               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 6.11.2013
            COM(2013) 768 final
            2013/0376(NLE)
            Ratificarea celei de a doua perioade de angajament a Protocolului de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice
            Propunere de
            DECIZIE A CONSILIULUI
            privind adoptarea modificării de la Doha la Protocolul de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice și îndeplinirea în comun a angajamentelor care decurg din acesta

               EXPUNERE DE MOTIVE

               1.CONTEXTUL PROPUNERII

               În decembrie 2012, la Conferința privind schimbările climatice de la Doha, cele 192 de părți la Protocolul de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice au adoptat o modificare la Protocolul de la Kyoto
                  1
               . Această „modificare de la Doha” stabilește o a doua perioadă de angajament asumat în cadrul Protocolului de la Kyoto, care începe la 1 ianuarie 2013 și se încheie la 31 decembrie 2020, și care prevede angajamente cu caracter obligatoriu din punct de vedere juridic privind reducerea emisiilor pentru părțile menționate în anexa B la acesta.

               Acordul privind modificarea de la Doha face parte dintr-un pachet mai amplu de măsuri. În afară de cele 38 de părți vizate în cadrul celei de a doua perioade de angajament, peste 60 de alte țări, cum ar fi Statele Unite ale Americii, China, India, Africa de Sud și Brazilia, s-au angajat să adopte măsuri de atenuare în temeiul Convenției-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice (denumită în continuare „convenția”). Astfel, cota totală a emisiilor globale acoperite de angajamentele internaționale privind măsurile de atenuare adoptate în temeiul Protocolului de la Kyoto și al convenției ajunge la peste 80 %. Un alt element esențial al acestui pachet mai amplu constă în faptul că părțile la convenție au convenit ca, cel târziu până în 2015, „să adopte un protocol, un alt instrument juridic sau un acord cu forță juridică în temeiul convenției, aplicabil tuturor părților”, care să intre în vigoare și să fie pus în aplicare începând cu 2020
                  2
               .

               Articolul 4 din Protocolul de la Kyoto le permite părților să își îndeplinească angajamentele în comun. Uniunea Europeană și cele cincisprezece părți care erau state membre atunci când a fost semnat Protocolul de la Kyoto în 1997 au ales să procedeze astfel pentru prima perioadă de angajament (2008-2012) și, în consecință, au ratificat protocolul în 2002
                  3
               . Modificarea de la Doha și declarația Uniunii Europene și a statelor sale membre pronunțată în momentul adoptării sale
                  4
                precizează că Uniunea Europeană și statele sale membre intenționează să își îndeplinească în comun obiectivele de reducere și în cea de a doua perioadă de angajament. În plus, Uniunea Europeană și statele sale membre și-au exprimat intenția de a-și îndeplini în comun cu Islanda angajamentele din a doua perioadă de angajament a Protocolului de la Kyoto. Integrarea Islandei în acest grup al părților care își îndeplinesc angajamentele în comun răspunde unei solicitări în acest sens formulate de Islanda în iunie 2009. Consiliul, în reuniunea sa din 15 decembrie 2009, a salutat această solicitare și a invitat Comisia să prezinte o recomandare de deschidere a negocierilor necesare cu Islanda
                  5
               . În iunie 2013, Comisia a prezentat Consiliului recomandarea sa.

               În conformitate cu modificarea de la Doha, Uniunea Europeană, statele sale membre și Islanda se angajează să își limiteze media anuală a emisiilor de gaze cu efect de seră (GES) în perioada 2013-2020 la 80 % din emisiile din anul de referință (pentru majoritatea statelor, 1990
                  6
               ). Acest angajament se bazează pe obiectivele de reducere a emisiilor stabilite în pachetul privind schimbările climatice și energia adoptat în 2009, în special în schema UE de comercializare a certificatelor de emisii (UE ETS) și în Decizia privind partajarea eforturilor
                  7
               . Angajamentul a fost stabilit luându-se în considerare diferențele în ceea ce privește domeniul de aplicare dintre legislația Uniunii Europene și cea de a doua perioadă de angajamente a Protocolului de la Kyoto
                  8
               . Această abordare este în conformitate cu concluziile Consiliului din martie 2012, în care se afirmă că angajamentul comun al Uniunii Europene, al statelor sale membre și al Islandei ar trebui să se bazeze pe pachetul legislativ privind schimbările climatice și energia, dar și că obligațiile de reducere a emisiilor la nivel individual de statele membre în a doua perioadă de angajament a Protocolului de la Kyoto „nu trebuie să depășească obligațiile convenite în legislația Uniunii Europene”. Această abordare a fost respectată în documentul prezentat în aprilie 2012 de Uniunea Europeană și statele sale membre referitor la angajamentul lor în cadrul celei de a doua perioade.
                  9

               Legislația Uniunii Europene necesară pentru atingerea obiectivului de 80 % până în 2020 este deja în vigoare. La momentul adoptării sale, au fost prezentate analize de impact extinse privind implicațiile economice pentru fiecare stat membru, iar acestea au fost, de asemenea, actualizate pentru a se ține seama de impactul crizei economice și financiare
                  10
               . Prin urmare, Uniunea Europeană și statele sale membre au convenit la Doha să pună în aplicare imediat, începând cu 1 ianuarie 2013, angajamentele și responsabilitățile care le revin pentru cea de a doua perioadă de angajament a Protocolului de la Kyoto. Mai mult, Uniunea Europeană înregistrează progrese în vederea îndeplinirii obiectivului său pentru 2020. Ultimul inventar GES arată că nivelul emisiilor din 2011 în cele 27 de state membre a fost cu 18,4 % mai mic față de nivelul înregistrat în 1990 (fără a se lua în considerare exploatarea terenurilor, schimbarea utilizării terenurilor, domeniul forestier și utilizarea mecanismelor flexibile)
                  11
               . Ajustat în funcție de diferențele în ceea ce privește domeniul de aplicare și gradul de acoperire ale Protocolului de la Kyoto și considerând ca bază pentru Cipru și Malta anul 1990, reducerea efectivă a emisiilor în 2011 în comparație cu emisiile din anul de bază Kyoto ar fi cu puțin peste reducerea de 20 % impusă în a doua perioadă de angajament. Pe baza celor mai recente previziuni ale statelor membre cu privire la emisiile de GES și presupunând că are loc punerea în aplicare a politicilor și măsurilor în vigoare în prezent, Agenția Europeană de Mediu a indicat o ușoară scădere suplimentară a emisiilor până în 2020, cu o reducere totală până în 2020 de aproximativ 19 % sub nivelurile din 1990
                  12
               . Acest lucru confirmă faptul că Uniunea Europeană ar trebui să își îndeplinească obiectivul său aferent celei de a doua perioade de angajament pe baza politicilor și a măsurilor  în vigoare. Propunerea UE privind o reducere de 30 % rămâne totuși în discuție. În plus, sunt în curs discuții privind calea cea mai eficientă din punctul de vedere al costurilor prin care Uniunea Europeană să își reducă emisiile de gaze cu efect de seră cu 80-95 % până în 2050, inclusiv obiectivul pentru 2030.

               Intrarea oficială în vigoare a modificării de la Doha reprezintă un obiectiv important pentru Uniunea Europeană. Pentru aceasta este necesar ca 144 din cele 192 de părți la Protocolul de la Kyoto, printre care Uniunea Europeană și statele sale membre, să își depună instrumentele de acceptare. Prezenta propunere de Decizie a Consiliului privind concluziile modificării de la Doha îi va permite Uniunii Europene să facă acest lucru. În plus față de ratificarea de către Uniunea Europeană, va fi necesar, de asemenea, ca statele membre să își finalizeze propriile procese de ratificare. În conformitate cu practica obișnuită, după încheierea procedurilor de ratificare respective, Uniunea Europeană și statele sale membre își vor depune simultan instrumentele de acceptare pentru a permite intrarea simultană în vigoare pentru toate statele membre. Acest lucru ar trebui să aibă loc cu mult înaintea Conferinței privind schimbările climatice de la Paris, de la sfârșitul anului 2015.

               2.MODIFICAREA DE LA DOHA

               Modificarea de la Doha prevede angajamentele de atenuare pentru cea de a doua perioadă de angajament a Protocolului de la Kyoto pentru țările enumerate în anexa B la protocol. În plus, aceasta conține noi modificări la textul protocolului, care urmează să fie puse în aplicare în cea de a doua perioadă de angajament. Cea mai mare parte a acestor modificări permit pur și simplu punerea în aplicare a noilor angajamente de atenuare, dar există și dispoziții care implică modificarea obligațiilor de fond. Acestea privesc includerea unui nou gaz - trifluorura de azot (NF3), două dispoziții legate de ambițiile angajamentelor părților pentru cea de a doua perioadă de angajament (așa-numitul „mecanism privind ambițiile”) și un nou articol 3 alineatul (7b).

               Angajamentele privind măsurile de atenuare pentru cea de a doua perioadă de angajament din anexa B

               Modificarea de la Doha prevede un tabel modificat în anexa B la Protocolul de la Kyoto, care conține o a treia coloană ce stabilește angajamente de atenuare obligatorii din punct de vedere juridic pentru cea de a doua perioadă de angajament, sub formă de angajamente cantitative de limitare sau de reducere a emisiilor la nivelul întregii economii (QELRO). Treizeci și opt de părți la Protocolul de la Kyoto au enumerat un procentaj al emisiilor corespunzătoare anului sau perioadei de bază ca fiind QELRO-ul lor, în coloana a treia din tabelul prevăzut în anexa B la Protocolul de la Kyoto. Printre acestea se numără și patru părți care până în prezent nu au avut un obiectiv Kyoto (Cipru, Malta, Kazahstan și Belarus). Statele Unite au fost excluse din anexa B, deoarece nu au ratificat niciodată protocolul. Canada nu mai este parte la Protocolul de la Kyoto în urma retragerii sale, care a intrat în vigoare la 12 decembrie 2012. Japonia, Noua Zeelandă și Federația Rusă rămân părți la Protocolul de la Kyoto, dar nu și-au fixat un obiectiv pentru cea de a doua perioadă de angajament. În prezent, acestea sunt incluse, împreună cu Canada, într-o secțiune separată în anexa B.

               Obiectivul de 80 % pentru Uniunea Europeană și statele sale membre înscris în anexa B este însoțit de o notă de subsol care precizează faptul că aceste angajamente se bazează pe înțelegerea că vor fi îndeplinite în comun de Uniunea Europeană și statele sale membre. În mod similar, obiectivul de 80 % aplicabil Croației și Islandei este însoțit de note de subsol care precizează faptul că acestea își vor îndeplini obiectivele în comun cu Uniunea Europeană și cu statele sale membre.

               Adăugarea trifluorurii de azot (NF3)

               Lista gazelor cu efect de seră care fac obiectul Protocolului de la Kyoto, cuprinsă în anexa A la acesta, este extinsă prin adăugarea unui gaz: trifluorura de azot (NF3). NF3 este un gaz cu efect de seră puternic, ale cărui emisii, deși reduse în prezent, sunt în creștere, și care are un potențial de încălzire globală de 17 200 (o tonă de NF3 emis în atmosferă este echivalentă cu 17 200 de tone de dioxid de carbon).

