deplină a autonomiei lor și a dreptului la acțiuni colective.

               Acolo unde este pertinent și bazându-se pe practicile naționale existente, statele membre ar trebui să țină seama de experiența în materie de chestiuni sociale și de ocupare a forței de muncă a organizațiilor relevante ale societății civile.

               Orientarea 8: Promovarea egalității de șanse pentru toți, promovarea incluziunii sociale și combaterea sărăciei

               Statele membre ar trebui să promoveze piețe ale muncii favorabile incluziunii, deschise tuturor, prin punerea în aplicare a unor măsuri eficace de combatere a tuturor formelor de discriminare și de promovare a egalității de șanse pentru grupurile subreprezentate pe piața forței de muncă, acordând atenția cuvenită dimensiunii regionale și teritoriale. Ele ar trebui să asigure egalitatea de tratament în ceea ce privește ocuparea forței de muncă, protecția socială, sănătatea și îngrijirea pe termen lung, educația și accesul la bunuri și servicii, indiferent de sex, de rasă sau de origine etnică, de religie sau de convingeri, de handicap, de vârstă sau de orientare sexuală.

               Statele membre ar trebui să modernizeze sistemele de protecție socială pentru a oferi o protecție eficace, eficientă și durabilă pe parcursul tuturor etapelor din viața unei persoane, promovând incluziunea socială și mobilitatea socială în sens ascendent, stimulând participarea pe piața forței de muncă și abordând inegalitățile, inclusiv prin felul în care își organizează sistemele fiscale și de prestații sociale. Completarea abordărilor cu caracter universal cu abordări de tip selectiv va îmbunătăți eficacitatea sistemelor de protecție socială. Modernizarea sistemelor de protecție socială ar trebui să ducă la o mai bună accesibilitate, calitate și sustenabilitate, precum și la un caracter mai adecvat al acestora.

               Statele membre ar trebui să elaboreze și să integreze cele trei componente ale incluziunii active: ajutor adecvat pentru venit, piețe ale muncii incluzive și acces la servicii de facilitare de calitate, care să răspundă nevoilor individuale. Sistemele de protecție socială ar trebui să asigure prestații de venit minim adecvate pentru toți cei care nu dispun de resurse suficiente și să promoveze incluziunea socială prin încurajarea participării active a persoanelor pe piața muncii și în societate, inclusiv prin intermediul unor servicii sociale specifice.

               Disponibilitatea unor servicii abordabile, accesibile și de calitate precum educația și îngrijirea copiilor preșcolari, îngrijirea extrașcolară, educația, formarea profesională, asigurarea unei locuințe, servicii de sănătate și de îngrijire pe termen lung este esențială pentru asigurarea egalității de șanse. O atenție deosebită ar trebui acordată combaterii sărăciei și excluziunii sociale, inclusiv a sărăciei persoanelor încadrate în muncă și a sărăciei în rândul copiilor. Statele membre ar trebui să se asigure că fiecare persoană, inclusiv copiii, are acces la servicii esențiale. Pentru persoanele aflate în dificultate sau în situații vulnerabile, statele membre ar trebui să asigure accesul la o locuință socială adecvată sau la ajutoare pentru locuințe. Nevoile specifice ale persoanelor cu handicap, inclusiv accesibilitatea ar trebui să fie luate în considerare în legătură cu aceste servicii. Lipsa de adăpost ar trebui să fie abordată în mod specific.

               Statele membre ar trebui să asigure acces în timp util la îngrijiri medicale, preventive și curative, și la îngrijire de lungă durată, în condiții de bună calitate și la prețuri abordabile, menținându-le totodată sustenabilitatea pe termen lung.

               În contextul creșterii longevității și al evoluțiilor demografice, statele membre ar trebui să asigure sustenabilitatea și caracterul adecvat al sistemelor de pensii pentru angajați și pentru cei care desfășoară activități independente, oferind oportunități egale pentru femei și bărbați de a obține drepturi de pensie, inclusiv prin mecanisme suplimentare de asigurare a unui venit corespunzător. Reformele sistemelor de pensii ar trebui să fie sprijinite prin măsuri care prelungesc viața activă, de exemplu prin sporirea vârstei efective de pensionare, și ar trebui să se încadreze în strategii mai largi vizând îmbătrânirea activă. Statele membre ar trebui să stabilească un dialog constructiv cu partenerii sociali și alte părți interesate relevante și ar trebui să permită o introducere treptată corespunzătoare a reformelor.

                     (1)
                  ()
                        JO C 120, 26.4.2013, p. 1.


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 27.2.2020
            COM(2020) 73 final
            2020/0032(NLE)
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului Internațional al Cerealelor în ceea ce privește aderarea Republicii Serbia la Convenția din 1995 privind comerțul cu cereale

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.Obiectul propunerii

               Prezenta propunere se referă la decizia de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Consiliului Internațional al Cerealelor, în legătură cu accesul Republicii Serbia la Convenția din 1995 privind comerțul cu cereale.

               2.Contextul propunerii

               2.1.Convenția din 1995 privind comerțul cu cereale

               Convenția din 1995 privind comerțul cu cereale (denumită în continuare „convenția”) are rolul de a favoriza cooperarea internațională cu privire la toate aspectele legate de comerțul cu cereale, de a promova extinderea comerțului internațional cu cereale și de a garanta faptul că acest comerț se desfășoară în modul cel mai liber cu putință. În plus, convenția urmărește să contribuie cât mai mult posibil la stabilitatea piețelor internaționale de cereale, în interesul tuturor membrilor, la consolidarea securității alimentare mondiale și la crearea unui forum pentru schimbul de informații și discutarea preocupărilor membrilor cu privire la comerțul cu cereale.

               Convenția a intrat în vigoare la 1 iulie 1995.

               Uniunea este parte la convenție
                  1
               .

               2.2.Consiliul Internațional al Cerealelor

               Consiliul Internațional al Cerealelor („CIC”) este o organizație interguvernamentală care urmărește să îndeplinească obiectivele stabilite la articolul 1 din convenție. În special, CIC vizează:

               (a)să favorizeze cooperarea internațională în toate aspectele legate de comerțul cu cereale;

               (b)să promoveze extinderea, deschiderea și caracterul echitabil al comerțului internațional în sectorul cerealelor;

               (c)să contribuie la stabilitatea pieței internaționale a cerealelor, să consolideze securitatea alimentară mondială și să contribuie la dezvoltarea țărilor ale căror economii depind de vânzările de cereale.