               Articolul 3 (alineatul 1c): mecanismul privind ambițiile

               Modificarea de la Doha prevede o procedură simplificată într-un nou articol 3 alineatul (1c), care permite unei părți să își ajusteze angajamentul prin creșterea nivelului de ambiție în cursul unei perioade de angajament. Anterior, o astfel de ajustare ar fi fost considerată o modificare a anexei B la protocol, care necesită un consens între toate părțile la protocol pentru a fi adoptată, precum și ratificarea de către trei pătrimi dintre părți pentru a intra în vigoare. În urma modificării de la Doha, procedura pentru creșterea nivelului de ambiție a devenit mult mai ușoară. O creștere a nivelului de ambiție propusă de una dintre părți în raport cu propriul obiectiv este considerată adoptată doar dacă peste trei pătrimi dintre părți nu obiectează. În plus, ajustarea nu mai trebuie ratificată pentru a intra în vigoare.

               Articolul 3 (alineatul 7b): ajustarea cantităților atribuite

               Modificarea de la Doha anulează în mod automat unitățile cantităților atribuite unei părți în cazul în care și în măsura în care cantitatea care îi este atribuită pentru a doua perioadă de angajament depășește nivelul emisiilor sale medii din primii trei ani ai perioadei de angajament precedente, înmulțit cu opt (numărul de ani ai celei de a doua perioade de angajament). Aceasta înseamnă că modificarea de la Doha ajustează în mod automat obiectivul unei părți pentru a evita o creștere a emisiilor sale pentru perioada 2013-2020 peste emisiile sale medii pentru perioada 2008-2010.

               3.Propunerea de decizie a Consiliului

               Prezenta propunere de decizie a Consiliului stabilește baza pentru adoptarea modificării de la Doha de către Uniunea Europeană și stabilește condițiile îndeplinirii în comun a angajamentelor de către Uniunea Europeană, statele sale membre și Islanda.

               Proiectul de decizie

               Propunerea de decizie confirmă faptul că Uniunea Europeană și statele sale membre își vor îndeplini angajamentele în comun, inclusiv cu Islanda (articolul 2), și precizează responsabilitățile care le revin Comisiei și statelor sale membre în ceea ce privește depunerea rapoartelor în vederea facilitării calculului cantităților atribuite (articolul 3). În plus, aceasta conține dispoziții standard privind responsabilitățile pentru depunerea instrumentului de acceptare a modificării de la Doha la Organizația Națiunilor Unite (articolul 4) și privind depunerea în comun a instrumentelor de acceptare [articolul 5 alineatul (1)]. Un lucru foarte important este că propunerea de decizie impune statelor membre să ia măsurile necesare pentru a-și finaliza procesele de ratificare la nivel național până la 16 februarie 2015 cel târziu, în măsura în care este posibil [articolul 5 alineatul (2)], și prevede obligația statelor membre de a transmite Comisiei, până la 15 septembrie 2014, data probabilă de finalizare a procedurilor relevante [articolul 5 alineatul (3)].

               Propunerea de decizie conține, de asemenea, două anexe și un document atașat. Documentul atașat conține textul integral al modificării de la Doha, astfel cum a fost adoptat la Doha și notificat părților la 21 decembrie 2012
                  13
               . O imagine de ansamblu a principalelor dispoziții din modificarea de la Doha este prezentată în secțiunea 2 de mai sus. Anexa I conține „Notificarea condițiilor acordului privind îndeplinirea în comun a angajamentelor Uniunii Europene, ale statelor sale membre și ale Islandei în temeiul articolului 3 din Protocolul de la Kyoto”, astfel cum se prevede la articolul 4 alineatul (2) din protocol („notificarea condițiilor privind îndeplinirea în comun”). Anexa II conține o declarație de competență a Uniunii Europene actualizată, care urmează să fie efectuată în conformitate cu articolul 24 alineatul (3) din Protocolul de la Kyoto.

               Notificarea condițiilor de îndeplinire în comun (anexa I)

               Notificarea condițiilor de îndeplinire în comun (anexa I) cuprinde trei secțiuni. Prima secțiune descrie părțile la acord: Uniunea Europeană, statele sale membre și Islanda. A doua secțiune stabilește modul în care părțile la acord urmează să își îndeplinească angajamentele. A treia secțiune stabilește nivelurile de emisii alocate fiecărei părți la acord.

               Îndeplinirea în comun a angajamentelor în temeiul articolului 3 din Protocol

               Articolul 4 alineatul (2) din Protocolul de la Kyoto impune părților la un acord privind îndeplinirea în comun să notifice secretariatului convenției condițiile acordului privind îndeplinirea în comun a angajamentelor asumate de acestea în temeiul articolului 3. Secțiunea 2 din acordul privind îndeplinirea în comun descrie în detaliu modul în care se aplică aceste angajamente asumate în temeiul articolului 3 din protocol și opțiunile care decurg din acestea, în cea de a doua perioadă de angajament. Pentru toate dispozițiile care s-au aplicat deja în prima perioadă de angajament, propunerea continuă abordarea aleasă de Uniunea Europeană și de cele cincisprezece state membre care erau părți la acordul privind îndeplinirea în comun pentru prima perioadă de angajament. Aceasta include aplicarea articolului 3 alineatele (3) și (4) ale protocolului la nivel de stat membru, anul de bază pentru Uniunea Europeană fiind suma anilor de bază aleși de statele membre, precum și excluderea aviației internaționale (adică zborurile dintre statele membre și zborurile dintre statele membre și țări terțe), în conformitate cu dispozițiile convenției și ale protocolului. Textul din secțiunea 2 clarifică acest lucru. În plus, acesta descrie, de asemenea, modul în care se aplică articolul 3 alineatele (1c) - mecanismul privind ambițiile - și (7b) pentru cea de a doua perioadă de angajament.

               Articolul 3 (alineatul 1c): mecanismul privind ambițiile

               Modificarea de la Doha prevede, în noul articol 3 alineatul (1c), o procedură simplificată, care permite unei părți să își ajusteze angajamentul prin creșterea nivelului de ambiție în cursul unei perioade de angajament. Anexa I la proiectul de decizie de ratificare precizează faptul că fiecare stat membru poate decide, în mod individual, să ridice nivelul de ambiție prin anularea unităților Kyoto corespunzătoare. O procedură oficială de creștere a nivelului de ambiție al angajamentului comun al Uniunii Europene, al statelor sale membre și al Islandei, și, prin urmare, o scădere a cantității comune atribuite nu pot fi adoptate decât împreună.

               Articolul 3 alineatul (7b): ajustarea cantităților atribuite

               Noul articol 3 alineatul (7b) prevede că angajamentul unei părți pentru cea de a doua perioadă de angajament trebuie să fie cel puțin la nivelul emisiilor sale medii pentru perioada 20082010 și, în mod automat, consolidează obiective care altfel ar permite ca emisiile să crească peste medie. Uniunea Europeană, statele sale membre, Croația și Islanda au declarat la adoptarea modificării de la Doha că „Articolul 3 alineatul (7b) se va aplica pentru cantitatea comună atribuită în temeiul acordului privind îndeplinirea în comun de către Uniunea Europeană, statele sale membre, Croația și Islanda și nu se va aplica în mod individual Uniunii Europene, statelor sale membre, Croației și Islandei.”
                  14

               Întrucât aplicarea articolului 3 alineatul (7b) Uniunii Europene, statelor sale membre și Islandei în comun este o ipoteză fundamentală în decizia Uniunii de ratificare, aceasta face parte integrantă din definiția și nivelul de ambiție ale angajamentului Uniunii. Prin urmare, anexa I la proiectul de decizie de ratificare precizează în mod explicit că, în cadrul punerii în aplicare a angajamentelor asumate în temeiul articolului 3 din Protocolul de la Kyoto, pentru Uniunea Europeană, statele membre și Islanda, calculul efectuat în conformitate cu articolul 3 alineatul (7b) din protocol se aplică cantității atribuite comune din a doua perioadă de angajament și sumei emisiilor anuale medii ale părților pentru perioada 2008-2010, înmulțită cu opt.

               O estimare orientativă a cantității atribuite comune pentru cea de a doua perioadă de angajament, pe baza datelor din anul de bază disponibile în prezent, care se aplică încă potențialelor de încălzire globală din cel de al doilea raport de evaluare al Grupului interguvernamental privind schimbările climatice (IPCC), s-ar traduce printr-o medie anuală a cantității atribuite de emisii de GES de aproximativ 4 632 de milioane de tone de dioxid de carbon echivalent (CO2 echivalent). Conform ultimelor date, emisiile anuale medii ale Uniunii Europene, statelor sale membre și Islandei pentru perioada 2008 - 2010 sunt de 4 782 de milioane de tone. Prin urmare, nu se așteaptă ca articolul 3 alineatul (7b) din protocol să aibă drept rezultat anularea automată a unităților cantității atribuite pentru Uniunea Europeană, statele sale membre și Islanda (a se vedea tabelul).

               Tabel: Aplicarea articolului 3 alineatul (7b) în Uniunea Europeană și Islanda *

                        Emisiile din anul de bază**

                        Emisiile de GES în 2008

                        Emisiile de GES în 2009

                        Emisiile de GES în 2010

                        Emisiile medii de GES în 2008, 2009 și 2010

                        Cantitatea medie anuală atribuită estimată pentru perioada 2013-2020

                        5 790

                        4 989

                        4 623

                        4 734

                        4 782

                        4 632

                        * Pe baza inventarului de date din 2013 și a potențialelor de încălzire globală din cel de al doilea raport de evaluare al IPCC.

                        ** Considerând 1990 ca an de bază pentru Cipru și Malta.

                        Toate cifrele exprimate în Mt de CO2- echivalent

               Nivelurile de emisii alocate părților la acord

               Un nivel de emisii comun pentru EU ETS

               Anexa I secțiunea 3 descrie modul în care nivelurile de emisii respective sunt alocate Uniunii Europene, statelor sale membre și Islandei. Acest lucru reflectă abordarea adoptată în pachetul privind schimbările climatice și energia.

               –Se stabilește un nivel de emisii comun pentru emisiile generate de sectoarele și de gazele enumerate în anexa A la Protocolul de la Kyoto, care fac, de asemenea, obiectul EU ETS (adică figurează în anexa I la Directiva privind EU ETS, ținându-se seama de aplicarea articolelor 24 și 27 din directivă).

               –Emisiile generate de sectoarele și de gazele enumerate în anexa A la Protocolul de la Kyoto care nu fac obiectul EU ETS și absorbțiile de la surse care nu fac obiectul Protocolului de la Kyoto vor face obiectul nivelurilor de emisii din fiecare stat membru și din Islanda.

               Această abordare este diferită de cea aleasă pentru prima perioadă de angajament, în care angajamentele individuale ale fiecărui stat membru acopereau totalitatea emisiilor la nivelul întregii sale economii. Acest lucru se datorează modificărilor convenite în pachetul privind schimbările climatice și energia, în temeiul cărora, începând cu 1 ianuarie 2013, EU ETS nu mai funcționează pe baza obiectivelor fiecărui stat membru și a planurilor naționale de alocare. Acesta este pus în aplicare prin intermediul unei cantități unice de certificate stabilite la nivelul Uniunii (un „plafon”) și a unui sistem armonizat pentru alocarea certificatelor de emisii prin licitație și prin alocări gratuite cu caracter tranzitoriu. În cadrul acestui sistem nu este posibil să se atribuie ex ante cu exactitate cote din EU ETS statelor membre în mod individual în cadrul acordului privind îndeplinirea în comun. Trecerea la licitație, ca modalitate standard de alocare a certificatelor de emisii, pentru a promova eficiența economică, a evita profiturile excepționale și a promova solidaritatea și creșterea economică  este motivul principal. Printre celelalte motive se numără imposibilitatea de a stabili ex ante alocarea reală a certificatelor EU ETS pentru noile părți și modificările eventuale ale listei sectoarelor și subsectoarelor considerate a fi expuse unui risc semnificativ de relocare a emisiilor de dioxid de carbon.

               Astfel cum s-a menționat anterior, transportul aerian internațional nu face obiectul nivelului comun de emisii pentru EU ETS deoarece nu este inclus în anexa A la Protocolul de la Kyoto.

               Niveluri de emisii pentru statele membre și Islanda

               Emisiile generate de sectoarele incluse în Protocolul de la Kyoto care nu fac obiectul EU ETS vor fi acoperite în continuare de nivelurile de emisii stabilite în mod individual pentru statele membre și pentru Islanda. Diferența față de prima perioadă de angajament este că aceste niveluri de emisii nu mai sunt prezentate sub formă de reducere ca procent din emisiile din anul de bază, ci ca o cifră absolută. Această cifră absolută, exprimată în tone de dioxid de carbon echivalent (CO2 echivalent) este menționată pentru fiecare stat membru în tabelul 1 din anexa I. Cifra pentru Islanda va fi inclusă cu ocazia încheierii unui acord bilateral cu Islanda privind îndeplinirea în comun cu Uniunea Europeană și statele sale membre a angajamentului său. Cifra pentru fiecare stat membru este egală cu suma alocărilor anuale de emisii (AEA) ale statului membru respectiv în temeiul Deciziei privind partajarea eforturilor pentru perioada 2013-2020. Aceasta se calculează pe baza valorilor potențialului de încălzire globală definite în cel de al patrulea raport de evaluare al IPCC, astfel cum au fost stabilite în anexa II la Decizia Comisiei 2013/162/UE
                  15
                și ajustate prin [Decizia de actualizare a AEA - C(2013)7183]. Această cifră este, de asemenea, ajustată în funcție de rezultatele aplicării articolului 3 alineatul (7a) din Protocolul de la Kyoto
                  16
               .

               Trifluorura de azot (NF3)

               Modificarea de la Doha include NF3 în domeniul de aplicare al Protocolului de la Kyoto. Includerea a fost anticipată în Regulamentul privind mecanismul de monitorizare
                  17
               , care impune monitorizarea și raportarea emisiilor de NF3. Emisiile de NF3 nu fac totuși obiectul EU ETS sau al Deciziei privind partajarea eforturilor și, prin urmare, acestea nu fac parte din obiectivele statului membru prevăzute în legislația Uniunii Europene. Întrucât emisiile agregate de NF3 în Uniune sunt nesemnificative, în prezentarea din aprilie 2012 a Uniunii Europene și a statelor sale membre la convenția privind angajamentele sale în cadrul Protocolului de la Kyoto s-a considerat că acestea sunt egale cu zero
                  18
               . Prezenta propunere de decizie a Consiliului prevede că statele membre trebuie să contabilizeze acele emisii în raport cu cantitatea atribuită statului membru în care au loc aceste emisii.

               Exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenurilor și silvicultura

               Articolul 3 alineatele (3) și (4) din Protocolul de la Kyoto includ emisiile provenite din activitățile legate de exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenurilor și silvicultură în cadrul Protocolului de la Kyoto. Normele de punere în aplicare convenite prin Protocolul de la Kyoto, revizuite la Conferința de la Durban privind schimbările climatice, impun părților care și-au asumat un angajament să contabilizeze emisiile și absorbțiile provenite din împădurire, reîmpădurire și despădurire, precum și din gestionarea pădurilor, ca parte a angajamentului lor în a doua perioadă de angajament. În plus, părțile pot alege să contabilizeze emisiile provenite din administrarea terenurilor agricole și a pășunilor. Dacă părților li se cere să contabilizeze emisiile provenite din exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenurilor și silvicultură în vederea îndeplinirii angajamentelor asumate în temeiul Protocolului de la Kyoto, acest lucru nu se întâmplă în cazul Uniunii Europene, unde emisiile provenite din sectorul exploatării terenurilor, din schimbarea destinației terenurilor și din silvicultură nu sunt incluse nici în EU ETS și nici în Decizia privind partajarea eforturilor. Cu toate acestea, în mai 2013, Parlamentul European și Consiliul au adoptat Decizia 529/2013/UE care stabilește normele de contabilizare referitoare la emisiile și absorbțiile de GES care rezultă din activități legate de exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenurilor și silvicultură și care se referă la informațiile privind acțiunile legate de aceste activități
                  19
               . Acest act legislativ face ca informațiile raportate de Uniunea Europeană privind exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenurilor și silvicultură să fie în conformitate cu cerințele Protocolului de la Kyoto.

               Deși emisiile provenite de la fiecare stat membru în sectorul exploatării terenurilor, al schimbării destinației terenurilor și al silviculturii sunt greu de prevăzut, estimările au arătat că sectorul exploatării terenurilor, al schimbării destinației terenurilor și al silviculturii pentru Uniune în ansamblul său este de natură să ofere credite nete pentru exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenurilor și silvicultură de aproximativ 1 % din emisiile corespunzătoare anului de bază al Uniunii Europene
                  20
               . În documentul prezentat în aprilie 2012 de Uniunea Europeană și statele sale membre la convenția privind angajamentele asumate în cadrul Protocolului de la Kyoto, s-a considerat că emisiile provenite din exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenurilor și silvicultură pentru Uniune în ansamblu ei sunt egale cu zero
                  21
               .

               În conformitate cu responsabilitatea care le revine statelor membre pentru politica în domeniul forestier și dată fiind absența obiectivelor Uniunii Europene pentru sectorul exploatării terenurilor, schimbării destinației terenurilor și silviculturii, statele membre vor trebui să contabilizeze emisiile și absorbțiile provenite din exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenurilor și silvicultură, în măsura în care acestea fac obiectul protocolului, față de nivelurile lor individuale de emisii. Includerea sectorului exploatării terenurilor, schimbării destinației terenurilor și silviculturii în nivelurile de emisii ale statelor membre și ale Islandei se bazează pe ipoteza că în acest sector nu au loc emisii sau absorbții nete. Orice astfel de emisie poate, cu toate acestea, să fie compensată prin performanțe deosebite în alte sectoare care nu fac obiectul EU ETS, prin utilizarea mecanismelor flexibile ale Protocolului de la Kyoto și prin utilizarea drepturilor de emisii excedentare reportate din prima perioadă de angajament, deținute în rezerva excedentară din perioada anterioară a statului membru respectiv.

               Comisia va monitoriza îndeaproape emisiile și absorbțiile din sectorul exploatării terenurilor, schimbării destinației terenurilor și silviculturii în statele membre. În cazul în care se constată că unele state membre se confruntă cu emisii semnificative neprevăzute provenite din exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenurilor și silvicultură chiar și atunci când pun în aplicare politici solide de limitare a acestora, Comisia va avea în vedere propunerea unui mecanism prin care să se acorde asistență statelor membre respective.

               Consiliul, în concluziile sale din martie 2012, a recunoscut particularitățile țărilor care dețin suprafețe forestiere importante, în special în ceea ce privește posibilitățile limitate de a acoperi emisiile provenite din împădurire, reîmpădurire și despădurire prin extinderea capacității de absorbție a emisiilor grație gestionării pădurilor
                  22
               . Comisia va continua să caute opțiuni în vederea găsirii unei soluții satisfăcătoare care să asigure integritatea ecologică.

               Determinarea nivelurilor de emisii și a cantităților atribuite

               Protocolul de la Kyoto impune ca angajamentele să fie convertite în cantități atribuite care reflectă  cantitatea de emisii autorizată, exprimată în tone de CO2 echivalent, pentru o anumită perioadă de angajament. Prezenta propunere de decizie a Consiliului prevede că toate cantitățile atribuite ale Uniunii Europene, ale statelor sale membre și ale Islandei trebuie să fie egale cu nivelurile respective de emisii stabilite în secțiunea 3 din anexa I.

               De asemenea, prezenta propunere prevede o cantitate atribuită comună a Uniunii Europene, a statelor sale membre și a Islandei, care reflectă angajamentul comun cantitativ de reducere cu 80 % a emisiilor față de cele din anul de bază. Astfel cum se stabilește în dispozițiile relevante ale Protocolului de la Kyoto, cantitatea comună atribuită va fi calculată prin înmulțirea sumei emisiilor din anul de bază ale statelor membre și ale Islandei cu 80 % (angajamentul comun) și cu opt (numărul de ani ai perioadei de angajament).

               Cantitatea comună atribuită asigură baza pentru determinarea cantităților atribuite individual ale Uniunii Europene, ale statelor sale membre și ale Islandei, după cum se prezintă în continuare:

               –Respectiva cantitate atribuită fiecărui stat membru și Islandei este egală cu suma nivelurilor lor respective de emisii, astfel cum sunt enumerate în tabelul 1 din anexa I la propunerea de decizie a Consiliului, la care se adaugă rezultatele aplicării articolului 3 alineatul (7a) din Protocolul de la Kyoto pentru statul membru respectiv sau pentru Islanda.

               –Cantitatea atribuită Uniunii Europene este egală cu diferența dintre cantitatea comună atribuită și suma nivelurilor de emisii alocate statelor membre și Islandei. Cifra va fi finalizată avându-se în vedere raportul Uniunii Europene pentru facilitarea calculului cantității comune atribuite.

               Punerea în aplicare a obligațiilor privind raportarea

               Normele de punere în aplicare de la Kyoto impun părților ca, până la 14 aprilie 2015, să prezinte un raport pentru a facilita calculul cantității atribuite și să demonstreze capacitatea de a-și contabiliza emisiile și cantitatea atribuită. Articolul 3 din prezenta propunere de decizie a Consiliului prevede obligația care îi revine Comisiei de a pregăti și transmite raportul pentru a facilita calculul cantității comune atribuite a Uniunii Europene, a statelor sale membre și a Islandei, precum și cantitatea atribuită a Uniunii Europene (corespunzătoare emisiilor care fac obiectul EU ETS). Statele membre și Islanda au fiecare obligația de a prezenta un raport pentru a facilita calculul cantităților atribuite fiecăruia, care vizează emisiile care nu fac obiectul EU ETS. Aceste rapoarte vor fi supuse revizuirii, după care cantitățile atribuite urmează să fie finalizate și înregistrate în baza de date de compilare și contabilizare. Rapoartele pentru facilitarea calculului cantităților atribuite ale statelor membre și ale Islandei vor exprima cantitatea atribuită ca fiind egală cu nivelul de emisii din statul membru respectiv sau din Islanda, atât în tone de CO2 echivalent, cât și ca procent din emisiile corespunzătoare anului de bază ale statului membru respectiv sau ale Islandei.