               Aceste obiective pot fi realizate prin îmbunătățirea transparenței pieței prin intermediul schimbului de informații, al analizei și al consultării cu privire la evoluțiile pieței și ale politicilor.

               În prezent, CIC are 28 de membri, incluzând mulți dintre cei mai mari producători de cereale la nivel mondial, precum și importatori. În afara Uniunii, membrii săi sunt, printre alții, Argentina, Australia, Canada, Egipt, India, Japonia, Rusia, Ucraina și SUA. Cu toate acestea, China și Brazilia nu se numără printre membri.

               Cei 28 de membri ai CIC au un număr total de 2 000 de voturi.

               Pentru procedurile bugetare (a se vedea articolul 11 din convenție), și anume pentru stabilirea contribuțiilor financiare anuale ale membrilor, Uniunea are 372 de voturi în 2019/2020
                  2
               .

               Pentru procesul decizional, adică atunci când sunt exprimate voturi (a se vedea articolul 12 din convenție), sunt distribuite 1 000 de voturi pentru cei 10 membri exportatori (inclusiv Uniunea, cu 245 de voturi) și 1 000 de voturi pentru cei 18 membri importatori. Trebuie subliniat faptul că, în principiu, CIC funcționează pe bază de consens și că procedura de votare se organizează foarte rar.

               În cadrul reuniunilor Consiliului Internațional al Cerealelor, Uniunea este reprezentată de Comisie. Statele membre pot participa la reuniunile CIC, în special la sesiunile Consiliului.

               2.3.Actul avut în vedere al Consiliului Internațional al Cerealelor

               La 23 ianuarie 2020, Republica Serbia
                  3
                a depus o cerere oficială de aderare la convenție. La 27 ianuarie 2020, secretariatul CIC i-a informat pe membrii săi cu privire la cererea Republicii Serbia.

               În conformitate cu articolul 27 alineatul (2) din convenție, guvernele tuturor statelor pot adera la convenție în condițiile considerate adecvate de către Consiliu. În conformitate cu regula 33 litera (d) din Regulamentul de ordine interioară în temeiul Convenției privind comerțul cu cereale („regulamentul de ordine interioară”), Comitetul administrativ examinează cererile de aderare în temeiul articolului 27 alineatul (2) și adresează recomandări Consiliului în legătură cu acestea.

               În conformitate cu regula 33 litera (b) din Regulamentul de ordine interioară, voturile țării în curs de aderare în sensul articolului 11 din convenție (și anume, contribuția financiară anuală a membrilor) sunt stabilite pe baza proporției comerțului total cu cereale al țărilor în curs de aderare din totalul comerțului cu cereale al tuturor țărilor membre ale CIC.

               În temeiul articolului 12 alineatul (1) din convenție, Consiliul trebuie să stabilească membrii care vor fi membri exportatori și membrii care vor fi membri importatori în sensul convenției, ținând seama de structura comerțului cu cereale al acestor membri și de opiniile membrilor respectivi. Consiliul va stabili, de asemenea, drepturile lor de vot, în conformitate cu alineatele (2) și (3) din aceeași dispoziție.

               Întrucât următoarea reuniune a CIC va avea loc doar la 8 iunie 2020, Secretariatul CIC a propus ca aprobarea aderării Republicii Serbia de către Consiliu să aibă loc prin vot prin corespondență, pentru a permite o aderare anterioară. În cazul în care nu se primește nicio obiecție din partea actualilor membri ai CIC până la 31 martie 2020, aderarea Republicii Serbia va intra în vigoare la 1 aprilie 2020.

               Deși convenția nu prevede norme specifice privind procedura de vot prin corespondență (sau procedura scrisă), articolul 14 din convenție privind deciziile Consiliului nu impune ca astfel de decizii să fie luate în cadrul unei sesiuni a Consiliului.

               3.Poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii

                  Convenția din 1995 privind comerțul cu cereale a fost încheiată de Uniune prin Decizia 96/88/CE a Consiliului
                     4
                   până la 30 iunie 1998 și ulterior a fost prelungită în mod regulat. De fiecare dată, convenția se prelungește pentru o perioadă maximă de doi ani, în conformitate cu articolul 33 din convenție. Convenția a fost prelungită ultima dată printr-o decizie a Consiliului Internațional al Cerealelor în iunie 2019 și rămâne în vigoare până la 30 iunie 2021
                     5
                  .

                  Uniunea a fost întotdeauna un membru activ al CIC și a sprijinit extinderea organizației.

                  Republica Serbia este un producător important de produse agricole, în special de porumb, care este una dintre principalele culturi vizate de CIC.

                  Republica Serbia a depus cererea de aderare la UE la 19 decembrie 2009, iar la 1 martie 2012, Consiliul European a acordat Serbiei statutul de țară candidată.

                  Scopul prezentei propuneri este de a obține autorizarea Comisiei de către Consiliu de a aproba aderarea Republicii Serbia la convenție.

               4.Temei juridic

               4.1.Temeiul juridic procedural

               4.1.1.Principii

               Articolul 218 alineatul (9) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede posibilitatea adoptării unor decizii de stabilire „a pozițiilor care trebuie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord, în cazul în care acest organism trebuie să adopte acte cu efecte juridice, cu excepția actelor care modifică sau completează cadrul instituțional al acordului.”

               Conceptul de „acte cu efecte juridice” include actele care au efecte juridice în temeiul normelor de drept internațional aplicabile organismului în cauză. Acesta include, de asemenea, instrumentele care nu au un caracter obligatoriu în temeiul dreptului internațional, dar care „au vocația de a influența în mod decisiv conținutul reglementării adoptate de legiuitorul Uniunii”
                  6
               .

               4.1.2.Aplicarea la cazul în speță

               Actul avut în vedere de CIC are ca efect extinderea componenței CIC. Actul avut în vedere are efecte juridice, în special deoarece va afecta echilibrul decizional din cadrul CIC, ale cărui decizii necesită majoritatea voturilor membrilor exportatori și importatori și sunt obligatorii pentru membrii săi, astfel cum se prevede la articolul 14 din convenție.