               Alte obligații de raportare, inclusiv rapoartele anuale privind inventarul, vor continua să fie îndeplinite de către Comisie (în numele Uniunii Europene) și de către statele membre. Acestea sunt impuse de cerințele de raportare convenite la nivel internațional în temeiul Protocolului de la Kyoto și sunt puse în aplicare prin intermediul Regulamentului privind mecanismul de monitorizare. Abordarea îndeplinirii în comun stabilită în prezenta propunere de decizie a Consiliului va impune, de asemenea, statelor membre să își raporteze separat emisiile de la surse și absorbțiile prin puțuri, care fac obiectul Protocolului de la Kyoto, provenite din sectoarele care nu sunt incluse în EU ETS. Articolul 7 din Regulamentul privind mecanismul de monitorizare impune deja statelor membre obligația de a prezenta rapoarte anuale privind emisiile lor EU ETS, precum și procentajul pe care îl reprezintă emisiile respective din emisiile totale raportate. Aceste date sunt furnizate de registrul de tranzacții al UE (EUTL), care verifică și înregistrează toate operațiunile care au loc în cadrul EU ETS. Utilizând datele din EUTL, Agenția Europeană de Mediu (AEM) publică date agregate privind emisiile verificate, certificatele și unitățile restituite, defalcate pe state membre, sectoare, dimensiuni și ani în aplicația de vizualizare a datelor EU ETS
                  23
               . Aceste date sunt utilizate și pentru analizele emisiilor de GES în diverse rapoarte oficiale, inclusiv în raportul anual al Comisiei Europene privind progresele în vederea îndeplinirii angajamentelor la nivelul Uniunii Europene și la nivel internațional, publicat în temeiul articolului 21 din Regulamentul privind mecanismul de monitorizare
                  24
               , și în rapoartele anuale ale SEE referitoare la tendințele și previziunile privind emisiile de GES în Europa. Mai mult, datele sunt, de asemenea, utilizate în raportul Uniunii Europene privind inventarul anual al GES, ajustat pentru diferențele de acoperire dintre Protocolul de la Kyoto și EU ETS (cu excepția aviației internaționale).

               Declarația de competență (anexa II)

               Anexa II la propunerea de decizie actualizează declarația de competență făcută cu ocazia ratificării Protocolului de la Kyoto în 2002. Aceasta enumeră acum toate cele 28 de state membre ale Uniunii Europene și reflectă intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona.

               2013/0376 (NLE)

               Propunere de

               DECIZIE A CONSILIULUI

               privind adoptarea modificării de la Doha la Protocolul de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice și îndeplinirea în comun a angajamentelor care decurg din acesta

               CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 192 alineatul (1), coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (a),

               având în vedere propunerea Comisiei Europene,

               având în vedere avizul Parlamentului European,

               întrucât:

               (1)La conferința privind schimbările climatice, de la Doha, din decembrie 2012, părțile la Protocolul de la Kyoto („Protocolul de la Kyoto”) la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice (denumită în continuare „convenția”) au adoptat modificarea de la Doha, prin care se stabilește cea de a doua perioadă de angajament a Protocolului de la Kyoto, care începe la 1 ianuarie 2013 și se încheie la 31 decembrie 2020. Modificarea de la Doha aduce schimbări la anexa B la Protocolul de la Kyoto, ce stabilesc angajamente suplimentare obligatorii din punct de vedere juridic privind măsurile de atenuare care revin părților enumerate în anexa respectivă pentru cea de a doua perioadă de angajament și modifică și prevăd dispoziții suplimentare privind punerea în aplicare a angajamentelor privind măsurile de atenuare care revin părților în cea de a doua perioadă de angajament.

               (2)Uniunea și statele sale membre au aprobat modificarea de la Doha ca parte a unui pachet care conține angajamente de atenuare în temeiul convenției și al Protocolului de la Kyoto de la numeroase țări și care majorează cu peste 80 % cota emisiilor globale acoperite de angajamentele privind măsurile de atenuare pentru perioada de după 2012, atât în temeiul convenției, cât și al Protocolului de la Kyoto.

               (3)Un alt element esențial al acestui pachet este consensul părților la convenție ca, cel târziu până în 2015, să adopte un protocol, un alt instrument juridic sau un acord cu forță juridică în temeiul convenției aplicabil tuturor părților, care să intre în vigoare și să fie pus în aplicare începând cu 2020. Negocierile privind acest instrument obligatoriu din punct de vedere juridic sunt în curs în cadrul grupului de lucru ad hoc privind platforma de la Durban pentru o acțiune consolidată.

               (4)Modificarea de la Doha este condiționată de acceptarea acesteia de către părțile la Protocolul de la Kyoto și va intra în vigoare, pentru părțile care au acceptat-o, în a nouăzecea zi de la data primirii de către depozitarul convenției a instrumentului de acceptare din partea a cel puțin trei pătrimi din părțile la Protocolul de la Kyoto. În total, sunt necesare 144 de instrumente de acceptare pentru intrarea în vigoare a modificării de la Doha.

               (5)Consiliul a convenit, în concluziile sale din 9 martie 2012, să propună pentru Uniune un angajament comun cantitativ de reducere a emisiilor cu până la 20 % pentru cea de a doua perioadă de angajament din cadrul Protocolului de la Kyoto. Acest angajament a fost stabilit pe baza emisiilor totale de gaze cu efect de seră ale Uniunii permise în perioada 2013-2020 în cadrul pachetului său privind schimbările climatice și energia
                  25
               .

               (6)Consiliul a decis, de asemenea, în conformitate cu această abordare, că obligațiile fiecărui stat membru de reducere a emisiilor la nivel individual nu va depăși obligațiile convenite în legislația Uniunii și că angajamentul va avea la bază suma emisiilor din anul de bază al fiecărui stat membru, în conformitate cu Protocolul de la Kyoto. În consecință, Uniunea și statele sale membre au convenit, la Conferința privind schimbările climatice de la Doha, asupra unui angajament cantitativ de reducere a emisiilor care le limitează emisiile anuale medii de gaze cu efect de seră în cea de a doua perioadă de angajament la 80 % din suma emisiilor lor din anul de bază. Acest lucru este reflectat în modificarea de la Doha.

               (7)În conformitate cu concluziile Consiliului din 9 martie 2012, Uniunea s-a oferit, de asemenea, să se angajeze la o reducere de 30 % până în 2020, în comparație cu nivelurile din 1990, ca parte a unui acord global și cuprinzător pentru perioada de după 2012, cu condiția ca și alte țări dezvoltate să se angajeze să realizeze reduceri comparabile ale emisiilor, iar țările în curs de dezvoltare să contribuie în mod corespunzător, în funcție de propriile responsabilități și posibilități. Această ofertă este reflectată în modificarea de la Doha.

               (8)Obiectivele pentru Uniune și statele sale membre sunt enumerate în modificarea de la Doha într-o notă de subsol în care se precizează că aceste obiective se bazează pe înțelegerea că vor fi îndeplinite în comun de Uniunea Europeană și statele sale membre, în conformitate cu articolul 4 din Protocolul de la Kyoto. Uniunea, statele sale membre, Croația și Islanda au emis, de asemenea, o declarație comună cu ocazia adoptării modificării de la Doha, în care își exprimă intenția de a-și îndeplini în comun angajamentele în cea de a doua perioadă de angajament. Această declarație este reflectată în raportul conferinței și a fost reafirmată în concluziile Consiliului din 17 decembrie 2012.

               (9)Prin decizia de a-și îndeplini în comun angajamentele, în conformitate cu articolul 4 din Protocolul de la Kyoto, Uniunea și statele membre sunt, în temeiul alineatului (6) din acest articol și în conformitate cu articolul 24 alineatul (2) din protocol, responsabile solidar de îndeplinirea angajamentelor lor cantitative de reducere a emisiilor, asumate în temeiul articolului 3 alineatul (1a) din Protocolul de la Kyoto. În consecință, și în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană, statele membre au, în mod individual și colectiv, obligația de a lua toate măsurile corespunzătoare, generale sau individuale, pentru a asigura îndeplinirea obligațiilor care rezultă din acțiuni ale instituțiilor Uniunii, pentru a facilita îndeplinirea acestui angajament, precum și de a se abține de la orice măsură care ar putea pune în pericol realizarea acestuia.

               (10)În aceeași declarație, Uniunea, statele sale membre, Croația și Islanda au declarat, de asemenea, în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din Protocolul de la Kyoto, care le permite părților să își îndeplinească în comun angajamentele asumate în temeiul articolului 3 din Protocolul de la Kyoto, că articolul 3 alineatul (7b) din Protocolul de la Kyoto va fi aplicat cantității comune atribuite în temeiul acordului privind îndeplinirea în comun de către Uniunea Europeană, statele sale membre, Croația și Islanda și nu va fi aplicat statelor membre, Croației și Islandei în mod individual. Consiliul, la reuniunea sa din 15 decembrie 2009, a salutat cererea Islandei de a-și îndeplini angajamentele în cadrul celei de a doua perioade de angajament în comun cu Uniunea și statele sale membre și a invitat Comisia să prezinte o recomandare de deschidere a negocierilor necesare cu privire la un acord cu Islanda care să fie în conformitate cu principiile și criteriile prevăzute în pachetul privind schimbările climatice și energia al Uniunii. Acordul cu Islanda privind participarea Islandei la îndeplinirea în comun a angajamentelor Uniunii, ale statelor sale membre și ale Islandei în cea de a doua perioadă de angajament din cadrul Protocolului de la Kyoto stabilește condițiile acestei participări
                  26
               .

               (11)Protocolul de la Kyoto impune părților care au acceptat să își îndeplinească în comun angajamentele asumate în temeiul articolului 3 din protocol să stabilească în acord nivelul de emisii alocat fiecărei părți. Protocolul de la Kyoto impune ca părțile la un acord privind îndeplinirea în comun să notifice secretariatului convenției condițiile acordului respectiv la data depunerii instrumentelor lor de ratificare sau de aprobare.

               (12)În conformitate cu legislația în vigoare a Uniunii, nivelul respectiv de emisii alocat Uniunii acoperă emisiile de gaze cu efect de seră care fac obiectul Directivei 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului
                  27
               , în măsura în care aceste emisii de gaze cu efect de seră fac obiectul anexei A la Protocolul de la Kyoto.