               Actul avut în vedere nu aduce completări sau modificări cadrului instituțional al acordului.

               Prin urmare, temeiul juridic procedural al propunerii de decizie este articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               4.2.Temeiul juridic material

               4.2.1.Principii

               Temeiul juridic material al unei decizii adoptate în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE depinde în primul rând de obiectivul și de conținutul actului avut în vedere cu privire la care se adoptă o poziție în numele Uniunii. În cazul în care actul avut în vedere urmărește două obiective sau include două elemente, iar unul dintre aceste obiective sau elemente poate fi identificat ca fiind obiectivul sau elementul principal, iar celălalt obiectiv sau element are mai degrabă un caracter accesoriu, decizia adoptată în temeiul articolului 218 alineatul (9) din TFUE trebuie să se întemeieze pe un singur temei juridic material, respectiv cel impus de obiectivul sau de elementul principal sau predominant.

               4.2.2.Aplicarea la cazul în speță

               Obiectivul principal și conținutul actului avut în vedere se referă la comerțul cu produse agricole.

               Prin urmare, temeiul juridic material al deciziei propuse este articolul 207 primul paragraf din TFUE.

               4.3.Concluzie

               Temeiul juridic al deciziei propuse ar trebui să fie articolul 207 primul paragraf din TFUE coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE.

               2020/0032 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului Internațional al Cerealelor în ceea ce privește aderarea Republicii Serbia la Convenția din 1995 privind comerțul cu cereale

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 207 primul paragraf, coroborat cu articolul 218 alineatul (9),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Convenția din 1995 privind comerțul cu cereale (denumită în continuare „convenția”) a fost încheiată de Uniune prin Decizia 96/88/CE a Consiliului
                  7
                și a intrat în vigoare la 1 iulie 1995. Convenția a fost încheiată pentru o perioadă de trei ani și ulterior a fost prelungită în mod regulat pentru perioade de câte doi ani. Convenția a fost prelungită ultima dată printr-o decizie a Consiliului Internațional al Cerealelor adoptată în iunie 2019
                  8
                în cadrul celei de a 49-a sesiuni a Consiliului și rămâne în vigoare până la 30 iunie 2021.

               (2)În temeiul articolului 27 alineatul (2) din convenție, guvernele tuturor statelor pot adera la convenție în condițiile considerate adecvate de către Consiliul Internațional al Cerealelor.

               (3)La 23 ianuarie 2020, Republica Serbia a depus o cerere oficială de aderare la convenție.

               (4)La 1 martie 2012, Consiliul European a acordat Serbiei statutul de țară candidată.

               (5)Republica Serbia este un producător important de cereale, în special de porumb.

               (6)Este adecvat să se stabilească poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul Consiliului Internațional al Cerealelor, deoarece aderarea Serbiei este în interesul Uniunii,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Poziția care urmează să fie adoptată de Comisie în numele Uniunii în cadrul Consiliului Internațional al Cerealelor este de a aproba aderarea Republicii Serbia la Convenția din 1995 privind comerțul cu cereale.

               Articolul 2

               Prezenta decizie se adresează Comisiei.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu

                     Președintele

                     (1)

                        JO L 21, 27.1.1996, p. 47.

                     (2)

                        Consiliul Internațional al Cerealelor funcționează pe baza unui an fiscal cuprins între 1 iulie și 30 iunie.

                     (3)

                        Prin scrisoarea ministrului agriculturii, pădurilor și gospodăririi apelor din Republica Serbia

                     (4)

                        JO L 21, 27.1.1996, p. 47.

                     (5)

                        Decizia (UE) 2019/813 a Consiliului din 17 mai 2019 (JO L 133, 21.5.2019, p. 19).

                     (6)

                        Hotărârea Curții de Justiție din 7 octombrie 2014 în cauza Germania/Consiliul, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punctele 61-64.

                     (7)

                        Decizia 96/88/CE a Consiliului din 19 decembrie 1995 referitoare la aprobarea de către Comunitatea Europeană a Convenției privind comerțul cu cereale și a Convenției privind ajutorul alimentar, care constituie Acordul internațional din 1995 privind cerealele (JO L 21, 27.1.1996, p. 47).

                     (8)

                        Decizia (UE) 2019/813 a Consiliului din 17 mai 2019 privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului Internațional al Cerealelor, în ceea ce privește prelungirea Convenției din 1995 privind comerțul cu cereale (JO L 133, 21.5.2019, p. 19).


               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 30.4.2020
            COM(2020) 200 final
            Propunere de
            DECIZIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI
            privind mobilizarea Fondului de solidaritate al Uniunii Europene în vederea furnizării de asistență Portugaliei, Spaniei, Italiei și Austriei

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               •Temeiurile și obiectivele propunerii

               Prezenta decizie se referă la mobilizarea sumei de 278 993 814 EUR din Fondul de solidaritate al Uniunii Europene (FSUE), în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 2012/2002 al Consiliului („regulamentul”), pentru a oferi asistență Portugaliei, Spaniei, Italiei și Austriei în urma catastrofelor care au afectat aceste țări în cursul anului 2019. Această mobilizare este însoțită de proiectul de buget rectificativ (PBR) nr. 4/2020
                  1
               , care propune înscrierea creditelor necesare în bugetul general 2020, atât la angajamente, cât și la plăți.

               2.1Portugalia - Uraganul Lorenzo care a lovit insulele Azore în octombrie 2019

               Uraganul Lorenzo a fost un ciclon tropical atlantic, cel mai oriental și cel mai aproape de Europa înregistrat vreodată. Spre sfârșitul lunii septembrie, acesta s-a transformat dintr-o furtună tropicală într-un uragan de categoria 5. Urmându-și traiectoria spre nord-est, uraganul Lorenzo a trecut prin insulele Azore la 2 octombrie 2019, provocând daune grave infrastructurilor publice și private, și a afectat viața de zi cu zi a oamenilor, a întreprinderilor și a instituțiilor.

               (1)Portugalia a solicitat asistență financiară din FSUE la 8 noiembrie 2019, respectând termenul de 12 săptămâni de la înregistrarea primelor daune – la 2 octombrie 2019. Cererea de asistență se referă la o singură regiune de nivel NUTS 2 (Região Autónoma dos Açores) și a fost depusă în temeiul articolului 2 alineatul (3) din regulament invocându-se producerea unei „catastrofe regionale”.

               (2)Catastrofa este de origine naturală și, prin urmare, se încadrează în domeniul de aplicare al FSUE.

               (3)Autoritățile portugheze estimează la 328,5 milioane EUR daunele directe totale cauzate de catastrofă. Cererea a fost prezentată pe baza criteriilor privind „catastrofele regionale”, astfel cum se prevede la articolul 2 alineatul (3) din regulament, care definește o „catastrofă regională” drept orice catastrofă naturală care provoacă într-o regiune de nivel NUTS 2 dintr-un stat eligibil daune directe care depășesc 1,5 % din PIB-ul regiunii respective. Pentru regiunile ultraperiferice – care includ insulele Azore – pragul este de 1 % din PIB-ul regional. Daunele directe raportate reprezintă 8,4 % din PIB-ul regiunii (3 927 de milioane EUR, pe baza datelor din 2016), depășind astfel pragul de 1 %. Prin urmare, cererea depusă de Portugalia este eligibilă pentru acordarea unei contribuții din FSUE.

               (4)Daunele directe totale reprezintă baza de calcul a valorii contribuției financiare din fond. Contribuția financiară poate fi utilizată exclusiv pentru operațiuni de urgență și de recuperare esențiale, astfel cum sunt definite la articolul 3 din regulament.

               (5)În cererea sa, Portugalia a solicitat plata unui avans, după cum se prevede la articolul 4a din regulament. La 11 decembrie 2019, Comisia a adoptat Decizia de punere în aplicare C(2019)9067, prin care a acordat un avans de 10 %, în valoare de 821 270 EUR, din contribuția financiară anticipată din fond, care ulterior a fost plătită integral Portugaliei.

               (6)În cererea lor, autoritățile portugheze descriu natura și amploarea catastrofei. Începând cu 26 septembrie, Serviciul regional de protecție civilă și de protecție împotriva incendiilor al Insulelor Azore s-a pregătit pentru trecerea uraganului. Principalele daune au fost cauzate în zone deosebit de expuse la vânt și valuri, în special în porturi. De asemenea, rețelele de distribuție a apei, rețelele de energie și de comunicații au fost perturbate. Drumurile, aeroporturile, școlile și spitalele, precum și alte bunuri publice au fost deteriorate. În consecință, persoanele fizice, întreprinderile, sectorul pescuitului și al agriculturii, precum și turismul au suferit pierderi. Deteriorarea gravă a infrastructurii de protecție costieră a expus populația la riscuri și mai mari.

               (7)Portugalia a estimat costul operațiunilor de urgență și de recuperare eligibile în temeiul articolului 3 alineatul (2) din regulament la 279,3 milioane EUR și l-a prezentat defalcat pe tipuri de operațiuni. Partea covârșitoare a costurilor eligibile (aproape 270 de milioane EUR) se referă la costurile pentru repunerea în funcțiune a infrastructurilor de transport, în special a porturilor.

               (8)Autoritățile portugheze au comunicat că nu existau date disponibile în acel moment cu privire la acoperirea asigurării costurilor eligibile.

               (9)Regiunea afectată este eligibilă pentru a beneficia de finanțare din fondurile structurale și de investiții europene (2014-2020) ca „regiune mai puțin dezvoltată”. Autoritățile portugheze au semnalat Comisiei că nu au intenția de a realoca fonduri din programele aferente fondurilor ESI pentru măsuri de recuperare.

               (10)În ceea ce privește punerea în aplicare a legislației Uniunii privind prevenirea și gestionarea riscurilor de catastrofe, în prezent nu se desfășoară nicio procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor. Cererea portugheză descrie pe scurt faptul că Recomandarea 2002/413/CE a Parlamentului European și a Consiliului de stabilire a principiilor generale și a opțiunilor pentru o strategie de management integrat al zonelor costiere în Europa servește drept bază de orientare pentru managementul zonelor costiere și pentru definirea intervențiilor de protecție costieră în insulele Azore. Sunt în curs lucrări privind punerea în aplicare a Directivei 2007/60/CE privind evaluarea și gestionarea riscurilor de inundații și degradarea zonelor de coastă.

               2.2Spania – Inundații în regiunile Valencia, Murcia, Castilla-La Mancha și Andaluzia în septembrie 2019

               Începând cu 9 septembrie 2019, un fenomen meteorologic rar, descris ca fiind o „depresie izolată la mare altitudine” (Depresión Aislada en Niveles Altos, DANA), a afectat partea de sud-est a Peninsulei Iberice. Fenomenul, caracterizat de ploi abundente care au condus la inundații, a ajuns la apogeu în perioada 12-16 septembrie și a afectat foarte grav zone vaste din regiunile Valencia, Murcia, Castilla-La Mancha și Andaluzia.

               (1)Spania a solicitat asistență financiară din FSUE la 28 noiembrie 2019, respectând termenul de 12 săptămâni de la înregistrarea primelor daune – la 9 septembrie 2019. Cererea de asistență se referă la patru regiuni de nivel NUTS 2 din Spania (Comunidad Valenciana, Región de Murcia, Castilla-La Mancha și Andalucía) și a fost depusă în temeiul articolului 2 alineatul (3) din regulament invocându-se producerea unei „catastrofe regionale”. În urma unei solicitări din partea Comisiei, la 18 decembrie 2019 și la 29 ianuarie 2020 au fost prezentate informații suplimentare pentru completarea cererii.

               (2)Catastrofa este de origine naturală și, prin urmare, se încadrează în domeniul de aplicare al FSUE.

               (3)Autoritățile spaniole au estimat la 2 269,7 milioane EUR daunele directe totale cauzate de catastrofă. Cererea a fost prezentată pe baza criteriilor privind „catastrofele regionale”, astfel cum se prevede la articolul 2 alineatul (3) din regulament, care definește o „catastrofă regională” drept orice catastrofă naturală care provoacă într-o regiune de nivel NUTS 2 dintr-un stat eligibil daune directe care depășesc 1,5 % din PIB-ul regiunii respective. Întrucât catastrofa afectează mai multe regiuni, se aplică PIB-ul mediu, ponderat în funcție de proporția daunelor din fiecare regiune. În consecință, valoarea daunelor raportate de Spania reprezintă 2,65 % din PIB-ul regional ponderat.