               (13)Nivelurile respective de emisii ale statelor membre și ale Islandei acoperă restul emisiilor de gaze cu efect de seră de la surse și absorbția lor prin puțuri pe teritoriile lor, în cazul în care respectivele surse și puțuri nu fac obiectul Directivei 2003/87/CE, dar fac obiectul Protocolului de la Kyoto. Aceasta include toate emisiile de la surse și absorbția lor prin puțuri rezultate din activități umane de utilizare a terenurilor, de schimbare a utilizării terenurilor și de silvicultură care fac obiectul articolului 3 alineatele (3) și (4) din Protocolul de la Kyoto, precum și emisiile de trifluorură de azot (NF3).

               (14)Comisia ar trebui să continue să analizeze opțiuni în vederea găsirii unei soluții satisfăcătoare pentru a aborda particularitățile țărilor care dețin suprafețe forestiere importante, în special în ceea ce privește posibilitățile limitate de a acoperi emisiile provenite din împădurire, reîmpădurire și despădurire, prin extinderea capacității de absorbție a emisiilor grație gestionării pădurilor, și care să asigure integritatea ecologică.

               (15)În conformitate cu concluziile Consiliului din 9 martie 2012 și cu oferta Uniunii și a statelor sale membre de a stabili un obiectiv de 80 % în cea de a doua perioadă de angajament, nivelurile de emisii ale statelor membre sunt egale cu suma alocărilor anuale de emisii pentru perioada 2013-2020, determinate în temeiul Deciziei nr. 406/2009/CE a Parlamentului European și a Consiliului
                  28
               . Această cantitate, bazată pe valorile potențialului de încălzire globală din al patrulea raport de evaluare al Grupului interguvernamental privind schimbările climatice, a fost stabilită în conformitate cu anexa II la Decizia 2013/162/UE a Comisiei
                  29
                și ajustată prin [decizia de actualizare a AEA – C(2013)7183]. Nivelul emisiilor pentru Islanda a fost stabilit în acordul cu Islanda.

               (16)În temeiul Regulamentului (UE) nr. 525/2013 al Parlamentului European și al Consiliului
                  30
               , statele membre au obligația de a raporta alocarea reală sau estimată a emisiilor verificate raportate de instalații și operatori în temeiul Directivei 2003/87/CE către categoriile de surse din inventarul gazelor cu efect de seră la nivel național, atunci când este posibil, precum și raportul dintre emisiile verificate și totalul emisiilor de gaze cu efect de seră raportate pentru aceste categorii de surse. Acest lucru le permite statelor membre să raporteze separat cu privire la emisiile acoperite de nivelurile proprii de emisii. Secțiunea privind cantitatea atribuită Uniunii din raportul acesteia ar trebui să identifice cantitatea emisiilor acoperite de cantitatea atribuită Uniunii care au avut loc în fiecare stat membru.

               (17)Conferința părților, care funcționează ca reuniune a părților la Protocolul de la Kyoto, a decis că fiecare parte care și-a asumat un angajament inclus în listă pentru a doua perioadă de angajament ar trebui să transmită secretariatului convenției, până la 15 aprilie 2015, un raport pentru a facilita calculul propriei cantități atribuite. Comisia ar trebui să pregătească raportul pentru a facilita calculul cantității comune atribuite a Uniunii, a statelor sale membre și a Islandei. Acest raport va stabili, de asemenea, cantitatea atribuită a Uniunii. Statele membre și Islanda ar trebui să își prezinte rapoartele până la 15 aprilie 2015, în care cantitățile atribuite lor vor fi stabilite ca fiind egale cu nivelurile lor de emisii, astfel cum sunt enumerate în anexa II la prezenta decizie.

               (18)Pentru a sublinia angajamentul Uniunii și al statelor sale membre privind intrarea în vigoare în timp util a modificării de la Doha, Uniunea, statele sale membre și Islanda ar trebui să îl ratifice până la 16 februarie 2015 cel târziu.

               (19)Modificarea de la Doha ar trebui aprobată în numele Uniunii Europene,

               ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

               Articolul 1

               Se aprobă, în numele Uniunii Europene, modificarea de la Doha la Protocolul de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice (denumită în continuare „convenția”), convenită în data de 8 decembrie 2012 la Doha.

               Textul modificării de la Doha se atașează la prezenta decizie.

               Articolul 2

               Uniunea și statele sale membre își îndeplinesc angajamentele asumate în temeiul articolului 3 din Protocolul de la Kyoto și al modificării de la Doha în conformitate cu notificarea condițiilor acordului privind îndeplinirea în comun a angajamentelor Uniunii Europene, ale statelor sale membre și ale Islandei asumate în temeiul articolului 3 din Protocolul de la Kyoto („notificarea”), stabilite în anexa I.

               Articolul 3

               1. Comisia elaborează raportul menit să faciliteze calculul cantității comune atribuite a Uniunii, a statelor sale membre și a Islandei și, în mod corespunzător, cantitatea atribuită Uniunii, în conformitate cu cerințele Protocolului de la Kyoto, cu modificarea de la Doha și cu deciziile adoptate în temeiul acestora. Comisia transmite acest raport secretariatului convenției până la data de 15 aprilie 2015.

               2. Cantitățile atribuite ale statelor membre și ale Islandei sunt egale cu nivelurile de emisii stabilite în notificarea din anexa I. Până la 15 aprilie 2015, statele membre prezintă secretariatului convenției rapoarte menite să faciliteze calculul cantităților lor atribuite, în conformitate cu cerințele Protocolului de la Kyoto, cu modificarea de la Doha și cu deciziile adoptate în temeiul acestora.

               Articolul 4

               1. Președintele Consiliului desemnează persoana (persoanele) împuternicită (împuternicite) să depună, în numele Uniunii, instrumentul de acceptare la Secretarul General al Organizației Națiunilor Unite, în conformitate cu articolul 20 alineatul (4) și cu articolul 21 alineatul (7) din Protocolul de la Kyoto, împreună cu declarația de competență actualizată, prevăzută în anexa II, în conformitate cu articolul 24 alineatul (3) din Protocolul de la Kyoto.

               2. Președintele Consiliului desemnează persoana (persoanele) împuternicită (împuternicite) să notifice, în numele Uniunii, secretariatului convenției, notificarea din anexa I, în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) din Protocolul de la Kyoto.

               Articolul 5

               1. Statele membre iau măsurile necesare pentru depunerea instrumentelor lor de acceptare simultan cu Uniunea și, în măsura posibilului, până la data de 16 februarie 2015. Atunci când depun instrumentele de acceptare a modificării, statele membre notifică, în nume propriu, secretariatului convenției, notificarea din anexa I, în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) din Protocolul de la Kyoto.

               2. Statele membre informează Comisia până la 15 septembrie 2014 cel târziu în legătură cu deciziile lor de a accepta modificarea sau, în funcție de circumstanțe, în legătură cu data probabilă de finalizare a procedurilor necesare. Comisia, în cooperare cu statele membre, alege o dată pentru depunerea simultană a instrumentelor de aprobare sau de acceptare.

               Articolul 6

               Prezenta decizie intră în vigoare în a treia zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               Adoptată la Bruxelles,

                     Pentru Consiliu,

                     Președintele

                     (1)
                  Decizia 1/CMP.8 adoptată de Conferința părților, care funcționează ca reuniune a părților la Protocolul de la Kyoto, FCCC/KP/CMP/2012/13/Add.1.

                     (2)
                  Decizia 2/CP.18, adoptată de Conferința părților la convenție, punctul 4, în documentul UNFCCC/CP/2012/8/Add.1.

                     (3)
                  Decizia Consiliului 2002/358/CE din 25 aprilie 2002 privind aprobarea, în numele Comunității Europene, a Protocolului de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice și îndeplinirea în comun a angajamentelor care decurg din acesta, JO L 130, 15.5.2002, p.1.

                     (4)
                  Textul integral al acestei declarații se regăsește la punctul 45 din raportul conferinței părților, care servește drept reuniune a părților la Protocolul de la Kyoto în cea de a opta sa sesiune, care a avut loc la Doha, în perioada 26 noiembrie - 8 decembrie 2012 (FCCC/KP/CMP/2012/13.

                     (5)
                  Concluziile Consiliului din 15 decembrie 2009 privind acordul de punere în aplicare comună cu Islanda în vederea unui viitor acord internațional privind clima, http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/agricult/111941.pdf.

                     (6)
                  Pentru prima perioadă de angajament, anii de bază ai UE au fost următorii: pentru dioxid de carbon (CO2), metan (CH4 ) și oxid de azot (N2O), toate statele membre folosesc anul 1990 ca an de bază, cu excepția: Bulgariei - 1988, a Ungariei - media anilor 1985 - 1987, a Sloveniei - 1986, a Poloniei - 1988 și a României - 1989. Pentru gazele fluorurate, toate statele membre utilizează 1995 ca an de bază, cu excepția: Austriei, Franței, Italiei și Slovaciei - 1990 și a României - 1989.

                     (7)
                  Legislația adoptată la 23 aprilie 2009, printre care Directiva 2009/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 de modificare a Directivei 2003/87/CE în vederea îmbunătățirii și extinderii sistemului comunitar de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră și Decizia nr. 406/2009/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind efortul statelor membre de a reduce emisiile de gaze cu efect de seră astfel încât să respecte angajamentele Comunității de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră până în 2020, JO L 140, 5.6 2009.

                     (8)
                  Această diferență în ceea ce privește domeniul de aplicare este explicată în detaliu în documentul de lucru al serviciilor Comisiei „Pregătirea obiectivului cuantificat de limitare sau reducere a emisiilor UE – QELRO – pe baza pachetului UE privind clima și energia” , SWD (2012) 18 final, 13.2.2012.

                     (9)
                  Documentul prezentat la 19 aprilie 2012 de către Danemarca și Comisia Europeană, în numele Uniunii Europene și al statelor sale membre, referitor la „Informații privind obiective cuantificate de limitare sau de reducere a emisiilor (QELRO) pentru cea de a doua perioadă de angajament în cadrul Protocolului de la Kyoto”, FCCC/KP/AWG/2012/MISC.1.

                     (10)
                  Document de lucru al serviciilor Comisiei intitulat „Evaluarea impactului care însoțește pachetul pentru punerea în aplicare a obiectivelor UE privind schimbările climatice și energia regenerabilă pentru anul 2020”, SEC (2008) 85/3, 23.1.2008 și documentul de lucru al serviciilor Comisiei care însoțește comunicarea Comisiei [COM (2010) 265] intitulată „Analiză a opțiunilor pentru depășirea obiectivului de reducere cu 20 % a emisiilor de gaze cu efect de seră și evaluare a riscului de relocare a emisiilor de carbon. Informații generale și analiză”, partea I și II, SEC (2010) 650, 25.5. 2010.

                     (11)
                  Agenția Europeană de Mediu, „Inventarul anual al gazelor cu efect de seră din Uniunea Europeană în perioada 1990-2011 și raportul privind inventarul pe 2013” — document transmis secretariatului convenției în mai 2013.

                     (12)
                  Agenția Europeană de Mediu, „Tendințe și estimări pentru 2012 privind emisiile de gaze cu efect de seră în Europa: urmărirea progreselor în vederea îndeplinirii obiectivelor Kyoto și ale celor pe 2020”, Copenhaga, 2012, p. 60.