               (4)Daunele directe totale reprezintă baza de calcul a valorii contribuției financiare din fond. Contribuția financiară poate fi utilizată exclusiv pentru operațiuni de urgență și de recuperare esențiale, astfel cum sunt definite la articolul 3 din regulament.

               (5)În cererea sa, Spania a solicitat plata unui avans, după cum se prevede la articolul 4a din regulament. La 13 februarie 2020, Comisia a adoptat Decizia de punere în aplicare C(2020)905, prin care a acordat un avans de 10 %, în valoare de 5 674 336 EUR, din contribuția financiară anticipată din fond, care ulterior a fost plătită integral Spaniei.

               (6)În cererea lor, autoritățile spaniole au descris natura și amploarea catastrofei. Cantitatea extrem de mare de precipitații a depășit recordurile din ultimii 140 de ani și a dus la inundații grave, în urma cărora 8 persoane și-au pierdut viața. Mii de oameni au trebuit să fie evacuați din casele lor și plasați în locuințe pentru cazuri de urgență. DANA a avut un impact puternic asupra condițiilor de viață ale populației din zonele afectate și a cauzat importante daune fizice publice și private. Infrastructurile rutiere, feroviare și aeroportuare au fost deteriorate, iar serviciile au trebuit să fie suspendate. Eroziunea a provocat daune rețelelor de apă, infrastructurii de protecție și mediului înconjurător. De asemenea, plajele au fost erodate, iar infrastructura costieră deteriorată.

               (7)Spania a estimat la 650,6 milioane EUR costul operațiunilor de urgență și de recuperare eligibile în temeiul articolului 3 alineatul (2) din regulament și l-a prezentat defalcat pe tipuri de operațiuni. Cea mai mare parte a costurilor eligibile (peste 385 de milioane EUR) se referă la costurile aferente operațiunilor de curățare. Cea de a doua pondere ca importanță este reprezentată de repararea infrastructurii, care se ridică la peste 247 de milioane EUR.

               (8)La cererea Spaniei, Copernicus a furnizat imagini prin satelit pentru a sprijini măsurile de răspuns.

               (9)Autoritățile spaniole au confirmat faptul că nu există nicio asigurare care să acopere costul eligibil.

               (10)Comunidad Valenciana este o „regiune mai dezvoltată” în cadrul fondurilor structurale și de investiții europene (2014-2020), celelalte trei regiuni fiind așa-numite regiuni în tranziție. Autoritățile spaniole au semnalat Comisiei că nu au intenția de a realoca fonduri din programele aferente fondurilor ESI pentru măsuri de recuperare.

               (11)În ceea ce privește punerea în aplicare a legislației Uniunii privind prevenirea și gestionarea riscurilor de catastrofe, Spania a comunicat faptul că a transpus Directiva UE privind inundațiile în legislația spaniolă și că tocmai a încheiat prima fază, cu evaluarea riscurilor și întocmirea unor hărți de risc. Rezultatele au fost revizuite în cea de a doua fază, iar rezultatul acestei revizuiri a fost aprobat de Consiliul Național pentru Protecție Civilă. Noile planuri sunt prevăzute pentru luna decembrie 2022. În plus, au fost elaborate planuri de protecție civilă împotriva riscului de inundații, atât la nivel de stat, cât și în comunitățile autonome.

               2.3Italia – Fenomene meteorologice extreme în toamna anului 2019

               În ultima parte a lunii octombrie și în luna noiembrie 2019, o serie de fenomene meteorologice extreme, conectate între ele, au afectat cea mai mare parte a teritoriului italian de la nord la sud, provocând daune grave în urma unor inundații și alunecări de teren, care au culminat cu inundațiile din Veneția.

               (1)
                     La 10 ianuarie 2020, Italia a solicitat o contribuție financiară din FSUE, respectând termenul de 12 săptămâni de la înregistrarea primelor daune – la 20 octombrie 2019.

               (2)
                     Catastrofa este de origine naturală și se încadrează în domeniul de aplicare al FSUE.

               (3)
                     Cererea a fost prezentată pe baza criteriilor aplicabile „catastrofelor naturale majore”, astfel cum sunt prevăzute la articolul 2 alineatul (2) din regulament. Autoritățile italiene estimează daunele directe totale cauzate de catastrofă la 5 619,878 milioane EUR (sumă actualizată). Această sumă reprezintă peste 157 % din pragul aplicabil Italiei pentru mobilizarea FSUE (daune de peste 3 miliarde EUR la prețurile din 2011). Prin urmare, cererea depusă de Italia este eligibilă pentru a beneficia de o contribuție din FSUE.

               (4)
                     Italia nu a solicitat plata unui avans.

               (5)
                     În cererea lor, autoritățile italiene descriu în detaliu natura și amploarea daunelor provocate de fenomenele meteorologice extreme. Catastrofa a lovit teritoriul italian cu o intensitate și cu consecințe diferite asupra populației, a economiei și a mediului înconjurător, în funcție de locul în care s-a produs. În total, 17 regiuni au suferit daune, regiunile Veneto, Piemonte, Liguria, Sicilia și Emilia Romagna fiind cele mai afectate. Doar regiunea Veneto, și mai ales inundațiile grave din orașul Veneția, reprezintă aproape o treime (1,8 miliarde EUR) din daunele totale. Abruzzo, Basilicata, Calabria, Campania, Friuli Venezia-Giulia, Lazio, Puglia, Toscana și Provincia autonomă Bolzano au suferit prejudicii într-o măsură mai mică. Regiunea Marche, Valle d’Aosta și provincia autonomă Trento au fost cel mai puțin afectate.

               Catastrofa a provocat în special perturbări majore ale rețelei rutiere naționale, regionale, provinciale și municipale din cauza alunecărilor de teren și a arborilor căzuți, făcând imposibil accesul către mai multe localități montane și de coastă izolate. În majoritatea regiunilor au avut loc perturbări ale rețelelor fluviale, deplasări ale solului în pantă, alunecări de teren și inundații. Programul școlilor și al altor servicii publice a fost întrerupt. Rafalele de vânt de până la 200 km/h au cauzat pierderi importante de teritoriu silvic (aproximativ 8,5 milioane de metri cubi de masă lemnoasă), cu consecințe grave pentru economia și turismul silvic. În special în Veneto, aproximativ 130 de situri protejate Natura 2000 au suferit daune pe mai mult de 414 000 de hectare de teren. În aproape toate regiunile au fost raportate inundații în clădirile publice și private. În agricultură s-au produs pierderi majore care au afectat direct structurile agricole (serele, utilajele). Instalațiile de tratare ale sistemelor de canalizare au fost blocate. Rețelele de energie electrică și de gaze au fost întrerupte.

               În regiunea Veneto, inundațiile au cauzat daune enorme proprietăților publice și private, activităților industriale comerciale și economice, precum și activităților din sectorul serviciilor terțiare. O amplitudine a mareei, de peste 187 de cm deasupra nivelului mării, a condus la inundarea a peste 85 % din suprafața orașului Veneția. Valurile generate de aqua alta au provocat daune semnificative patrimoniului artistic și cultural al centrului istoric al Veneției, precum și nenumăratelor active situate pe principalele insule ale Lagunei, cauzând astfel deteriorarea artefactelor și degradarea considerabilă a bunurilor pe suport de hârtie, cum ar fi cărțile, manuscrisele și arhivele. Inundarea a aproximativ 75 de biserici istorice a provocat daune structurale și deteriorări ale obiectelor de mobilier, precum și ale unui vast patrimoniu de arhive. În plus, sistemul de transport pe căi navigabile al Veneției a suferit prejudicii în ceea ce privește numeroase structuri de debarcare, feriboturi și șalupe. De asemenea, echipamentele electrice și electronice au fost deteriorate.

               În Piemont, catastrofa a afectat peste 800 de localități; în timp ce în Liguria a provocat inundații, surpări de terenuri și alunecări de teren, afectând, în special, sistemul rutier. În Sicilia, catastrofa a generat repercusiuni grave asupra ofertei de servicii, precum și pierderi economice cauzate de întreruperea activităților agricole și a producției. În urma inundațiilor rețelei fluviale din regiunea Emilia-Romagna, s-au produs eroziuni ale malurilor, inundații și deversări ale șanțurilor și ale canalelor, ceea ce a cauzat daune aferente zonelor rezidențiale, producției, digurilor și instalațiilor hidraulice. Furtunile au cauzat, de asemenea, daune considerabile lucrărilor de îndiguire costieră, precum și distrugerea aproape completă a dunelor artificiale care protejează coasta. S-au produs eroziuni și alunecări de teren în zonele deluroase și muntoase, cu un impact major asupra rețelei rutiere.

               (6)
                     Potrivit analizei Comisiei, fenomenele meteorologice din perioada la care se face referire în cerere pot fi un eveniment unic din punct de vedere meteorologic și hidrologic. În plus, amploarea geografică și anvergura daunelor invocate de autoritățile italiene par plauzibile.

               (7)
                     Italia a estimat la peste 1 110,1 milioane EUR costul operațiunilor de urgență și de recuperare eligibile în temeiul articolului 3 alineatul (2) din regulament și l-a prezentat defalcat pe tipuri de operațiuni. Cea mai mare parte a costurilor eligibile (peste 479 de milioane EUR) se referă la cheltuielile pentru repunerea în funcțiune a infrastructurilor de prevenire și pentru protecția patrimoniului cultural. Cea de a doua pondere ca importanță este reprezentată de costurile aferente restaurării infrastructurii esențiale (465 de milioane EUR).

               (8)
                     Autoritățile italiene au confirmat faptul că nu există nicio asigurare care să acopere costurile eligibile.

               (9)
                     Cinci dintre cele 17 regiuni afectate se califică drept „regiuni mai puțin dezvoltate” în cadrul fondurilor ESI 2014-2020 (Basilicata, Calabria, Campania, Puglia și Sicilia), Abruzzo se califică drept „regiune în tranziție”, în timp ce celelalte regiuni se încadrează în categoria „regiuni mai dezvoltate”. Autoritățile italiene nu au semnalat Comisiei că intenționează să realoce finanțări din programele fondurilor ESI pentru măsuri de recuperare.

               (10)
                     Italia nu a cerut activarea mecanismului de protecție civilă al Uniunii. Cu toate acestea, a fost trimisă o notă de informare către Centrul de coordonare a răspunsului la situații de urgență (ERCC) prin intermediul sistemului comun de comunicare și informare în caz de urgență (CECIS).

               (11)
                     În ceea ce privește punerea în aplicare a legislației Uniunii privind prevenirea și gestionarea riscurilor de catastrofe, în prezent nu se desfășoară nicio procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor.

               2.4Austria – Fenomene meteorologice extreme în noiembrie 2019

               Între 11 și 23 noiembrie 2019, părțile de sud-vest ale Austriei, în special Carintia și Tirolul de Est, au suferit din cauza unor inundații grave. Evenimentele au fost declanșate de aceleași condiții meteorologice care au dus la o catastrofă majoră în Italia. Condițiile meteorologice extreme au provocat daune considerabile infrastructurii publice esențiale, locuințelor, întreprinderilor și pădurilor. Evenimentele au fost foarte asemănătoare cu cele survenite cu un an înainte, dar au fost mai puțin devastatoare.

               (1)Austria a solicitat o contribuție financiară din FSUE la 29 ianuarie 2020, respectând termenul de 12 săptămâni de la înregistrarea primelor daune – la 11 noiembrie 2019. La 9 martie 2020, Austria a furnizat, din proprie inițiativă, informații actualizate, cu estimări ușor mai ridicate ale pagubelor pentru regiunile afectate.

               (2)Catastrofa este de origine naturală și se încadrează în domeniul de aplicare al FSUE.