                     (13)
                  Notificare de către Secretarul General al Organizației Națiunilor Unite, în calitate de depozitar, C.N.718.2012.TREATIES-XXVII.7.c (notificarea depozitarului).

                     (14)
                  A se vedea nota de subsol 4.

                     (15)
                  Decizia 2013/162/EU a Comisiei din 26 martie 2013 privind determinarea nivelurilor anuale de emisii alocate statelor membre pentru perioada 2013-2020 în temeiul Deciziei nr. 406/2009/CE a Parlamentului European și a Consiliului, JO L 90/106, 28.3.2013.

                     (16)
                  Articolul 3 alineatul (7a) din Protocolul de la Kyoto impune ca părțile incluse în anexa B, pentru care schimbarea utilizării terenurilor și silvicultura au constituit o sursă netă de emisii de gaze cu efect de seră în anul 1990, pentru a calcula cantitatea atribuită lor, să ia în considerare pentru emisiile corespunzătoare anului de bază 1990 sau perioadei de bază emisiile antropice agregate din surse exprimate în CO2 echivalent din care se scad cantitățile absorbite prin puțuri în 1990, datorate schimbării utilizării terenurilor.

                     (17)
                  Regulamentul (UE) nr. 525/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 mai 2013 privind un mecanism de monitorizare și de raportare a emisiilor de gaze cu efect de seră, precum și de raportare, la nivel național și al Uniunii, a altor informații relevante pentru schimbările climatice, JO L 165, 18.6.2013, p. 13 - 40.

                     (18)
                  Notele de subsol 8 și 9 de mai sus.

                     (19)
                  Decizia nr. 529/2013/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2013 privind normele de contabilizare și planurile de acțiune referitoare la emisiile și absorbțiile de gaze cu efect de seră care rezultă din activități legate de exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenurilor și silvicultură, JO L 165/80, 18.6.2013.

                     (20)
                  Nota de subsol 8 de mai sus.

                     (21)
                  Nota de subsol 9 de mai sus.

                     (22)
                  Punctul 9 din concluziile Consiliului din 9 martie 2012 referitoare la acțiunile întreprinse în urma Conferinței privind schimbările climatice de la Durban.

                     (23)
                  http://www.eea.europa.eu/data-and-maps/data/data-viewers/emissions-trading-viewer.

                     (24)
                  Rapoartele anterioare au fost elaborate în temeiul articolului 5 din Decizia 280/2004/CE, care a fost înlocuită de Regulamentul privind mecanismul de monitorizare.

                     (25)
                  Legislația adoptată la 23 aprilie 2009, printre care Directiva 2009/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 de modificare a Directivei 2003/87/CE în vederea îmbunătățirii și extinderii sistemului comunitar de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră și Decizia nr. 406/2009/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind efortul statelor membre de a reduce emisiile de gaze cu efect de seră astfel încât să respecte angajamentele Comunității de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră până în 2020, JO L 140, 5.6 2009.

                     (26)
                  [trimitere la acordul bilateral cu Islanda]

                     (27)
                  Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, 25.10.2003, p. 32).

                     (28)
                  Decizia nr. 406/2009/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind efortul statelor membre de a reduce emisiile de gaze cu efect de seră astfel încât să respecte angajamentele Comunității de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră până în 2020 (JO L 140, 5.6.2009, p. 136).

                     (29)
                  Decizia 2013/162/EU a Comisiei din 26 martie 2013 privind determinarea nivelurilor anuale de emisii alocate statelor membre pentru perioada 2013-2020 în temeiul Deciziei nr. 406/2009/CE a Parlamentului European și a Consiliului, OJ L 90/106, 28.3.2013.

                     (30)
                  Regulamentul (UE) nr. 525/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 mai 2013 privind un mecanism de monitorizare și de raportare a emisiilor de gaze cu efect de seră, precum și de raportare, la nivel național și al Uniunii, a altor informații relevante pentru schimbările climatice și de abrogare a Deciziei nr. 280/2004/CE (JO L 165, 18.6.2013, p. 13).

    ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles, 6.11.2013
            COM(2013) 768 final
            Ratificarea celei de a doua perioade de angajament a Protocolului de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice
            DOCUMENT ATAȘATla Propunerea de DECIZIE A CONSILIULUI
            privind adoptarea modificării de la Doha la Protocolul de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice și îndeplinirea în comun a angajamentelor care decurg din acesta
            Modificarea de la Doha la Protocolul de la Kyoto

               Articolul 1: Modificare

               A.Anexa B la Protocolul de la Kyoto

               Următorul tabel înlocuiește tabelul din anexa B la protocol:

                        1

                        2

                        3

                        4

                        5

                        6

                        Partea

                        Angajamente cantitative de limitare sau de reducere a emisiilor
                        (2008-2012) (procentaj pentru anul sau perioada de bază)

                        Angajamente cantitative de limitare sau de reducere a emisiilor

                        (2013–2020)
                        (procentaj pentru anul sau perioada de bază)

                        Anul de referință 1

                        Angajamente cantitative de limitare sau de reducere a emisiilor
                        (2013–2020)

                        (exprimate ca procentaj pentru anul de referință) 1

                        Angajamente de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră până în 2020 (procentaj pentru anul de referință) 2

                        Australia

                        108

                        99,5

                        2000

                        98

                        –5 -–15% sau –25%3

                        Austria

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Belarus5*

                        88

                        1990

                        NA

                        - 8 %

                        Belgia

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Bulgaria*

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Croația*

                        95

                        806

                        NA

                        NA

                        –20%/–30%7

                        Cipru

                        804

                        NA

                        NA

                        Republica Cehă*

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Danemarca

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Estonia*

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Uniunea Europeană

                        92

                        804

                        1990

                        NA

                        –20%/–30%7

                        Finlanda

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Franța

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Germania

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Grecia

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Ungaria*

                        94

                        804

                        NA

                        NA

                        Islanda

                        110

                        808

                        NA

                        NA

                        Irlanda

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Italia

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Kazahstan*

                        95

                        1990

                        95

                        -7 %

                        Letonia*

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Liechtenstein

                        92

                        84

                        1990

                        84

                        –20%/–30%9

                        Lituania*

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Luxemburg

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Malta

                        804

                        NA

                        NA

                        Monaco

                        92

                        78

                        1990

                        78

                        -30 %

                        Țările de Jos

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Norvegia

                        101

                        84

                        1990

                        84

                        -30 % -

                         –40%10

                        Polonia*

                        94

                        804

                        NA

                        NA

                        Portugalia

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        România*

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Slovacia*

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Slovenia*

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Spania

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Suedia

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Elveția

                        92

                        84,2

                        1990

                        NA

                        -20 % -

                         -30 %11

                        Ucraina*

                        100

                        7612

                        1990

                        NA

                        -20 %

                        Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

                        92

                        804

                        NA

                        NA

                        Partea

                        Angajamente cantitative de limitare sau de reducere a emisiilor
                           (2008-2012) (procentaj pentru anul sau perioada de bază)

                        Canada13

                        94

                        Japonia14

                        94

                        Noua Zeelandă

                        100

                        Federația Rusă16*

                        100

               Abreviere: NA = nu se aplică.

               * Țări în tranziție spre economia de piață.

               Toate notele de subsol de mai jos, cu excepția notelor de subsol 1, 2 și 5, au fost comunicate de părțile respective.

               1Un an de referință poate fi folosit opțional de către o parte, în scopuri proprii, pentru a-și exprima angajamentele cantitative de limitare sau de reducere a emisiilor (QELRO), ca procentaj din emisiile pentru anul respectiv, care nu decurge dintr-o obligație asumată la nivel internațional în temeiul Protocolului de la Kyoto, pe lângă includerea angajamentelor sale cantitative de limitare sau de reducere a emisiilor pentru anul de bază în a doua și a treia coloană din acest tabel, care decurge dintr-o obligație juridică asumată la nivel internațional.

               2Pentru informații suplimentare privind aceste angajamente, a se consulta documentele FCCC/SB/2011/INF.1/Rev.1 și FCCC/KP/AWG/2012/MISC.1, Add.1 și Add.2.

               3Angajamentele cantitative ale Australiei de limitare sau de reducere a emisiilor în a doua perioadă de angajament din cadrul Protocolului de la Kyoto sunt în concordanță cu realizarea obiectivului necondiționat al Australiei de reducere cu 5 %, până în 2020, față de nivelurile din 2000. Australia păstrează opțiunea de a-și mări ulterior obiectivul de reducere, până în 2020, cu 5, 15 sau 25 %, în comparație cu nivelurile din 2000, cu condiția respectării anumitor condiții. Această referință menține statu-quoul acestor angajamente, așa cum au fost asumate în cadrul acordurilor de la Cancun, și nu conduc la un nou angajament obligatoriu din punct de vedere juridic în temeiul prezentului protocol sau al normelor și modalităților sale conexe.

               4Angajamentele cantitative ale Uniunii Europene și ale statelor membre ale acesteia de limitare sau de reducere a emisiilor în a doua perioadă de angajament din cadrul Protocolului de la Kyoto au la bază înțelegerea că vor fi îndeplinite în comun de Uniunea Europeană și statele sale membre, în conformitate cu articolul 4 din Protocolul de la Kyoto. Aceste angajamente nu aduc atingere notificării ulterioare de către Uniunea Europeană și statele sale membre referitoare la un acord privind îndeplinirea în comun a angajamentelor, în conformitate cu dispozițiile Protocolului de la Kyoto.

               5Țară adăugată la anexa B în temeiul unei modificări adoptate în temeiul Deciziei 10/CMP.2. Această modificare nu a intrat încă în vigoare.

               6Angajamentele cantitative ale Croației de limitare sau de reducere a emisiilor în a doua perioadă de angajament din cadrul Protocolului de la Kyoto au la bază înțelegerea că vor fi îndeplinite în comun cu Uniunea Europeană și statele sale membre, în conformitate cu articolul 4 din Protocolul de la Kyoto. Prin urmare, aderarea Croației la Uniunea Europeană nu afectează participarea sa la acordul privind îndeplinirea în comun, în conformitate cu articolul 4 și nici angajamentele sale cantitative de limitare sau de reducere a emisiilor.

               7În cadrul unui acord global și cuprinzător pentru perioada de după 2012, Uniunea Europeană își reiterează oferta condiționată de a se angaja la o reducere cu 30 % până în 2020, comparativ cu nivelurile din 1990, cu condiția ca și alte țări dezvoltate să se angajeze la reduceri comparabile ale emisiilor și ca țările în curs de dezvoltare să contribuie în mod corespunzător, în funcție de responsabilitățile care le revin și capacitățile de care dispun.

               8Angajamentele cantitative ale Islandei de limitare sau de reducere a emisiilor în a doua perioadă de angajament din cadrul Protocolului de la Kyoto au la bază înțelegerea că vor fi îndeplinite în comun cu Uniunea Europeană și statele sale membre, în conformitate cu articolul 4 din Protocolul de la Kyoto.

               9Angajamentele cantitative de limitare sau de reducere a emisiilor prezentate în coloana a treia se referă la un obiectiv de reducere de 20 % până în 2020, în comparație cu nivelurile din 1990. Liechtenstein este dispus să ia în considerare un obiectiv mai mare, de reducere cu până la 30 % până în 2020, în comparație cu nivelurile din 1990, cu condiția ca și alte țări dezvoltate să se angajeze să realizeze reduceri comparabile ale emisiilor și ca țările în curs de dezvoltare mai avansate din punct de vedere economic să contribuie în mod corespunzător în funcție de responsabilitățile care le revin și capacitățile de care dispun.

               10Angajamentele cantitative ale Norvegiei de limitare sau de reducere a emisiilor cu 84 % sunt coerente cu obiectivul său de reducere cu 30 % a nivelurilor de emisii până în 2020, în comparație cu nivelurile din 1990. În cazul în care poate contribui la un acord global și cuprinzător prin care părțile cu cel mai mare volum de emisii convin asupra reducerii emisiilor în conformitate cu obiectivul de 2 °C, Norvegia va opta pentru reducerea cu 40 % a nivelurilor de emisii până în 2020, în comparație cu nivelurile din 1990. Această referință menține statu-quoul angajamentelor din cadrul acordurilor de la Cancun și nu conduc la un nou angajament obligatoriu din punct de vedere juridic în temeiul prezentului protocol.

               11Angajamentele cantitative de limitare sau de reducere a emisiilor prezentate în acest tabel se referă la un obiectiv de reducere cu 20 % până în 2020, în comparație cu nivelurile din 1990. Elveția este dispusă să ia în considerare un obiectiv mai mare de reducere, de până la 30 % până în 2020, în comparație cu nivelurile din 1990, cu condiția ca și alte țări dezvoltate să se angajeze să realizeze reduceri comparabile ale emisiilor și ca țările în curs de dezvoltare să contribuie în mod corespunzător în funcție de responsabilitățile care le revin și capacitățile de care dispun, în conformitate cu obiectivul de 2 °C. Această referință menține statu-quoul angajamentelor din cadrul acordurilor de la Cancun și nu conduc la un nou angajament obligatoriu din punct de vedere juridic în temeiul prezentului protocol sau al normelor și modalităților sale conexe.

               12Reportarea ar trebui să fie deplină și nu se acceptă nicio anulare sau limitare a utilizării acestui bun suveran dobândit în mod legal.

               13La 15 decembrie 2011, depozitarul a primit notificarea scrisă a retragerii Canadei din Protocolul de la Kyoto. Retragerea Canadei intră în vigoare la 15 decembrie 2012.

               14Într-o comunicare din data de 10 decembrie 2010, Japonia a arătat că nu intenționează să își asume obligații pentru cea de a doua perioadă de angajament din cadrul Protocolului de la Kyoto după 2012.

               15Noua Zeelandă rămâne parte la Protocolul de la Kyoto. Aceasta își va fixa un obiectiv cantitativ de reducere a emisiilor la nivelul întregii economii în temeiul Convenției-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice în perioada 2013-2020.

               16Într-o comunicare din data de 8 decembrie 2010, pe care secretariatul a primit-o la 9 decembrie 2010, Federația Rusă a indicat că nu intenționează să își asume un angajament cantitativ de limitare sau de reducere a emisiilor pentru cea de a doua perioadă de angajament.

               B.Anexa A la Protocolul de la Kyoto

               Următoarea listă înlocuiește lista de la rubrica „Gaze cu efect de seră” din anexa A la protocol:

               Gaze cu efect de seră

               Dioxid de carbon (CO2)

               Metan (CH4)

               Oxid de azot (N2O)

               Hidrofluorocarburi (HFC)

               Perfluorocarburi (PFC)

               Hexafluorură de sulf (SF6)

               Trifluorură de azot (NF3)
                  1
               11

               C.Articolul 3 alineatul (1a)

               Se inserează următorul alineat după articolul 3 alineatul (1) din protocol:

               (1a)
                     Părțile incluse în anexa I se asigură, individual sau în comun, că emisiile lor antropice agregate de gaze cu efect de seră, exprimate în dioxid de carbon echivalent, cuprinse în anexa A, nu depășesc cantitățile care le-au fost atribuite, calculate în funcție de angajamentele lor cantitative de limitare și de reducere a emisiilor, înscrise în a treia coloană din tabelul care figurează în anexa B, și în conformitate cu dispozițiile prezentului articol, în scopul reducerii emisiilor totale de astfel de gaze cu cel puțin 18 % față de nivelurile anului 1990 în cursul perioadei de angajament 2013-2020.

               D.Articolul 3 alineatul (1b)

               Se inserează următorul alineat după articolul 3 alineatul (1a) din protocol:

               (1b)
                     O parte inclusă în anexa B poate propune o ajustare pentru reducerea procentajului înscris în coloana a treia din anexa B privind angajamentele sale cantitative de limitare și de reducere a emisiilor înscrise în coloana a treia din tabelul care figurează în anexa B. O propunere privind o astfel de ajustare se comunică părților de către secretariat cu cel puțin trei luni înainte de reuniunea Conferinței părților care funcționează ca reuniune a părților la prezentul protocol, în cadrul căreia se propune adoptarea sa.

               E.Articolul 3 alineatul (1c)

               La articolul 3 din protocol, după alineatul (1b) se introduce următorul alineat:

               (1c)
                     O ajustare propusă de o parte inclusă în anexa I prin care se crește nivelul de ambiție privind angajamentele sale cantitative de limitare și de reducere a emisiilor în conformitate cu articolul 3 alineatul (1c) de mai sus este considerată adoptată de către Conferința părților care funcționează ca reuniune a părților la prezentul protocol, cu excepția cazului în care mai mult de trei sferturi din părțile care sunt prezente și care votează se opun adoptării acesteia. Secretariatul comunică ajustarea adoptată depozitarului, care o transmite tuturor părților; ajustarea intră în vigoare la data de 1 ianuarie a anului care urmează comunicării de către depozitar. Aceste ajustări sunt obligatorii pentru părți.

               F.Articolul 3 alineatul (7a)

               Se inserează următoarele alineate după articolul 3 alineatul (7) din protocol:

               (7a)
                     În a doua perioadă a angajamentului cantitativ de limitare și de reducere a emisiilor, cuprinsă între 2013-2020, cantitatea atribuită fiecărei părți incluse în anexa I este egală cu procentul înscris pentru partea respectivă în coloana a treia din tabelul care figurează în anexa B, calculat pentru emisiile antropice agregate de gaze cu efect de seră exprimate în dioxid de carbon echivalent menționate la anexa A pentru 1990, sau pentru anul sau pentru perioada de bază determinată în conformitate cu alineatul (5) anterior, înmulțit cu opt. Părțile incluse în anexa I pentru care schimbarea utilizării terenurilor și silvicultura au constituit o sursă netă de emisii de gaze cu efect de seră în anul 1990, pentru a calcula cantitatea atribuită, iau în considerare pentru emisiile corespunzătoare anului de bază, 1990, sau perioadei de bază emisiile antropice agregate din surse, exprimate în dioxid de carbon echivalent, din care se scad cantitățile absorbite prin puțuri în 1990, datorate schimbării utilizării terenurilor.

               G.Articolul 3 alineatul (7b)

               Se inserează următorul alineat după articolul 3 alineatul (7a) din protocol:

               (7b) Orice diferență pozitivă între cantitatea atribuită din cea de a doua perioadă de angajament pentru o parte inclusă în anexa I și emisiile anuale medii pentru primii trei ani din perioada de angajament precedentă înmulțite cu opt se transferă către contul de anulare al părții respective.

               H.Articolul 3 alineatul (8)

               În articolul 3 alineatul (8) din protocol:

               calculului menționat la alineatul (7) anterior

               se înlocuiește cu:

               calculelor menționate la alineatele (7) și (7a) de mai sus

               I.Articolul 3 alineatul (8 a)

               Se inserează următorul alineat după articolul 3 alineatul (8) din protocol:

               (8a)
                     Orice parte inclusă în anexa I poate utiliza 1995 sau 2000 ca an de bază pentru trifluorura de azot în scopul calculului menționat la alineatul (7a) de mai sus.

               J.Articolul 3 alineatele (12a) și (12b)

               Se inserează următoarele alineate după articolul 3 alineatul (12) din protocol:

               (12a)
                      Părțile incluse în anexa I pot utiliza orice unitate generată de mecanismele de piață care urmează să fie instituite în temeiul convenției sau al instrumentelor sale pentru a le ajuta în îndeplinirea angajamentelor cantitative de limitare și de reducere a emisiilor prevăzute la articolul 3. Orice astfel de unitate pe care o parte o achiziționează de la o altă parte la convenție se adaugă la cantitatea atribuită părții care a achiziționat-o și se scade din cantitatea de unități deținute de către partea care a transferat-o.

               (12b)
                     Conferința părților care funcționează ca reuniune a părților la prezentul protocol se asigură că, atunci când unitățile care provin din activități autorizate în cadrul unor mecanisme bazate pe principiile pieței menționate la alineatul (12a) de mai sus sunt folosite de părțile incluse în anexa I pentru a le ajuta în îndeplinirea angajamentelor cantitative de limitare și de reducere a emisiilor prevăzute la articolul 3, o parte din aceste unități sunt utilizate pentru a acoperi cheltuielile administrative și pentru a ajuta țările în curs de dezvoltare care sunt părți la protocol și care sunt în special vulnerabile la efectele adverse ale schimbărilor climatice să suporte costurile de adaptare în cazul în care aceste unități sunt achiziționate în temeiul articolului 17.

               K.Articolul 4 alineatul (2)

               Se adaugă următoarele cuvinte la sfârșitul primei propoziții de la articolul 4 alineatul (2) din protocol:

               sau la data depunerii instrumentelor lor de acceptare a oricărei modificări a anexei B, în conformitate cu articolul 3 alineatul (9).

               L.Articolul 4 alineatul (3)

               În articolul 4 alineatul (3) din protocol, cuvintele:

                  alineatul (7).

               se înlocuiesc cu:

                  la care se referă.

               Articolul 2: Intrarea în vigoare

               Prezenta modificare intră în vigoare în conformitate cu articolele 20 și 21 din Protocolul de la Kyoto.

                     (1)
                  1 Se aplică numai de la începutul celei de a doua perioade de angajament.