               (3)Autoritățile austriece estimează la 93,2 milioane EUR daunele directe totale cauzate de catastrofă. Această sumă este considerabil mai scăzută decât pragul de „catastrofă majoră” aplicabil Austriei în 2020, de 2 307,9 milioane EUR (și anume 0,6 % din produsul intern brut al Austriei). Suma este, de asemenea, sub pragul de „catastrofă regională”, și anume 1,5 % din produsul intern brut regional, calculat în funcție de ponderea pagubelor din regiunile afectate. Prin urmare, catastrofa nu se califică nici drept „catastrofă naturală majoră”, nici drept „catastrofă naturală regională” în temeiul regulamentului. Cu toate acestea, întrucât catastrofa a fost cauzată de aceleași condiții meteorologice care au provocat catastrofa majoră din Italia, autoritățile austriece și-au prezentat cererea în temeiul dispoziției privind un „stat eligibil învecinat” de la articolul 2 alineatul (4) din regulament, conform căreia o țară eligibilă afectată de aceeași catastrofă care se califică drept catastrofă majoră într-o țară eligibilă învecinată poate, de asemenea, beneficia de asistență din FSUE. Această condiție este îndeplinită.

               (4)Autoritățile austriece nu au solicitat plata unui avans.

               (5)Autoritățile austriece au descris în detaliu amploarea catastrofei. Cele mai mari pagube au fost cauzate, de departe, în Carintia, cel mai sudic land din Austria, și în provincia adiacentă, Tirolul de Est, ambele fiind zone alpine învecinate cu Italia. Landul Salzburg și landul Styria au suferit daune minore. Ploile abundente au dus la inundarea a numeroase cursuri de apă, provocând daune în special infrastructurii de transport și conducând la închiderea drumurilor. O serie de poduri au fost grav afectate. Ninsorile neobișnuite și avalanșele au agravat situația și au provocat daune în sectorul forestier. Legăturile feroviare au fost întrerupte, locuințele și clădirile publice au fost inundate, unele localități au fost izolate temporar, iar alimentarea cu energie electrică a fost întreruptă.

               (6)Austria a estimat la 61,3 milioane EUR costul operațiunilor de urgență și de recuperare eligibile în temeiul articolului 3 alineatul (2) din regulament și l-a prezentat defalcat pe tipuri de operațiuni. Cea mai mare parte (peste 40 de milioane EUR) din costurile eligibile este reprezentată de costurile aferente reparării daunelor aduse rețelei de transport. Costul aferent măsurilor de combatere a eroziunii solului se ridică la aproximativ 13 milioane EUR.

               (7)Autoritățile austriece au confirmat faptul că nu există asigurări care să acopere costurile eligibile.

               (8)Regiunile afectate intră în categoria „regiuni mai dezvoltate” în cadrul fondurilor ESI 2014-2020. În cererea lor, autoritățile austriece au indicat că intenționează să utilizeze fonduri din Programul austriac de dezvoltare rurală finanțat de Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală pentru replantarea unor păduri de protecție.

               (9)Austria nu a cerut activarea mecanismului de protecție civilă al Uniunii.

               (10)În ceea ce privește punerea în aplicare a legislației Uniunii privind prevenirea și gestionarea riscurilor de catastrofe, în prezent nu se desfășoară nicio procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor.

               2.5Concluzie

               Pentru motivele de mai sus, catastrofele menționate în cererile prezentate de Portugalia, Spania, Italia și Austria îndeplinesc condițiile stabilite în regulament pentru mobilizarea FSUE.

               3.Finanțarea din alocările FSUE pentru 2020

               Regulamentul (UE, Euratom) nr. 1311/2013 al Consiliului din 2 decembrie 2013 de stabilire a cadrului financiar multianual pentru perioada 2014-2020
                  2
                (denumit în continuare „Regulamentul privind CFM”), în special articolul 10, permite mobilizarea FSUE în limita unui plafon anual de 500 000 000 EUR (la prețurile din 2011). Punctul 11 din Acordul interinstituțional din 2 decembrie 2013 dintre Parlamentul European, Consiliu și Comisie privind disciplina bugetară, cooperarea în chestiuni bugetare și buna gestiune financiară
                  3
                (AII) stabilește modalitățile de mobilizare a FSUE.

               Întrucât solidaritatea a fost principala justificare pentru crearea FSUE, Comisia consideră că ajutorul acordat ar trebui să fie progresiv. Astfel, potrivit practicilor anterioare, partea din daune care depășește pragul de „catastrofă naturală majoră” pentru mobilizarea FSUE (și anume 0,6 % din VNB sau 3 miliarde EUR la prețurile din 2011, luându-se în considerare suma cea mai mică) ar trebui să beneficieze de o intensitate mai mare a ajutorului în raport cu daunele situate sub prag. Rata aplicată în trecut la stabilirea sumelor alocate pentru catastrofele majore este de 2,5 % din daunele directe totale situate sub prag și de 6 % pentru partea din daune care depășește pragul. În cazul catastrofelor regionale și al catastrofelor acceptate în temeiul dispoziției privind „țara învecinată”, rata este de 2,5 %.

               Contribuția nu poate depăși costul total estimat al operațiunilor eligibile. Metoda de calcul al ajutorului a fost stabilită în Raportul anual pe 2002-2003 privind FSUE și acceptată de Consiliu și de Parlamentul European.

               Pe baza cererii prezentate de Portugalia, Spania, Italia și Austria, calculul contribuției financiare acordate din FSUE, bazat pe estimarea valorii daunelor directe totale, este următorul:

                        State membre

                        Calificarea catastrofei

                        Daune directe totale

                        (milioane EUR)

                        Pragul aplicat pentru catastrofe regionale
                        [1,5 % din PIB/
                        1 % din PIB pentru regiunile ultraperiferice]

                        (milioane EUR)

                        Pragul de catastrofă majoră

                        (milioane EUR)

                        2,5 % din daunele directe situate sub prag

                        (în EUR)

                        6 % din daunele directe care depășesc pragul

                        (în EUR)

                        Suma totală a ajutorului propus

                        (în EUR)

                        Avansuri plătite

                        (în EUR)

                        PORTUGALIA

                        Catastrofă regională

                        [articolul 2 alineatul (3)]

                        328,508

                        39,271

                        -

                        8 212 697

                        -

                        8 212 697

                        821 270

                        SPANIA

                        Catastrofă regională

                        [articolul 2 alineatul (3)]