    ---documentbreak--- NA ---documentbreak---

               COMISIA EUROPEANĂ
            Bruxelles,6.11.2013
            COM(2013) 768 final
            Ratificarea celei de a doua perioade de angajament a Protocolului de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice
            ANEXĂ
            la
            Propunerea de DECIZIE A CONSILIULUI
            privind adoptarea modificării de la Doha la Protocolul de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice și îndeplinirea în comun a angajamentelor care decurg din acesta

               ANEXĂ

               la

               Propunerea de
                  DECIZIE A CONSILIULUI

               privind adoptarea modificării de la Doha la Protocolul de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice și îndeplinirea în comun a angajamentelor care decurg din acesta

               Notificare a clauzelor acordului privind îndeplinirea în comun a angajamentelor Uniunii Europene, ale statelor sale membre și ale Islandei în temeiul articolului 3 din Protocolul de la Kyoto

               1.Părțile la acord

               Uniunea Europeană, statele sale membre și Republica Islanda sunt părți la acord („părțile”). În prezent, următoarele state sunt membre ale Uniunii Europene:

               Regatul Belgiei, Republica Bulgaria, Republica Cehă, Regatul Danemarcei, Republica Federală Germania, Republica Estonia, Irlanda, Republica Elenă, Regatul Spaniei, Republica Franceză, Republica Croația, Republica Italiană, Republica Cipru, Republica Letonia, Republica Lituania, Marele Ducat al Luxemburgului, Ungaria, Republica Malta, Regatul Țărilor de Jos, Republica Austria, Republica Polonă, Republica Portugheză, România, Republica Slovenia, Republica Slovacă, Republica Finlanda, Regatul Suediei și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord.

               Islanda participă la acord în temeiul acordului cu Islanda privind participarea Islandei la îndeplinirea în comun a angajamentelor Uniunii Europene, ale statelor sale membre și ale Islandei în a doua perioadă de angajament din cadrul Protocolului de la Kyoto la Convențiacadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice [a se insera referința după încheierea acordului].

               2.Îndeplinirea în comun a angajamentelor în temeiul articolului 3 din Protocolul de la Kyoto

               În conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din Protocolul de la Kyoto, părțile își vor îndeplini angajamentele prevăzute la articolul 3 după cum urmează:

               –Părțile își unesc eforturile pentru a asigura faptul că în statele membre și în Islanda, suma combinată a emisiilor antropice agregate de gaze cu efect de seră exprimate în dioxid de carbon echivalent prevăzute în anexa A la Protocolul de la Kyoto nu depășește cantitatea comună atribuită acestora. Această sumă este calculată în funcție de angajamentul cantitativ de limitare și de reducere a emisiilor care figurează în coloana a treia din tabelul de la anexa B la Protocolul de la Kyoto, în conformitate cu dispozițiile articolului 3.

               –Aplicarea articolului 3 alineatul (1) din Protocolul de la Kyoto emisiilor de gaze cu efect de seră din sectorul aviației și din cel maritim pentru statele membre și Islanda se bazează pe abordarea din Convenție potrivit căreia numai emisiile care provin de la zborurile interne și din traficul maritim național sunt incluse în obiectivele părților. Abordarea Uniunii Europene în ceea ce privește cea de a doua perioadă de angajament a Protocolului de la Kyoto rămâne aceeași ca în prima perioadă de angajament, dată fiind lipsa de progrese de la Decizia 2/CP.3 în privința integrării acestor emisii în obiectivele părților. Această abordare nu aduce atingere angajamentelor stricte asumate de Uniunea Europeană în cadrul pachetului privind schimbările climatice și energia, care rămân neschimbate. Aceasta nu aduce atingere nici necesității adoptării unor măsuri în privința emisiilor unor astfel de gaze provenite din combustibilii folosiți în transporturile aeriene și maritime.

               –Fiecare parte își poate mări nivelul de ambiție prin transferarea unităților de cantitate atribuită, a unităților de reducere a emisiilor sau a unităților de reducere de emisii certificată într-un cont de anulare din registrul său național. Părțile prezintă împreună informațiile solicitate la punctul (9) din Decizia 1/CMP.8 și prezintă împreună orice propunere în sensul articolului 3 (1b) și (1c) din protocol.

               –Părțile continuă să aplice articolul 3 alineatele (3) și (4) din protocol, precum și deciziile aprobate individual în temeiul acestora.

               –Emisiile cumulate din anul de referință ale părților sunt egale cu suma emisiilor din anii de referință respectivi care se aplică fiecărui stat membru și Islandei.

               –În cazul în care schimbarea destinației terenurilor și silvicultura constituiau o sursă netă de emisii de gaze cu efect de seră în 1990 pentru un stat membru sau pentru Islanda, acea parte, în conformitate cu articolul 3 alineatul (7a) din protocol, include în emisiile corespunzătoare anului de bază, 1990, emisiile antropice agregate din surse exprimate în dioxid de carbon echivalent din care se scad cantitățile absorbite prin puțuri în 1990, datorate schimbării utilizării terenurilor, în scopul calculării cantității comune atribuite părților determinată în conformitate cu articolele 3 alineatele (7a), (8) și (8a) din protocol.

               –Calculele efectuate în conformitate cu articolul 3 alineatul (7b) din protocol se aplică cantității comune atribuite părților în cea de a doua perioadă de angajament, determinată în conformitate cu articolul 3 alineatele (7a), (8) și (8a) din protocol și sumei emisiilor anuale medii ale părților pentru primii trei ani din prima perioadă de angajament, înmulțită cu opt.

               3.Nivelurile de emisii respective alocate părților la acord

               Angajamentul cantitativ comun al părților de limitare și de reducere a emisiilor pentru părțile enumerate în coloana a treia din anexa B la Protocolul de la Kyoto este de 80 %. Cantitatea comună atribuită părților va fi determinată în conformitate cu articolul 3 alineatele (7a), (8) și (8a) din protocol, iar modul de calcul al acesteia va fi facilitat de raportul prezentat de către Uniunea Europeană în temeiul alineatului (2) din Decizia 2/CMP.8.

               Nivelurile de emisii respective ale părților sunt după cum urmează.

               –Nivelul emisiilor pentru Uniunea Europeană este egal cu diferența dintre cantitatea comună atribuită a părților și suma nivelurilor de emisii ale statelor membre și Islandei. Calcularea acestui nivel va fi facilitat de raportul prezentat în temeiul alineatului (2) din Decizia 2/CMP.8.

               –Nivelurile de emisii respective ale statelor membre și Islandei în conformitate cu articolul 4 alineatele (1) și (5) din protocol sunt egale cu suma cantităților lor respective enumerate în tabelul 1, la care se adaugă orice rezultat al aplicării articolului 3 (7a) din protocol pentru statul membru respectiv sau pentru Islanda.

               Cantitățile atribuite părților sunt egale cu nivelurile lor respective de emisii.

               Cantitatea atribuită Uniunii Europene corespunde emisiilor de gaze cu efect de seră din cadrul schemei UE de comercializare a certificatelor de emisii de gaze, la care participă statele sale membre și Islanda, în măsura în care aceste emisii fac obiectul protocolului. Cantitățile respective atribuite statelor membre și Islandei acoperă emisiile de gaze cu efect de seră din surse și absorbția acestora prin puțuri, în fiecare stat membru sau în Islanda, care nu fac obiectul sistemului Uniunii Europene de comercializare a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră. Sunt incluse toate emisiile din surse și absorbția acestora prin puțuri, care fac obiectul articolului 3 alineatele (3) și (4) din protocol, precum și toate emisiile de trifluorură de azot (NF3) care țin de protocol.

               Părțile la prezentul acord trebuie să prezinte separat informații privind emisiile din surse și absorbția acestora prin puțuri, care corespund cantităților lor atribuite respective.

               Tabelul 1: Niveluri de emisii ale statelor membre și Islandei [înainte de aplicarea articolul 3 alineatul (7a)]

                        Belgia

                        584 228 513

                        Bulgaria

                        222 945 983

                        Republica Cehă

                        520 515 203

                        Danemarca

                        269 321 526

                        Germania

                        3 592 699 888

                        Estonia

                        51 056 976

                        Irlanda

                        343 467 221

                        Grecia

                        480 791 166

                        Spania

                        1 766 877 232

                        Franța

                        3 014 714 832

                        Croația

                        162 271 086

                        Italia

                        2 410 291 421

                        Cipru

                        47 450 128

                        Letonia

                        76 633 439

                        Lituania

                        113 600 821

                        Luxemburg

                        70 736 832

                        Ungaria

                        434 486 280

                        Malta

                        9 299 769

                        Țările de Jos

                        919 963 374

                        Austria

                        405 712 317

                        Polonia

                        1 583 938 824

                        Portugalia

                        402 210 711

                        România

                        656 059 490

                        Slovenia

                        99 425 782

                        Slovacia

                        202 268 939

                        Finlanda

                        240 544 599

                        Suedia

                        315 554 578

                        Regatul Unit

                        2 743 362 625

                        Islanda

                        [valoare care urmează să se stabilească de comun acord cu Islanda]

    ---documentbreak--- NA ---documentbreak--- NA ---documentbreak---

               ANEXĂ

               la

               propunerea de DECIZIE A CONSILIULUI

               privind adoptarea modificării de la Doha la Protocolul de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice și îndeplinirea în comun a angajamentelor care decurg din acesta

               Declarația Uniunii efectuată în conformitate cu articolul 24 alineatul (3) din protocol

               În prezent, următoarele state sunt membre ale Uniunii Europene: Regatul Belgiei, Republica Bulgaria, Republica Cehă, Regatul Danemarcei, Republica Federală Germania, Republica Estonia, Irlanda, Republica Elenă, Regatul Spaniei, Republica Franceză, Republica Croația, Republica Italiană, Republica Cipru, Republica Letonia, Republica Lituania, Marele Ducat al Luxemburgului, Ungaria, Republica Malta, Regatul Țărilor de Jos, Republica Austria, Republica Polonă, Republica Portugheză, România, Republica Slovenia, Republica Slovacă, Republica Finlanda, Regatul Suediei și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord.

               Uniunea Europeană declară că, în conformitate cu Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 192 alineatul (1) și articolul 191, deține competența de a încheia acorduri internaționale și de a pune în aplicare obligațiile ce decurg din acestea, contribuind la îndeplinirea următoarelor obiective:

               –conservarea, protecția și îmbunătățirea calității mediului;

               –protejarea sănătății umane;

               –folosirea prudentă și rațională a resurselor naturale;

               –promovarea pe plan internațional a unor măsuri destinate să găsească soluții la problemele de mediu existente la scară regională sau mondială și în special combaterea schimbărilor climatice.

               Uniunea Europeană declară că angajamentul său cantitativ de reducere a emisiilor pentru a doua perioadă de angajament în cadrul Protocolului de la Kyoto (2013-2020) va fi îndeplinit prin acțiuni întreprinse de Uniune și de statele sale membre, în conformitate cu competențele respective ale fiecăruia. Instrumentele obligatorii din punct de vedere juridic pentru punerea în aplicare a acestui angajament în domeniile reglementate de protocol, astfel cum au fost schimbate prin modificarea de la Doha, sunt deja în vigoare.

               Uniunea Europeană va continua să furnizeze periodic informații privind instrumentele juridice relevante ale Uniunii Europene în cadrul informațiilor suplimentare incluse în comunicarea națională transmisă în temeiul articolului 12 din convenție în scopul de a demonstra respectarea angajamentelor sale asumate în cadrul Protocolului de la Kyoto în conformitate cu articolul 7 alineatul (2) și cu orientările prevăzute în protocol.