                        2 269,734

                        1 287,076

                        -

                        56 743 358

                        -

                        56 743 358

                        5 674 336

                        ITALIA

                        Catastrofă majoră

                        [articolul 2 alineatul (2)]

                        5 619,878

                        -

                        3 585,278

                        89 631 943

                        122 076 039

                        211 707 982

                        -

                        AUSTRIA

                        Țară învecinată

                        [articolul 2 alineatul (4)]

                        93,191

                        -

                        -

                        2 329 777

                        -

                        2 329 777

                        -

                        TOTAL

                        278 993 814

               În conformitate cu articolul 10 alineatul (1) din Regulamentul privind CFM, suma totală disponibilă pentru mobilizare din FSUE la începutul anului 2020 era de 1 150 524 045 EUR, reprezentând alocarea de 597 546 284 EUR pentru 2020 plus alocarea de 552 977 761 EUR necheltuită în 2019 și reportată în 2020.

               Suma care poate fi mobilizată în acest moment al anului 2020 este de 1 001 137 474 EUR. Această sumă corespunde sumei totale disponibile pentru mobilizare din FSUE la începutul anului 2020 (1 150 524 045 EUR), minus suma de 149 386 571 EUR, care a fost reținută în vederea respectării obligației de a menține în rezervă 25 % din alocarea anuală pe 2020 până la 1 octombrie 2020, astfel cum se prevede la articolul 10 alineatul (1) din Regulamentul privind CFM.

                        Finanțarea FSUE - tabel recapitulativ

                        Cuantum

                        EUR

                        Alocare pentru 2019 reportată în 2020

                        552 977 761

                        Alocare pentru 2020

                        597 546 284

                        -----------------

                        Total disponibil la începutul anului 2020

                        1 150 524 045

                        Minus suma reținută reprezentând 25 % din alocarea pentru 2020

                        -149 386 571

                        -----------------

                        Suma maximă disponibilă în prezent (alocări pentru 2019+2020)

                        1 001 137 474

                        Suma totală a ajutorului propus pentru mobilizare în favoarea Portugaliei, a Spaniei, a Italiei și a Austriei

                        - 278 993 814

                        -----------------

                        Disponibilități rămase până la 1 octombrie 2020

                        722 143 660

               Propunere de

               DECIZIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI

               privind mobilizarea Fondului de solidaritate al Uniunii Europene în vederea furnizării de asistență Portugaliei, Spaniei, Italiei și Austriei

               PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

               având în vedere Regulamentul (CE) nr. 2012/2002 al Consiliului din 11 noiembrie 2002 de instituire a Fondului de solidaritate al Uniunii Europene
                  4
               , în special articolul 4 alineatul (3),

               având în vedere Acordul interinstituțional din 2 decembrie 2013 între Parlamentul European, Consiliu și Comisie privind disciplina bugetară, cooperarea în chestiuni bugetare și buna gestiune financiară
                  5
               , în special punctul 11,

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               întrucât:

               (1)Obiectivul Fondului de solidaritate al Uniunii Europene („fondul”) este de a-i permite Uniunii să răspundă într-un mod rapid, eficient și flexibil situațiilor de urgență pentru a-și exprima solidaritatea față de populațiile din regiunile afectate de catastrofe naturale.

               (2)Fondul nu depășește o valoare anuală maximă de 500 000 000 EUR (la prețurile din 2011), astfel cum se prevede la articolul 10 din Regulamentul (UE, Euratom) nr. 1311/2013 al Consiliului
                  6
               .

               (3)La 8 noiembrie 2019, Portugalia a depus o cerere de mobilizare a fondului, ca urmare a unor fenomene meteorologice extreme survenite în insulele Azore.

               (4)La 28 noiembrie 2019, Spania a depus o cerere de mobilizare a fondului, ca urmare a ploilor abundente care au dus la inundații în regiunile Valencia, Murcia, Castilla-La Mancha și Andaluzia.

               (5)La 10 ianuarie 2020, Italia a depus o cerere de mobilizare a fondului, ca urmare a unor fenomene meteorologice extreme survenite în 17 regiuni italiene în toamna anului 2019.

               (6)La 29 ianuarie 2020, Austria a depus o cerere de mobilizare a fondului, ca urmare a unor fenomene meteorologice extreme survenite în noiembrie 2019.

               (7)Cererile Portugaliei, Spaniei, Italiei și Austriei îndeplinesc condițiile de acordare a unei contribuții financiare din fond, astfel cum se prevede la articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 2012/2002.

               (8)Prin urmare, fondul ar trebui să fie mobilizat pentru a se acorda o contribuție financiară Portugaliei, Spaniei, Italiei și Austriei.

               (9)Pentru a reduce la minimum perioada necesară în vederea mobilizării fondului, prezenta decizie ar trebui să se aplice de la data adoptării,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               În cadrul bugetului general al Uniunii pentru exercițiul financiar 2020, se mobilizează din Fondul de solidaritate al Uniunii Europene următoarele sume în credite de angajament și de plată:

               (a) suma de 8 212 697 EUR se acordă Portugaliei;

               (b) suma de 56 743 358 EUR se acordă Spaniei;

               (c) suma de 211 707 982 EUR se acordă Italiei;

               (d) suma de 2 329 777 EUR se acordă Austriei.

               Articolul 2

               Prezenta decizie intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               Decizia se aplică de la … [data adoptării]
                  7***.

               Adoptată la Bruxelles,

                  Pentru Parlamentul European,
                        Pentru Consiliu,

                  Președintele
                        Președintele

                     (1)

                        COM(2020) 190, 30.4.2020.

                     (2)

                        JO L 347, 20.12.2013, p. 884.

                     (3)

                        JO C 373, 20.12.2013, p. 1.

                     (4)

                        JO L 311, 14.11.2002, p. 3.

                     (5)

                        JO C 373, 20.12.2013, p. 1.

                     (6)

                        Regulamentul (UE, Euratom) nr. 1311/2013 al Consiliului din 2 decembrie 2013 de stabilire a cadrului financiar multianual pentru perioada 2014-2020 (JO L 347, 20.12.2013, p. 884).

                     (7)
                  ** Data va fi introdusă de către Parlament înainte de publicarea în JO.